Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 07.02.2020 року між [PERSON] та АТ «РВС Банк» було підписано Заяву - Договір № 0050444 про надання банківської послуги, що є Договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами Заяви відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 30303,03 грн., строк дії кредиту 12 місяців, із сплатою 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту - 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту -5% від суми наданого Кредиту. 05.05.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено Договір про відступлення прав вимоги №05/05/2021-1, за яким право вимоги за кредитними договорами перейшло до ТОВ ФК Паріс, зокрема й за договором №0050444 від 07.02.2020 року, укладеного між ПАТ «РВС Банк» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому станом на 29.08.2022 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: 27964,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1120,48 грн. - заборгованість за процентами, 16237,37 грн. - заборгованість за комісією, 6593,43 грн. - 18% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3654,11 грн. - інфляційні витрати за період 05.05.2021 року - 23.02.2022 року, а всього 55569,63 грн. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 15.12.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідач заперечує позов, просить у - задоволенні відмовити, через необґрунтованість та безпідставність. Оскільки, позивач зазначає, що став кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги від 05.05.2021 року, укладеного з АТ «РВС Банк». При цьому, відповідача жодним чином не було повідомлено про відступлення права вимоги. А також, встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 5 % від суми кредиту, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими. Крім того, Позивачем не доведений факт надання вказаних послуг. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.02.2020 року між [PERSON] та АТ «РВС Банк» було підписано Заяву - Договір № 0050444 про надання банківської послуги, що є Договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Як вбачається з Заяви-Договору № 0050444 від 07.02.2020 року відповідач, підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви Відповідачеві було надано споживчий кредит (надалі по тексту - Кредит), шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 30303,03 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, із сплатою 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту - 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору № 0050444 від 07.02.2020 року, Відповідач отримав платіжну картку за № [NUMBER] , яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується Розпискою щодо отримання платіжної картки від 07.02.2020 року. Грошові кошти у сумі 30303,03 грн. були зараховані АТ «РВС Банк» 07.02.2020 року на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується Випискою по особовому рахунку. У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №05/05/2021-1. Відповідно до пункту 1.2. цього договору, право вимоги за кредитними договорами відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладення цього договору, тощо. 05.05.2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» підписано акт прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення права вимоги №05/03/2020-1 від 05.05.2020 року. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до [PERSON] за Заявою-Договором №0050444 від 07.02.2020 року на загальну суму 45501,89 грн. (позиція №4), з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 27964,24 грн.; - заборгованість за процентами - 1300,28 грн.; - заборгованість за комісією - 16237,37 грн.; - заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 0,00 грн. 29.08.2022 року ТОВ «ФК «Паріс» направив на адресу відповідача [PERSON] вимогу за № 290822/2 про усунення порушення кредитного зобов`язання, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення (а.с.49-51). Відтак доводи відповідача про те, що його не було повідомлено про зміну кредитора суд до уваги не приймає, оскільки вказане спростовується письмовими матеріалами справи. На дату звернення до суду Відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив. Доводи відповідача про те, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та проценти за користуванням кредитом необґрунтовані, суд вважає неспроможними, оскільки спростовуються письмовими матеріалами справи (а.с.34-40). Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку , що позовна вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 27964,24 грн. та заборгованість за процентами - 1120,48 грн. підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача. Позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 16237,37 грн. задоволенню не підлягає з урахуванням наступного. Відповідно до умов заяви - договору № 0050444 від 07.02.2020 року вказано про те, що щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 5 % від суми наданого кредиту. Приписи ч.ч. 2, 3 ст. 6 і ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (п. 6 ч. 1 вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). За змістом цього припису об`єктом зобов`язання не можуть бути лише дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»). Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року справа № 363/1834/17, провадження № 14-53цс21. Крім того, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 45322,09 грн. позивач просить стягнути з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.7.2.17 публічної пропозиції за період з 05.05.2021 року по 23.02.2022 року 6593,43 грн. - що складає 18 % річних за користування грошовими коштами та 3654,11 грн. - інфляційні втрати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 7.7.2.17 Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що Клієнт зобов`язується сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання Клієнтом зобов`язань за Споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для Клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами Заяви-Договору. Згідно п. 2 Заяви-Договору № 0050444 від 07.02.2020 року про надання банківської послуги позичальник [PERSON] погодився з тим, що заява-Договір разом із Публічною Пропозицією і Паспортом споживчого кредиту та Графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладення якого відповідач підтверджує і зобов`язується виконувати його умови, про що свідчить підпис відповідача (а.с.26). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони встановили, що у разі прострочення виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України процентна ставка встановлена на рівні 18 % річних. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати 3654,11 грн. та 6593,43 грн. - за прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та договором про відступлення права вимоги в розмірі - 39332,26 грн., зокрема: заборгованість за тілом кредиту - 27964,24 грн., заборгованість за процентами - 1120,48 грн., інфляційні втрати - 3654,11 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання - 6593,43 грн.. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (70,78 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1756,05 грн. (2481,00 грн. * 70,78 % : 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial