Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що є власником транспортного засобу Daewoo Sens Т1311, д.н.з. [NUMBER] (номер шасі (кузова, рами)/серійний номер майна: [NUMBER] ) з 21.05.2019. На початку березня 2023 року позивач мав намір розпорядитись своїм майном, але в Сервісному центрі МВС було повідомлено, що вказаний автомобіль під забороною на відчуження за борги [PERSON] . Дане обтяження зареєстровано 23.20.2020 за № 28221947 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна реєстратором Новейко-Вадіс О.Г., Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» за поданням обтяжувача ТОВ «Вердикт Фінанс». Позивач наголошує, що обтяження було накладено через 1 рік та 5 місяців від дати, коли він набув у власність вказаний автомобіль (21.05.2019). Також на дату накладення обтяження номер державної реєстрації вже відрізнявся, а саме: був вже [NUMBER] замість [NUMBER] , що вже свідчило на дату накладення обтяження, що автомобіль перереєстровано та змінено власника, збігався лише номер шасі (кузова, рами)/серійний номер майна: [NUMBER] . Зазначає, що ніяких договорів з відповідачем ніколи не укладав та не мав ніяких відносин. На підставі викладеного просить зняти арешт з свого майна, а саме: з транспортного засобу Daewoo Sens Т1311, д.н.з. [NUMBER] (номер шасі (кузова, рами)/серійний номер майна: [NUMBER] ) та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження (арешт рухомого майна), зареєстрований 23.20.2020 за № 28221947 реєстратором Новейко-Вадіс О.Г., Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» за поданням обтяжувача ТОВ «Вердикт Фінанс», а також покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою суду від 31.03.2023 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та відмовлено у залученні у якості третьої особи - реєстратора Новейко-Вадіс О.Г., Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи». Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. В установлений строк відзив на позовну заяву до суду не надійшов. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу Daewoo Sens Т1311, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами)/серійний номер майна: [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.03.2023 № 83082907 на підставі договору факторингу № 11 від 02.02.2012, виданого ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» накладено арешт на рухоме майно позивача. Об`єктом обтяження є транспортний засіб Daewoo Sens Т1311, д.н.з. [NUMBER] (номер шасі (кузова, рами)/серійний номер майна: [NUMBER] ), боржником зазначено [PERSON] . На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved