Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

28.10.2022 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить визнати відповідача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про її народження, стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. Позов обгрунтовує тим, що в період з вересня 2012 р. до квітня 2022 р. вони з відповідачем проживали разом, як сім`я, у квартирі [ADDRESS] , між ними були близькі стосунки, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки подружжя. [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Після того, як позивач в друге завагітнілаув вересні 2021 р., стосунки між ними погіршились, відповідач не бажав народження другої дитини та вимагав зробити аборт, вдавався до різного роду психологічного тиску на позивача, на підставі чого виникали різного роду сварки, в зв`язку з чим з 19.04.2022 р. вони припинили спільне проживання однією сім`єю. [INFO] позивач народила доньку [PERSON] , оскільки відповідач заяв до органів реєстрації актів цивільного стану про народженн дитини не подав, дитина була записана в порядку ст. 135 СК України, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 03.11.2022 р. вказаний позов було залишено без руху (а.с.39). 07.11.2022 р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків (а.с.41-42). Ухвалою суду від 08.11.2022 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.47). 02.12.2022 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти вимог позивача заперечував та стверджував, що не може бути батьком вказаної дитини. Також вказав, що за рішенням суду з нього вже стягуються аліменти на утримання сина на користь позивача в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час його заробітна плата становить 4864,26 грн., а тому стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. є неможливо. Щодо визнання його батьком рішення просив постановити після проведення генетичної експертизи (а.с.59-64). Ухвалою суду від 05.12.2022 року призначено по справі судову генетичну експертизу, на час проведення експертизи, провадження у справі зупинено (а.с.81). 23.03.2023 року з експертної установи повернуто матеріали справи, виконано ухвалу та надано висновок експерта. Ухвалою суду від 23.03.2023 р. у справі відновлено провадження та призначено в підготовче засідання (а.с.102). Ухвалою суду від 11.04.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.119). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, від представника позивача 10.05.2023 року надійшла заява про слухання справи у її відсутність та відсутність позивача (а.с.124). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в заяві від 01.12.2022 року просить справу розглядати у його відсутність (а.с.82). Суд, дослідивши письмові докази зібрані у справі, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлено, і не спростовується учасниками процесу, що сторони по справі в період з вересня 2012 р. до квітня 2022 р. проживали разом за адресою: [ADDRESS] , між ними були близькі стосунки, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки подружжя. [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.31). [INFO] позивач народила доньку [PERSON] . Відомості про батька записані зі слів матері, згідно ст.135 СК України (а.с.26-27). 23.03.2023 на адресу суду надійшов висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-7-2023 від 17.03.2023, згідно якого зазначено, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.96-99). Ознайомившись із висновком експерта, сторони, під час розгляду справи, не оскаржували результати експертизи та не піддавали висновок сумніву. Отже, вказані докази, суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів постанова Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). За клопотанням позивача, на підставі ухвали суду від 05.12.2022 р., була проведена судова медична (молекулярно-генетична) експертиза. Результатом висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-7-2023 від 17.03.2023 біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (99,9%) (а.с.96-99). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial