Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві позивач вказав, що 27 січня 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали з ним договір позики, відповідно до якого отримали валютні цінності у розмірі 30\~000 доларів США зі строком повного погашення боргу не пізніше 29 січня 2022 року. Свої зобов`язання у зазначений строк вони не виконали, суму боргу не повернули. Договором позики передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором позики у вигляді сплати штрафу у розмірі сто відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Таким чином, оскільки зобов`язання щодо повернення боргу у повному обсязі відповідачами не виконано, сума боргу за договором на день звернення до суду складає 30\~000 доларів США, штраф за невиконання договору 30\~000 доларів США, яку позивач [PERSON] просить стягнути солідарно з відповідачів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги заперечують, зазначили, що договір позики ними підписаний під впливом обману з боку позивача, грошей не отримували і борг не визнають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позикодавець [PERSON] передав у власність [PERSON] , [PERSON] , а позичальники прийняли у власність суму готівкою в розмірі 30 000 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 29 січня 2022 року у [ADDRESS] . У договорі позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання договору. У разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми позики. Сторони визначили місце виконання договору м. Чортків Тернопільської області. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач [PERSON] посилався на те, що зазначену в договорі суму боргу 30\~000 доларів США відповідачі [PERSON] , [PERSON] у визначений строк до 29 січня 2022 року не повернули. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). В силу вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц та від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц). За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, який посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають цивільно-правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. \~ \~ \~ \~Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. \~ \~ \~ \~Факт того, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, а саме, що [PERSON] , [PERSON] отримали від позивача 27 січня 2015 року 30\~000 доларів США до підписання зазначеного договору, які зобов`язалися повернути за умовами договору не пізніше 29 січня 2022 року, підтверджується договором позики від 27 січня 2015 року, підписаним особисто [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] , [PERSON] (позичальниками). Зазначений факт відповідачами не спростовано. За таких обставин суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують укладення між сторонами 27 січня 2015 року договору позики. Відповідачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували відсутність їхнього волевиявлення та підписання договору під впливом обману. Таким чином, суд, встановивши, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо позики, позичальники не виконали зобов`язання з повернення коштів, отриманих у позику, приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за договором позики в розмірі 30\~000 доларів США. Оскільки договором позики передбачено сплату штрафу за порушення будь-якого зобов`язання за договором в розмірі 100 % від суми позики, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню штраф в вищезазначеному розмірі в зв`язку з неповерненням грошових коштів у строк до 29 січня 2022 року, оскільки вказане передбачено умовами договору та відповідачі погодилися на вказані умови, засвідчивши вказане своїми підписами. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, у відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів слід стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України по 6 710 гривень з кожного відповідача судового збору.

Outcome: approved