Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

27.03.2023 позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що 17.01.2015 між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та сімейні обов`язки, в сім`ї відбувались сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми, примирення не можливе, подружні відносини припинені з листопада 2022, з цього часу спільне господарство не ведеться, спору про майно немає. У зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб, дитини залишити проживати з батьком. Позивач звернулась з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову немає, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, окрім того зазначив, що згоден та зобов`язується самостійно і повністю виховувати та утримувати доньку [PERSON] , а також не заперечує щоб донька проживала з ним. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що 09.08.1980 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюбу у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №30. Від шлюбу сторони дітей мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу прізвище змінювалось позивачем, нею висловлено бажання надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до\~статті 160 СК України\~ місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до\~ст.161 СК України, за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих заяв сторін, матір дитини [PERSON] , не заперечує щоб їх спільна дитина проживала з батьком, в свою чергу батько дитини [PERSON] надав заяву, у якій зазначив, що згоден та зобов`язується самостійно і повністю виховувати та утримувати доньку [PERSON] , а також не заперечує щоб донька проживала з ним. Отже, з урахуванням того, що батьки неповнолітнього дійшли згоди щодо місця проживання дитини, суд в зазначеній справі не визначає місце проживання дитини, а лише констатує факт проживання дитини з батьком. При цьому, суд зазначає, що у випадку неналежного виконання батьком [PERSON] покладених на нього обов`язків щодо утримання і виховання дитини [PERSON] , мати дитини має право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 75,76,104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved