Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання та стягнути судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.09.2015 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва шлюб розірвано. Після розлучення відповідач вигнав позивача із дитиною з дому. З 08.12.2021 згідно з судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва на користь позивача призначено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням. Виходячи з того, що дитина проживає з позивачем, займається вихованням сина, спілкуванню з відповідачем не перешкоджає, відтак просить позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 07.03.2023 та 09.03.2023 до суду надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотанні відповідача про зупинення провадження у цивільній справі. У судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, враховуючи наданий висновок, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04.09.2015 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2382, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.2019, позивач та відповідач є матір`ю та батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.08.2022 шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом від 08.12.2021 Голосіївського районного суду міста Києва стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із 06.12.2021 і до повноліття дитини. Згідно з копією розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.06.2022 № 161 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] 07.03.2023 та 09.03.2023 до суду надійшла копія клопотання про залучення висновку, висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю та оригінали вищезазначених документів. Відповідно до висновку до суду про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю від 02.03.2023 № 100-2199, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Також з висновку вбачається, що дитина наразі проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою працівником служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Для малолітнього, [PERSON] є окреме спальне місце, шафа для одягу. Наявні дитячі речі: книги, іграшки, одяг та взуття відповідно до віку, статі та сезону. В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, наявні продукти харчування в достатній кількості, наявна чиста постільна білизна. Голосіївським районним в місті Києві центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї за місцем проживання матері та дитини і встановлено, що матір базові та психоемоційні потреби малолітнього задовольняє в повній мірі, відповідальна, весь вільний час та дозвілля проводить з сином. Матір здатна виконувати батьківські обов`язки та має досить високий батьківський потенціал. Малолітній, [PERSON] у повній мірі забезпечений всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Зі слів матері, вона перешкод у спілкуванні сина з батьком не чинить. Батько [PERSON] з сином не бачиться і не виявляє бажання. Так, відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення п. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю. Проживання дитини із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дітей в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини. У силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved