Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Вердикт Капітал», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк Костянтин Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.05.2019 року між ТзОВ «МІЛОАН» та позивачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 4951415 на суму 16180 грн. Правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № 37 -МЛ від 30.08.2019 року є ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». 04.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 581 про стягнення з неї на користь ТзОВ «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором № 4951415 від 27.05.2019 року у розмірі 16180 грн 00 коп. 05.07.2021 року постановою приватного виконавця було відкрито виконавче провадження по виконанню зазначеного виконавчого напису. Позивачка вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Приватний нотаріус Баршацький І.В. не переконався у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом. Також, за інформацією мережі Інтернет позивачці стало відомо, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.01.2021 року № 35/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В.» на підставі п 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршацького І.В. припинена з 01.02.2021. Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2021 року № 1396/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05.04.2021 № 5 у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів завдало шкоди фізичним та юридичним особам та набранням законної сили рішеннями судів порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій, свідоцтва про право на найняття нотаріальною діяльністю, видане МЮУ26.12.2011 року за № 8673 на ім`я Баршацького І.А. анульовано. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі № 581. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглядати справу без її участі, погодилася на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Третя особа приватний виконавець Кондрюк К.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 04.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 581 про стягнення з [PERSON] яка є боржником за кредитним договором № 4951415 від 27.05.2019 року, укладеним з ТзОВ «МІЛОАН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованості у розмірі 16180 грн.. Строк платежу за кредитним договором № 4951415 від 27.05.2019 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.08.2019 року по 28.11.2020 року. Сума заборгованості складає 15250 грн , що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 2500 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6600 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями (нараховано з 27.06.2019 року до 30.08.2019 року) становить 1150 грн. За вчинення вищевказаного виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 930 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 16180 грн. Однак, доказів передачі прав вимоги за кредитним договором № 4951415 від 27.05.2019 року від первісного кредитора «ТзОВ «МІЛОАН» до ТзОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» матеріали справи не містять. За вказаним виконавчим написом Приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. 05.07..2021 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Згідно листа заступника Міністра з питань державної реєстрації Ольги Оніщук зазначено, що відповідно до наказу міжрегіонального управління від 14.01.2021 року № 35/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В.» на підставі п 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршацького І.В. Припинена з 01.02.2021 року. Також, згідно з свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Чернівецьким міським відділом ДРАЦС у Чернівецькій області, актовий запис № 1374 позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачка із вказаним виконавчим написом не погоджується, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом свого порушеного права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновків, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, а саме стягнення проводиться за період з 30.08.2019 по 28.11.2020 року, з сумою стягнення позивачка не згідна, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, суду не надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Outcome: approved