Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивачка звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.09.2008 [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу стала власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі, крім позивачки також зареєстровані її чоловік - [PERSON] , її син - [PERSON] , син чоловіка - [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі з січня 2022 року, а [PERSON] - з червня 2020 року. Будь-яких перешкод відповідачам у проживанні в зазначеній квартирі позивачка ніколи не чинила та не чине. Факт реєстрації відповідачів у квартирі перешкоджає позивачці як власнику квартири користуватися, володіти та розпоряджатися в повному обсязі своєю приватною власністю, адже змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та квартплаті згідно законодавства. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.03.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2008, договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2008, технічного паспорта, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.13-15). Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.03.2023 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивачка [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , син чоловіка - [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із Акту про фактично проживаючих від 02.03.2023, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за вказаною адресою з січня 2022 року (а.с.5). Відповідно до Акту про фактично проживаючих від 02.03.2023 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,але фактично не проживає за вказаною адресою з червня 2020 року (а.с.6). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками позивачки, пояснили в судовому засіданні, що [PERSON] ніколи не проживав у квартирі [ADDRESS] . Стосовно [PERSON] зазначили, що з 2017 року його не бачили. Відповідачі квартирою не цікавляться, перешкод в користуванні житлом їм ніхто не чинить, про наявність житлових спорів їм не відомо. Оскільки відповідачі до теперішнього часу зареєстровані у зазначеній квартирі, позивачка несе додаткові витрати на оплату комунальних платежів та квартирної плати, тобто сплачує за осіб, які зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою, вартість житлово-комунальних послуг, що призводить до матеріальних витрат. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно правової позиції Верховного Суду у справі№ 209/2642/18 від 09.12.2020 при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Згідно ст.71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно задовольнити.

Outcome: approved