Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно її онука [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що вона спільно з онуком проживають за адресою: [ADDRESS] . Однак [PERSON] вчиняє щодо неї фізичне, психологічне та економічне насильство, яке виражається у словесних образах, висловлюванням в її бік нецензурними словами. Через приниження в неї погіршився стан здоров`я та якість життя. Через такі дії вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.10.2022 [PERSON] визнано винуватим за ст. 126-1 КК України та призначено покарання - 3 місяці арешту. Незважаючи на це [PERSON] не змінив свою поведінку, не став на шлях виправлення та продовжив свою протиправну поведінку, тому вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2022 його визнано винуватим за ст. 126-1 КК України та призначено покарання - 3 місяці арешту. Крім того, на даний час на розгляді суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ст. 126-1 КК України. Після неодноразового притягнення до відповідальності за протиправні дії щодо заявниці [PERSON] своєї поведінки не змінив та продовжив свою протиправну поведінку щодо неї. Отже дії [PERSON] (приниження, постійні образи, залякування) викликають побоювання за свою безпеку, від чого вона не може особисто себе захистити, тому [PERSON] вважає, що до останнього необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечив дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник заінтересованої особи Войнилівська селищна рада об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської областів судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши доводи заявниці, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Дане домоволодіння належить заявниці на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право влансоті на нерухоме майно від 22.06.2008 (а.с. 29). Заявниця в судовому засіданні зазначила, що її онук [PERSON] також проживає в даному будинку. Судом встановлено, що тривалий час [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство. З відповіді Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 16.03.2023 вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до районного відділу поліції з приводу систематичного вчинення домашнього насильства її онуком [PERSON] за період з 04.01.2022 по 25.02.2023 (а.с. 19). Також щодо [PERSON] 04.01.2022, 26.07.2022, 26.01.2023, 27.01.2023 та 01.03.2023 були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 6-8, 10-14). Також неодноразово відносно [PERSON] проводилася оцінка ризиків вчинення домашнього насильства (а.с. 5, 9), а також 08.07.2022 складена спеціальна картка обліку факту вчинення домашнього насильства через те, що він вчиняв домашнє насильство відносно бабусі [PERSON] (а.с. 28). Також 04.01.2022, 02.06.2022 та 26.07.2022 працівниками поліції були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] (а.с. 15-17). Крім того, вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.10.2022 [PERSON] визнано винуватим за ст. 126-1 КК України, тобто у вчиненні домашнього насильства відносно [PERSON] , та призначено йому покарання у виді 3 місяців арешту (а.с. 20-23). Також вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.10.2022 [PERSON] визнано винуватим за ст. 126-1 КК України за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , та призначено йому покарання у виді 3 місяців арешту (а.с. 24-27). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] , і на підставі досліджених доказів, а саме звернень [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, результатів вирішення таких звернень, вироків суду, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу ряду обов`язків та часткового задоволення заяви. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed