Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка), звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 26.12.1992 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На час звернення до суду малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Впродовж останніх 14 років вони проживають окремо один від одного, стосунки між ними вже давно перестали бути як у подружжя, між ними повністю припинені сімейні та шлюбні відносини, спілкування відсутнє. Відповідач має іншу сім`ю. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Проте, оскільки на даний час стосунки між ними повністю припинені та відсутнє спілкування, вони не можуть подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Враховуючи наведене, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 26.12.1992 року виконавчим комітетом Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №11. Ухвалою Макарівського районного суду від 11.04.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 11.04.2023 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 17.04.2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800100197991 (а.с.16). Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 26.12.1992 року, про що Пашківською сільською радою Макарівського району Київської області зроблено відповідний актовий запис №11; прізвище після укладення шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюб серії [NUMBER] від 26.12.1992 року, а.с.9). Як вказала позивачка, а відповідач не скористався своїм правом заперечити проти цього, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Впродовж останніх 14 років вони проживають окремо один від одного, стосунки між ними вже давно перестали бути як у подружжя, між ними повністю припинені сімейні та шлюбні відносини, спілкування відсутнє. Відповідач має іншу сім`ю. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На час звернення до суду малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Проте, оскільки на даний час стосунки між ними повністю припинені та відсутнє спілкування, вони не можуть подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с.1, 18), слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved