Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 4\~000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання. Обґрунтовує позов тим, що позивач та відповідач є батьками повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В шлюбі сторони перебували з 2003 по 2020. На даний час їхня дочка навчається в університеті бізнесу у Вроцлаві. Вказує, що дочка навчається на денній формі навчання, не працює, потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що матеріальне становище позивача не дозволяє в повній мірі утримувати повнолітню дочку. Вважає, що відповідач має змогу матеріально допомагати дитині, оскільки є працездатним, тому просить позов задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 12.08.2022 по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача в строки, визначені ухвалою суду, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, обгрунтовуючи наступним. [PERSON] , [INFO] дійсно є дочкою [PERSON] . Відповідач ніколи не відмовлявся від добровільного надання матеріальної підтримки своїй дочці. До моменту настання повноліття [PERSON] відповідач добросовісно сплачував аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу), заборгованості не мав. Позивачем було відчужено автомобіль, який був спільним майном подружжя, а отримані кошти, зі слів позивача, були передані дочці як допомога на навчання. Крім того відповідач [PERSON] відчужив 1/2 частину трьохкімнатної квартири на користь дочки [PERSON] .. На даний час його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому розмірі в силу свого незадовільного стану здоров`я та необхідності утримувати дружину та малолітню дитину. Враховуючи, що згідно матеріалів справи [PERSON] не проживає разом з позивачем [PERSON] , це позбавляє останню права на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки аліменти є власністю дитини. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому вказав, що батьки є рівними у своїх правах та обов`язках щодо утримання повнолітніх дітей і обставина з ким проживає дитина жодним чином не впливає на можливість виконання зазначених обов`язків, а відповідач переклав цей обов`язок на позивача. Між позивачем та відповідачем жодних домовленостей про відчуження рухомого майна внаслідок відмови від сплати аліментів досягнуто не було, жодних правочинів, які засвідчували б таку домовленість не укладалося. Твердження відповідача, щодо його незадовільного стану здоров`я є лише спробою ухилитися від обов`язку допомагати повнолітній дочці, оскільки в довідці із лікарні міститься лише діагноз, про те його не визнано непрацездатним. Крім того відповідач є власником нерухомого майна, зокрема земельної ділянки, яку він здає в платне користування та має статус приватного підприємця, що є постійним джерелом доходу. У відповіді на відзив, поданої представником відповідача зазначено, що представник позивача керується нормами, які регулюють права дитини. [PERSON] є повнолітньою, не підпадає під статус дитини, має повну цивільну дієздатність, та має право самостійно звернутися до суду із аналогічним позовом. Суд, дослідивши письмові докази справи, вважає за необхідне заявлений позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 30.06.2020 (а.с.6-8) розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 17.12.2020 (а.с.10) [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи є повнолітньою, з 2021 є студентом денної форми навчання у Вроцлавській Академії Бізнесу у галузі прикладних наук, за контрактом на платній основі, запланована дата закінчення навчання 30.09.2023, що підтверджено відповідними довідками та контрактом (а.с.13-20). Позивач [PERSON] систематично перераховує кошти за навчання [PERSON] , що підтверджується копіями квитанцій (а.с.21-28). Згідно ст. 198 ЦПК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітньої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Згідно договору дарування квартири від 30.10.2020 (а.с.93-95) відповідач [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір дарування не є підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки не є тотожним із договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, передбаченим СК України, який між сторонами не укладався. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Судом встановлено,\~що відповідач\~є особою\~працездатного віку,\~доказів,\~які б\~виключали його\~працездатність та\~звільняли б\~від обов`язку\~утримувати дитину\~на час\~навчання,\~суду не\~надано.\~Отже,\~суд дійшов\~висновку про\~спроможність відповідача працювати та надавати своїй повнолітній дочці матеріальну допомогу у зв`язку з навчанням. Інші підстави відмови в позові, на які звертала увагу представник відповідача у відзиві на заявлені позовні вимоги та підтримувала в ході розгляду справи, жодним належним доказом не підтверджені. Разом з тим, приймаючи рішення щодо розміру аліментів, суд приймає до уваги доводи відповідача про наявність у нього ще однієї дитини від іншого шлюбу, яка на теперішній час є малолітньою, що підтверджується наданою разом з відзивом копією свідоцтва про народження дитини, і з урахуванням цієї обставини та беручи до уваги, що Сімейним законодавством не передбачено, що розмір аліментів, які стягуються на утримання повнолітньої дочки, зумовлений розміром прожиткового мінімуму, вважає справедливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 2500,00 грн. щомісячно до закінчення навчання. Відповідно ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним, витрати по оплаті судового збору стягнути з відповідача на користь держави у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду. Також представник позивача, в строки визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подав клопотання, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26\~100,00 грн. та додав до позовної заяви договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору, довідку про фактичну сплату гонорару адвокату, акт приймання-передачі наданих послуг та понесених витрат, детальний опис робіт виконаних адвокатом, ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~в тому\~числі,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову (63,00%), очевидно виконаний адвокатом об`єм послуг у вигляді складення позовної заяви, заяв з процесуальних питань, збір доказів, приймаючи до уваги обставини справи, її складність та значення для позивача, з урахуванням умов договору про обов`язок понести витрати на оплату наданої правничої допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 16 443,00 грн. (пропорційно до задоволених вимог), і вважає це достатнім та співмірним обсягу наданих юридичних послуг зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Outcome: partial