Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення 7, розташоване за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року у сумі 27\~687,05 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачці на праві власності належить вказане приміщення, у яке Концерн «МТМ» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивачем за вказаною адресою за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 27\~687,05 гривень. Позивач вказує, що станом на 01 листопада 2021 року типовий індивідуальний договір № 73201911 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: [ADDRESS] , між Позивачем та [PERSON] з 01 листопада 2021 року є укладеним. Житловий будинок [ADDRESS] , оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачці в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії Відповідачу за період листопада 2021 р. грудень 2022 р. на загальну суму 27 687,05 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги. Відповідачка не виконала свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку із чим за Відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 27 687,05 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідачки разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 684,00 гривні. Ухвалою суду від 24.02.2023 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідачки адвокат Валько В.С. подав відзив на позовну заяву, долучив письмові докази на спростування позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та стягнути із Концерну «Міські теплові мережі» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати. Представник позивача не скористалась правом подання відповіді на відзив. Представник позивача, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. 18.04.2023 надійшла заяви про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідачки адвокат Валько В.С. подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, додав акт перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2022-2023 рр. від 11.04.2023 року, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року (далі - Закон №2189-VIII) визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як передбачено п.п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189. Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV), споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 КЦ України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що на підставі вищевказаних норм права 01.06.2006 року між позивачем та відповідачкою укладено договори договір № 45116 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.02.2006 року. 01.01.2007 року після закінчення терміну його дії вищевказаного договору між позивачем та відповідачкою укладено договір № 345116 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2007 року (далі - Договір № 345116), де пунктом 1.1. передбачено, що за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами. Додатком № 1 до Договору № 345116 визначені обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу, де вказано, що теплопостачальна організація відпускає Споживачу в період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року теплову енергію в гарячій воді в обсягах Q рік = 8,30 Гкал з додержанням наступних умов: приєдане (максимальне) теплове навантаження Q рік = 0,004 Гкал/годину, в тому числі на потреби: а) опалення Qо рік = 0,004390 Гкал/годину. На інші потреби постачання теплової енергії споживачу за договірними правовідносинами не передбачається. Пунктом 10 Договору № 345116 встановлено термін дії договору, а саме: п.п. 10.1 вказано, що цей договір набуває чинності з 01 січня 2007 року і діє до 31 грудня 2007 року. Отже, в силу норм чинного законодавства та вищевказаних умов Договору № 345116 договірні правовідносини між сторонами не були припинені та продовжуються дотепер. У відзиві відповідачка вказує, що 01.02.2007 року їй було встановлено прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії типу SONOMETER 1000 у перукарні та магазині по [ADDRESS] , ПП [PERSON] , підписаним представником теплопостачальної організації - Вердиевой Н.М. (мовою оригіналу), представником ООО «Бриллион» Комаровой А.И. (мовою оригіналу) та представником теплоспоживаючої організації Корнієнко С.В. До відзиву відповідачки додано акт перевірки вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2014-2015 р.р. від 06.05.2015, де вказано покази приладу обліку на момент перевірки 15,564 Гкал. 03.10.2016 року між позивачем та Відповідачкою було укладено додаткову угоду № 4 до договору № 345116 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2007 року, погодившись на зміну Додатку № 1 до Договору, виклавши його в новій редакції (п. 1), усі інші умови, не врегульовані даною додатковою угодою, залишаються незмінними та Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання (п.2). Відтак Додатком № 1 до Договору № 345116 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2007 року в редакції додаткової угоди № 4 від 03.10.2016 року встановлені обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу, зокрема п. 1 визначено: Теплопостачальна організація відпускає Споживачу в поточному році на об`єкт Споживача, який розташований за адресою: [ADDRESS] , теплову енергію в гарячій воді на опалення в обсягах Q рік = 10,40 Гкал. 26.10.2016 року між позивачем та відповідачкою було укладено додаткову угоду № 5 до договору № 345116 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2007 року, згідно якої сторони домовилися про наступне: 1. Змінити п.6.4., п.6,5. п.6.7. та п.6.10. Договору та викласти їх в наступній редакції: «6.5. Розрахунки за теплову енергію здійснюються: - за наявності приладів комерційного обліку обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються на підставі показів приладів обліку, а при визначені авансового платежу згідно із середньомісячними показаннями приладу обліку за попередній опалювальний сезон, з урахуванням затверджених в установленому порядку тарифів та діючих на момент складання рахунку: . Розрахунки за послуги з централізованого постачання гарячої води здійснюються: - за наявності приладів комерційного обліку обсяги на послугу з централізованого постачання гарячої води визначаються на підставі показів приладів обліку, а при визначені авансового платежу згідно середньомісячними показаннями приладу обліку за попередні три місяці, з урахуванням затверджених в установленому порядку тарифів та діючих на момент складання рахунку». 05.12.2016 року працівниками Концерну «Міські теплові мережі» було здійснено контрольну перевірку приладів обліку теплової енергії, що підтверджується відповідним актом (копія додається), яким зафіксовано покази приладу обліку на момент перевірки 15,564 Гкал, а також вказано: « [PERSON] повреждений на узле учета нет. Потребитель несет ответственность за сохранность пломб. На момент контрольной проверки отопление отключено» (мовою оригіналу). 13.05.2021 року працівниками Концерну «Міські теплові мережі» було здійснено перевірку стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2020-2021 р.р., що підтверджується відповідним актом (копія додається), яким зафіксовано покази приладу обліку на момент перевірки 15,705 Гкал, а також вказано: «Наступна перевірка ІІІ кв. 2023 р.», а також зазначено: «Механічних пошкоджень на вузлі обліку немає. виконати ревізію запірної арматури: - промити систему опалення; держповірки КВП». Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року, суд зазначає, що у цей період працівниками Позивача щомісячно у опалювальний період здійснювалася звірка показів приладу обліку Відповідача як ФОП [PERSON] [ADDRESS] , за Договором № 345116, де було зафіксовано та власноруч підписано особою відповідальною за експлуатацію приладу та представником філіалу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району: «теплоноситель (ед. изм. прибора) (Гкал., Гдж, Вт) настоящие 15.705, предидущие 15.705, разница 0» (мовою оригіналу), що підтверджується актами звірки показів приладу обліку за листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року (копії додаються). Таким чином, цілком помилковими є твердження позивача про те, що на виконання пункту 5 Договору позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачці в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року, оскільки виходячи із вищенаведених обставин, відповідачка не користувалася послугою з постачання теплової енергії, що підтверджується наданими відповідачкою доказами. Помилковим є посилання представника позивача в позовній заяві на те, що факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення Відповідача підтверджується рішеннями комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення Відповідача у багатоквартирному житловому будинку», оскільки позивач достовірно обізнаний про наявність у відповідачки встановленого приладу обліку теплової енергії (лічильника тепла) та надання останнім відповідних актів звірки показів із зазначенням однакових показів за період нарахування позивачем заборгованості - з листопада 2021 року по грудень 2022 року (які не змінювалися приблизно з травня 2021 року по даний час) через відсутність користування відповідачкою послугою з постачання теплової енергії. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільного обліку теплової енергії. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509,525-527, 599, 610, 611, 625,1048-1050,1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку. Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку Концерну «Міські теплові мережі». Так, судом враховується позиція Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 756/2361/20-ц (провадження № 61-10724св21). Верховний Суд також звертав увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем протягом майже 16 років враховувались надані відповідачкою покази приладу обліку теплової енергії (лічильника), що також свідчить про правомірність та законність його установлення, а періодичні перевірки - про його справність. Судом встановлено, що 31.03.2023 року представником Концерну «Міські теплові мережі» було здійснено обстеження теплового вузла та зняття показань розподільчого приладу обліку теплової енергії від 31.03.2023 року, що підтверджується відповідним актом від 31.03.2023 року (копія якого додається), під час цього обстеження було здійснено обстеження приладу SONOMETER 1000, заводський номер 32359024 та зафіксовано покази приладу обліку 15,705 Гкал, то суд доходить висновку про відсутність споживання відповідачкою теплової енергії для опалення свого нежитлового приміщення. Матеріали справи не містять підтверджень того, що позивачем протягом періоду з листопада 2021 року по грудень 2022 року здійснювалося надсилання відповідачці розрахунків заборгованості, які додані до позовної заяви, що свідчить про відсутність інформування позивачем відповідачки про ймовірне існування заборгованості, незважаючи на те, що у цей період до філіалу Концерну «Міські теплові мережі» Шевченківського району м. Запоріжжя відповідачкою подавалися акти звірки показів приладу обліку, які власноруч підписувалися представником філіалу Концерну «Міські теплові мережі» Шевченківського району м. Запоріжжя. Відповідно до Акту перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2022-2023 рр. від 11.04.2023 року, зазначено, що комісією у складі інженера відділу з технічного аудиту [PERSON] у присутності відповідального споживача з експлуатації систем теплопостачання [PERSON] було проведено технічний огляд вузла обліку теплової енергії споживача ФОП [PERSON] за адресою [ADDRESS] , під час цього огляду було здійснено обстеження приладу SONOMETER 1000, заводський номер 32359024 та зафіксовано покази приладу обліку 15,705 Гкал, вказано, що прилад обліку теплової енергії опломбовано пломбами теплопостачальної організації: обчислювач № R27779284/9397, витратомір № R27779311, ТОП (п) R27779311, ТОП (з) R27779213, вказано, що раніше встановлені пломби не порушені, у примітці зазначено: «Механічні пошкодження на вузлі обліку відсутні», доходить висновку про суперечливу позицію позивача, адже такий доказ підтверджує про відсутність споживання відповідачкою послуги з постачання теплової енергії. Відтак, суд вважає неправомірним та необґрунтованим нарахування позивачем відповідачці заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у сумі 27 687,05 грн. нібито через невиконання останнім своїх обов`язків згідно Договору, ігноруючи наявність укладеного договору № 345116 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2007 року, правил обліку теплової енергії, що призвело до формування у [PERSON] штучного боргу перед Концерну «Міські теплові мережі». Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно нараховано відповідачці заборгованість у сумі 27 687,05 грн., а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву зазначав про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, проте вид правової допомоги - участь адвоката у судовому засідання клієнту не надавався за через відсутність проведення судового засідання. Таким чином, розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в якості оплати правової допомоги за договором про надання правової (правничої) допомоги № 31-23 від 22.03.2023 року було змінено. На виконання умов договору Адвокатське об`єднання «Право Студія» надало Корнієнко Світлані Вікторівні наступну правову (правничу) допомогу: складання відзиву на позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» у сумі 2 500,00 грн. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У частинах першій, другій\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частинами третьою-п`ятою\~статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій\~статті 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Такі докази, відповідно до частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, згідно з\~статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам\~статей 77-80 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правничої допомоги № 31-23 від 22.03.2023. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги, складеного № 31-23 від 22.03.2023, адвокатське об`єднання «Право Студія» в особі голови Валька В.С. прийняло на себе зобов`язання надати [PERSON] правничу допомогу. Враховуючи вищевикладені положення закону та надані представником позивача адвокатом Валько В.С. докази на підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги відповідачці, що в свою чергу представником позивача не спростовано, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 500,00 грн., зокрема за складання відзиву на позовну заяву, розмір таких витрат є співмірним із складністю справи, витраченим часом адвоката та обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та ціною позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved