Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

30.07.2020 року Виконувач обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Макарівської районної державної адміністрації Київської області (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3), [PERSON] (далі відповідач-4), [PERSON] (далі відповідач-5), [PERSON] (далі відповідач-6), третя особа: [PERSON] про визнання недійсними розпорядження, державних актів на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову позивач вказав, що Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області в порядку, визначеному ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», під час опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру, встановлено підстави для представництва інтересів держави та виявлені порушення вимог земельного законодавства під час виділення земельних ділянок в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області. Встановлено, що розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 2506 від 02.07.2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність п`яти земельних ділянок загальною площею 5,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області. На підставі розпорядження № 2506 від 02.07.2008 року: [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203680 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:004:0047, загальною площею 1,0000 га; [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203679 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048, загальною площею 1,0000 га; [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 203678 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:004:0049, площею 0,1243 га та державний акт серії ЯЖ № 203676 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0053, площею 0,8757 га; [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203677 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0051, загальною площею 1,0000 га; [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203675 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0052, загальною площею 1,0000 га. В подальшому [PERSON] змінила кадастровий номер земельної ділянки 3222783800:05:004:0047 загальною площею 1,0000 га на новий кадастровий номер 3222783800:05:004:0137. [PERSON] на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 317 від 17.06.2016 року змінила цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048, загальною площею 1,0000 га - для ведення індивідуального садівництва. [PERSON] на підставі договору дарування № 6108 від 19.08.2008 року відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0051, загальною площею 1,0000 га, на користь [PERSON] . В подальшому із вказаної земельної ділянки утворено наступні земельні ділянки: земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:03:002:0051 загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт серії ЯЗ № 449736; земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0054 загальною площею 0,1000 га для ведення садівництва. На підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 318 від 17.06.2016 [PERSON] змінив цільове призначення земельної ділянки 3222783800:03:002:0051 для індивідуального садівництва. Також, на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 4037 від 29.10.2008 року [PERSON] змінив цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:002:0054 загальною площею 0,1000 га - для ведення садівництва. [PERSON] на підставі договору міни земельних ділянок № 5596 від 06.08.2008 року передала право власності на земельну ділянку 3222783800:05:002:0052 загальною площею 1,0000 га на користь [PERSON] [PERSON] здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:002:0052 загальною площею 1,0000 га, в результаті чого утворено: земельну ділянку за кадастровим номером 3222783800:03:002:0052 площею 0,900 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт серії ЯЗ №449737; земельну ділянку за кадастровим номером 3222783800:05:002:0055 площею 0,100 га для ведення садівництва, державний акт серії ЯЗ №449730. Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:002:0053, площею 0,8757 га, яка належить [PERSON] утворилися: земельна ділянка з кадастровим номером 3222783800:05:004:0135 площею 0,5619 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198161069 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується за [PERSON] ; земельна ділянка з кадастровим номером 3222783800:05:004:0136 площею 0,3138 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198728296 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується за [PERSON] . Водночас, зазначене вище розпорядження Макарівської районної державної адміністрації № 2506 від 02.07.2008 року, а також видані в подальшому на його підставі державні акти про право власності на земельні ділянки не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з чим повинно бути визнане судом недійсним з наступних підстав. Так, відповідно до листа ПП «Яран і К» № 477 від 03.06.2020 року, установлено, що земельні ділянки із кадастровими номерами 3222783800:05:004:0137, 3222783800:05:004:0048, 3222783800:05:004:0049, 3222783800:03:002:0051, 3222783800:05:002:0054, 3222783800:05:002:0055, 3222783800:05:004:0136, 3222783800:05:004:0135 на момент прийняття вищевказаного оспорюваного розпорядження Макарівської РДА та станом на даний час, частково накладаються у прибережно-захисну смугу річки Почепин, а земельна ділянка з кадастровим номером 3222783800:03:002:0052 частково накладається не лише у прибережно-захисну смугу річки Почепин, але й на землі водного фонду. Зазначена інформація підтверджується схемами накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, виготовленими ПП «Яран і К». Позивач вважає, що розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 02.07.2008 № 2506, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 5 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області та видані на його підставі державні акти на право власності на земельні ділянки суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 58, 59, 60, 61 Земельного кодексу України, ст. ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним та скасуванню судом в порядку, передбаченому ст. ст. 21, 152, 155 Земельного кодексу України. Здійснення Макарівською районною державною адміністрацією Київської області розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави, що відповідно до ст. 388 ЦК України дає підстави для витребування державою її майна від добросовісного набувача. Зважаючи на те, що спірні землі до моменту передачі їх у власність відповідачам, відносились до земель водного фонду, Макарівська районна державна адміністрація не мала права ними розпорядитись. Таким чином, спірні землі вибули із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення не приймав. Враховуючи викладене, позивач, просив суд: Визнати недійсним наступні розпорядження Макарівської районної державної адміністрації: за №2506 від 02.07.2008 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради»; розпорядження №4037 від 29.10.2008 «Про передачу у власність земельних ділянок, функціональне використання яких змінюється, 8-ми громадянам України на території Липівської сільської ради»; за № 317 від 17.06.2016 «Про зміну в цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва гр. [PERSON] на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області»; за № 318 від 17.06.2016 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва гр. [PERSON] на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області». Скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:004:0135, площею 0,5619 га, що зареєстрована за [PERSON] та земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:004:0136, площею 0,3138 га, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:03:002:0051, площею 0,9 га, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048, площею 1,000 га, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки площею 0,1243 га із кадастровим номером 32278300:05:004:0049, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки площею 1,0000 га із кадастровим номером 32278300:05:004:0047, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 32278300:05:002:0055, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки площею 0.9000 га із кадастровим номером 32278300:03:002:0052, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки площею 0,9000 га із кадастровим номером 32278300:03:002:0051, що зареєстрована за [PERSON] ; земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 32278300:05:002:0054, що зареєстрована за [PERSON] . Усунути перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області ( до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду : -площею 1,000 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048; -площею 1,000 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0137; -площею 0,9000 га з кадастровим номером 3222783800:03:002:0051; -площею 0,1000 га з кадастровим номером 3222783800:05:002:0054; -площею 0,5619 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0135; -площею 0,900 га з кадастровим номером 3222783800:03:002:0052; -площею 0,100 газ кадастровим номером 3222783800:05:002:0055; -площею 0,3138 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0136, шляхом їх витребування (повернення) на користь держави в особі Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області ( до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) із незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стягнути з відповідачів сплачений при подачі позову судовий збір. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 31.08.2020 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.10.2020 року, яке неодноразово відкладалося, встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст.\~178\~ЦПК України (а.с. 87 том 1). У встановлений судом строк від представника відповідачів адвоката Шульги А.В. надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності (а.с. 114-218 том 1). Від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи (а.с. 59-77 том 2). У відповіді на відзив позивач вказав, що доводи викладені відповідачем у відзиві позивачем не визнаються, а позовні вимоги підлягають задоволенню. У встановлений судом строк від відповідача Макарівської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності (а.с. 84-90 том 2). Ухвалою суду від 28.05.2021 року до участі у справі залучено у якості правонаступника відповідача Макарівської районної державної адміністрації Київської області Бучанську районну державну адміністрацію Київської області (а.с. 210 том 2). У встановлений судом строк від відповідача Бучанської районної державної адміністрації Київської області надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності (а.с. 1-78 том 3). Ухвалою суду від 30.12.2021 року задоволено заяву представника відповідачів адвоката Шульги А.В. про відвід судді Мазки Н.Б. (а.с. 106 том 3). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 року дану справу передано на розгляд судді Білоцькій Л.В. (а.с. 107-108 том 3). Ухвалою суду від 17.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури про заміну позивача у даній справі (а.с. 122-123 том 3). Ухвалою суду від 21.09.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19.10.2022 року, яке неодноразово відкладалося (а.с. 141 том 3). 01.12.2020 року від представника відповідачів адвоката Шульги А.В. надійшов відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи. У відзиві вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності (а.с. 222-252 том 1, а.с. 1-32 том 2). Ухвалою суду від 26.12.2022 року замінено у справі орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Київську обласну державну адміністрацію на Макарівську селищну раду Бучанського району Київської області. Судовий розгляд відкладено на 18.01.2023 року. В подальшому судовий розгляд справи відкладався неодноразово, черговий раз на 10.05.2023 року. У судове засідання 10.05.2023 року належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Пироговської І.С. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, вказала про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила їх задовольнити, при ухваленні рішення у справі просила врахувати позицію представника позивача в дебатах, яка додається до даної заяви. Від представника відповідачів адвоката Шульги А.В. надійшла заява про розгляд справи 10.05.2023 року без його участі. Третя особа [PERSON] померла [INFO] , а тому була виключена з учасників справи (а.с. 39 том 2). Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 2506 від 02.07.2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність п`яти земельних ділянок загальною площею 5,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с. 20-23 том 1). На підставі розпорядження № 2506 від 02.07.2008 року: [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203680 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:004:0047, загальною площею 1,0000 га (а.с. 70 том 1); [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203679 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048, загальною площею 1,0000 га (а.с. 25 том 1); [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 203678 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:004:0049, площею 0,1243 га (а.с. 26 том 1) та державний акт серії ЯЖ № 203676 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0053, площею 0,8757 га (а.с. 24 том 1); [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203677 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0051, загальною площею 1,0000 га (а.с. 29 том 1); [PERSON] отримала державний акт серії ЯЖ № 203675 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0052, загальною площею 1,0000 га (а.с. 71 том 1). В подальшому [PERSON] змінила кадастровий номер земельної ділянки 3222783800:05:004:0047 загальною площею 1,0000 га на новий кадастровий номер 3222783800:05:004:0137. [PERSON] на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 317 від 17.06.2016 року змінила цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048, загальною площею 1,0000 га - для ведення індивідуального садівництва. [PERSON] на підставі договору дарування № 6108 від 19.08.2008 року (а.с. 66-67 том. 1) відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0051, загальною площею 1,0000 га, на користь [PERSON] . В подальшому із вказаної земельної ділянки утворено наступні земельні ділянки: земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:03:002:0051 загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт серії ЯЗ № 449736; земельну ділянку з кадастровим номером 3222783800:05:002:0054 загальною площею 0,1000 га для ведення садівництва. На підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 318 від 17.06.2016 [PERSON] змінив цільове призначення земельної ділянки 3222783800:03:002:0051 для індивідуального садівництва. Також, на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 4037 від 29.10.2008 року [PERSON] змінив цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:002:0054 загальною площею 0,1000 га - для ведення садівництва (а.с. 38-39 том 1). [PERSON] на підставі договору міни земельних ділянок № 5596 від 06.08.2008 року передала право власності на земельну ділянку 3222783800:05:002:0052 загальною площею 1,0000 га на користь [PERSON] (а.с. 63-65 том. 1). [PERSON] здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:002:0052 загальною площею 1,0000 га, в результаті чого утворено: земельну ділянку за кадастровим номером 3222783800:03:002:0052 площею 0,900 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт серії ЯЗ №449737; земельну ділянку за кадастровим номером 3222783800:05:002:0055 площею 0,100 га для ведення садівництва, державний акт серії ЯЗ №449730. Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222783800:05:002:0053, площею 0,8757 га, яка належить [PERSON] утворилися: земельна ділянка з кадастровим номером 3222783800:05:004:0135 площею 0,5619 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198161069 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується за [PERSON] ; земельна ділянка з кадастровим номером 3222783800:05:004:0136 площею 0,3138 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198728296 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується за [PERSON] . Відповідно до листа ПП «Яран і К» № 477 від 03.06.2020 року, установлено, що земельні ділянки із кадастровими номерами 3222783800:05:004:0137, 3222783800:05:004:0048, 3222783800:05:004:0049, 3222783800:03:002:0051, 3222783800:05:002:0054, 3222783800:05:002:0055, 3222783800:05:004:0136, 3222783800:05:004:0135 на момент прийняття вищевказаного оспорюваного розпорядження Макарівської РДА та станом на даний час, частково накладаються у прибережно-захисну смугу річки Почепин, а земельна ділянка з кадастровим номером 3222783800:03:002:0052 частково накладається не лише у прибережно-захисну смугу річки Почепин, але й на землі водного фонду. Зазначена інформація підтверджується схемами накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, виготовленими ПП «Яран і К» (а.с. 31-36 том 1). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198159663 від 29.01.2020 року та № 195920377 від 10.01.2020 року власником земельної ділянки площею 1,000 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0048 для ведення садівництва за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, Липівська с/рада є [PERSON] (а.с. 50-53 том 1). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198728296 від 03.02.2020 року власником земельної ділянки площею 0,3138 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0136 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, Липівська с/рада є [PERSON] (а.с. 54-56 том 1). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198161069 від 29.01.2020 року власником земельної ділянки площею 0,5619 га з кадастровим номером 3222783800:05:004:0135 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, Липівська с/рада є [PERSON] (а.с. 57-58 том 1). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198160129 від 29.01.2020 року власником земельної ділянки площею 0,9 га з кадастровим номером 3222783800:03:002:0051 для індивідуального садівництва за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, Липівська с/рада є [PERSON] (а.с. 60-61 том 1). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3222783800:05:004:0137, 3222783800:05:004:0047, 3222783800:05:002:0051, 3222783800:05:004:0049, 3222783800:05:002:0053, 3222783800:05:002:0054 (а.с. 46, 47, 48, 49, 59, 62 том 1). За інформацією Центральної геофізичної обсерваторії см. Б. Срезневського, річка Почепин це природний водний об`єкт, довжиною 13 км та площею водозбору 63,0 кв.м, впадає в р. Здвиж з лівого берега, належить до малих річок. Згідно ст. 88 Водного кодексу України, навколо малих річок встановлюється прибережна захисна смуга шириною 25 м (а.с. 91 том 1). Також суд, судом встановлено, що ТОВ «Науково-виробнича фірма «Універсал-Агро» у 2007 році розроблено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 5-ом громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області» ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 132-191 том 1). З письмових пояснень Київської обласної державної адміністрації, які надійшли до суду 15.12.2020 року судом встановлено, що остання вказала, що на момент відведення у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спірної земельної ділянки водного фонду, так і на даний час, розпорядником являється Київська обласна державна адміністрація, а не Макарівська районна державна адміністрація Київської області. Таким чином законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку водного фонду площею 5,000 га із земель державної власності не могла жодна фізична особа. Тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 78-81 том 2). На адвокатський запит [PERSON] Управління культури Київської ОДА повідомило, що для погодження проекту землеустрою у 2007 році подавались звернення та частина проекту землеустрою (картографічні матеріали) (а.с. 112 том 2). Також, з письмових заперечень представника відповідачів адвоката Шульги А.В. встановлено, що останній заперечуючи позовні вимоги, з-поміж іншого вказує на те, що жодні права позивача не порушені, а позовні вимоги є необгрунтованими, адже Прокуратура не підтвердила жодними належними та допустимими доказами факт того, що спірні земельні ділянки належать до земельно водного фонду, і що станом на час виділення земельних ділянок у приватну власність (2008 рік) вони займали прибережну захисну смугу річки Почепин, тому в задоволенні даного позову має бути відмовлено по суті. Окрім того, зазначає, що з метою підтвердити пропуск позовної давності Прокуратурою до цих заперечень він додає відповідь Державної служби України з питань геодезії, картографії кадастру за вих. № 29-28-0.213-12281/2-20 від 24.11.2020 року, отриману на його адвокатський запит. Даний лист містить підтвердження того, що Публічна кадастрова карта України почала функціонувати з моменту вступу в дію Закону України «Про державний земельних кадастр», тобто 01.01.2013 року. Також додає до даних заперечень відповідь Київської обласної прокуратури за № 15/1-1 56вих-20 від 16 листопада 2020 року, отриману на адвокатський запит, яка підтверджує, що прокурори користуються Публічною кадастровою картою України з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді. А отже прокурори мали та мають вільний доступ до даних Публічної кадастрової карти України із початку її функціонування, тобто ще із 2013 року. Зазначає, що позивач жодним чином не обґрунтував причин пропуску строків позовної давності за даними позовними вимогами і жодним чином не спростував позицію відповідачів щодо його пропуску (а.с. 151-202 том 2). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки). Частиною першою ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Статтею 84 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Таким чином, до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Так, згідно з приписами ст. ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, а також будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та становить для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів від урізу води. Частинами 7, 8 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою. За ст. ст. 1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обгрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою. Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, визначення меж передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену - 50 метрову зону від урізу води. Статтею 59 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування. Слід зазначити, що можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом взагалі не передбачена. Таким чином, спірні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва передані за рахунок земель водного фонду, що суперечить нормам закону. Більше того, ст. 60 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що прибережні захисні смуги природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель, садівництво та городництво, а також будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до і Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 22.04.2015 у справі № 6-52цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами України. Крім цього, згідно ст. ст. 22, 23, 33 Земельного кодексу України громадянам для ведення особистого селянського господарства повинні надаватись виключно землі сільськогосподарського призначення, а не водного фонду. Такі правові висновки міститься у постановах Верховного Суду України від 13.11.13 у справі № 6-123ц 13, від 14.05.2014 у справі № 6-35цс14 та від 02.07.14 № 6-81 цс14. Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Також, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, держава як власник спірного майна делегувала органу державної вдали повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля держави як власника може виражатися лише в таких діях органу, які .повідають вимогам законодавства та інтересам держави. Таким чином, здійснення Макарівською районною державною адміністрацією Київської області розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави, що відповідно до ст. 388 ЦК України дає підстави для витребування державою її майна від добросовісного набувача. Такі висновки підтверджуються правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Таким чином законом передбачено єдиний судовий порядок оскарження незаконних розпоряджень місцевих державних адміністрацій. Варто також зазначити, що прийняттям вказаного вище розпорядження та відведенням у приватну власність громадян земель водного фонду порушено інтереси держави в особі Київської обласної державної адміністрації з наступних підстав. Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Положеннями ч. 4 цієї ж статті установлено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Статтею 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень), визначалось, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрації відповідно до закону. Виходячи із вищевикладених норм законодавства та аналізуючи положення ст. ст. 50 та 122 Земельного кодексу України єдиним органом, який вділений повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду у порядку, передбаченому земельним кодексом України є Київська обласна державна адміністрація. За таких обставин, у даному позові від імені держави в якості позивача визначено Київську обласну державну адміністрацію, як органу в особі держави, поза волею якого спірні землі вибули з її власності, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Зважаючи на те, що спірні землі до моменту передачі їх у власність відповідачам, відносились до земель водного фонду, Макарівська районна державна адміністрація не мала права ними розпорядитись. Таким чином, спірні землі вибули із власності держави поза волею останньої, оскільки повноважений державою орган відповідного рішення не приймав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право вернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 Цивільного кодексу України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, окрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України ) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від у справі № 487/10128/14-ц висловила правовий висновок про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Аналогічні висновки висвітлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.05.2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/ 13-ц, у пункті 49 постанови від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц. Щодо заяв відповідачів про застосування позовної давності у даній справі слід вказати наступне. Статтею 256 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам\~ЗК України\~(перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у\~статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням\~ЗК України\~та\~ВК України\~треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність. Зазначене відповідає правовим висновкам викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17. Також, суд враховує висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року в справі № 676/1795/20 відповідно до яких рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки. У той же час оспорення розпорядження органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади про передачу такої земельної ділянки у власність фізичної особи не є необхідним, оскільки суд у будь-якому випадку зобов`язаний надати йому оцінку в мотивувальній частині судового рішення. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, провадження № 12-148гс19, власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 34). Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, провадження № 14-2цс21. Враховуючи викладене,\~ \~ в\~частині позовних\~вимог про визнання недійсними розпорядження Макарівської районної державної адміністрації: за №2506 від 02.07.2008 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради»; розпорядження №4037 від 29.10.2008 «Про передачу у власність земельних ділянок, функціональне використання яких змінюється, 8-ми громадянам України на території Липівської сільської ради»; за № 317 від 17.06.2016 «Про зміну в цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва гр. [PERSON] на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області»; за № 318 від 17.06.2016 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва гр. [PERSON] на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області», слід відмовити. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню саме в частині скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області (до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду. Щодо судових витрат у даній справі слід вказати наступне. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідачів\~на користь прокуратури\~Київської області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 6 081,00 грн.

Outcome: approved