Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

09.01.2023р. [PERSON] через свого представника - адвоката Молчанову Н.В. (діє на підставі ордеру від 09.01.2023р. а.с. 12) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання договору оренди житлового приміщення розірваним, стягнення подвійного розміру задатка (а.с. 1 - 3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 09.01.2023р. позовну заяву залишено без руху і наданий позивачеві строк для усунення її недоліків (а.с. 14). Після усунення позивачкою недоліків (а.с. 15-16) ухвалою судді Наумової О.С. від 13.01.2023р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2022р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір оренди квартири, за адресою: [ADDRESS] . 09.04.2022р. складений акт-прийому передачі, на підставі якого [PERSON] передала у користування житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , з відповідним майном, а [PERSON] прийняла на підставі договору оренди квартири від 09.04.2022р. Згідно із п.13 договору при укладанні цього договору орендар сплачує: а) оплату за квітень місяць оренди в розмірі 60000,00 грн. (еквівалент 2000 доларів США); б) забезпечувальний платіж (залогову суму) в розмірі 60000,00грн. (еквівалент 2000 доларів США). Строк дії договору оренди встановлений на рік з 09.04.2022р. та діє до 09.05.2022р. Пунктом 7 договору передбачено, що дострокове розірвання цього договору допускається за обопільною згодою сторін або за ініціативою орендаря або орендодавця в односторонньому порядку. Про намір звільнити квартиру та припинити дію цього договору, сторони повідомляють друг друга не пізніше, ніж за один тиждень (п.10 договору). У відповідності до п. 16 договору орендодавець зобов`язується повернути заставу по закінченню строку оренди (або достроковому розірванні) при відсутності: а) матеріальної шкоди орендованому житлу та майну; б) заборгованості по сплаті. Позивачка своєчасно попередила відповідача про розірвання договору оренди квартири від 09.04.2022 року та її звільнення, а відповідачка і її представник повідомили про згоду на дострокове розірвання договору та узгодили час і дату - 07.11.2022р. для зустрічі за адресою: [ADDRESS] , з метою підписання додаткової угоди про розірвання договору оренди квартири, акту приймання -передачі квартири та повернення застави в розмірі 2000,00 доларів США. Однак, 07.11.2022р. відповідач і представник не з`явилися, на телефонні дзвінки не відповідали. На повторно обумовлену зустріч 09.11.2022р. відповідачка і представник не з`явилися, на телефоні дзвінки не відповіли. Представник відповідачки у застосунку «Viber» надіслав позивачці повідомлення про порушення умов договору, про неявку для розірвання договору, зміну замків. Позивачка тричі приїздила за місцем реєстрації відповідача з метою передання ключів від квартири, підписання акта приймання-передачі квартири та отримання завдатку у розмірі 2000,00 доларів США. Однак за місцем реєстрації відповідачки не було. Станом на 17.12.2022р. відповідачка у порушення п. 16 договору оренди заставу не повернула, не вжила заходів щодо складання та підписання акту приймання-передачі квартири, фактичного прийняття квартири та майна. Позивачка направила відповідачці листа від 03.12.2022р. із пропозицією повернути завдаток в розмірі 2000,00 доларів США, 2 екземпляра акту приймання-передачі об`єкта оренди. Станом на момент звернення із цим позовом відповідачка лист не отримала. Позивачем умови договору оренди виконувались належним чином, орендна плата сплачувалась своєчасно та в повному обсязі, пошкодження об`єкта оренди зі сторони Позивача не здійснено, матеріальні збитки об`єкту оренди не завдані. З огляду на те, що відповідачем допущено порушення умов договору оренди квартири, що полягає у відмові складання акту приймання-передачі при достроковому розірванні договору, прийнятті квартири та майна, перешкоджанні в користуванні квартирою, посилаючись на умови договору та на ч. 1 ст. 571 ЦК України, просила визнати розірваним договір оренди квартири від 09.04.2022р., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] подвійну суму завдатка в розмірі 146 274,4 грн., а також компенсувати судові витрати. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. 07.03.2023р. представник відповідачки - адвокат Кім Г.В. (діє на підставі ордеру від 17.02.2023р. а.с. 35) надала відзив на позовну заяву (а.с.\~ 41),\~у якому\~ зазначила, що позивачка не надала доказів оплати грошових коштів на виконання договору оренди від 09.04.2022р., в тому числі суми 2 000,00 доларів США, які позивач зазначає як заставу або завдаток. Між сторонами не укладався договір забезпечення зобов`язання у формі завдатку, що виключає можливість застосування до правовідносин відповідних норм. А укладений договір оренди не передбачає сплати сторонами завдатку чи застосування до правовідносин сторін регулювання, передбаченого статтями 570, 571 ЦК України. Згідно із п. 16 договору оренди орендодавець гарантує, що зобов`язується повернути завдаток по закінченні строку оренди (або достроковому розірванні) за відсутності: а) матеріального збитку орендованому житлу та майну; б) заборгованості з оплати. Однак після звільнення позивачем квартири відповідачкою виявлено її пошкодження, а орендна плата не була внесена в повному обсязі, що унеможливлює повернення грошових коштів позивачці. Вважала, що доводи позивачки ґрунтуються виключно на припущеннях. Заявлені позивачкою судові витрати вважала необґрунтованими і неспівмірними. Просила відмовити у задоволенні позову. 15.03.2023р. позивачка через представника надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідачкою не спростовано дату розірвання договору 07.11.2022р., факт отримання від позивачки 2000 доларів США у якості завдатку. Не надано доказів пошкоджень орендованої квартири, пояснень щодо не прибуття в обумовлений час і дату - 07.11.2022р. для складання акту приймання-передачі орендованої квартири. Лист-претензія позивачки про розірвання договору не розглянута, акти не підписані відповідачкою. Також відповідачкою не пред`явлена вимога про заборгованість по орендній платі, не висунуто вимог щодо пошкодженого майна, не запрошено для фіксації пошкоджень, не зазначено опис пошкодженого майна. З огляду на приписи ч. 2 ст. 628 ЦК України за своєю суттю укладений договір є змішаним, оскільки в ньому містяться елементи різних договорів. Наполягала на задоволенні позову та стягненні судових витрат. 10.04.2023р. представником відповідача адвокатом Кім Г.В. надані буди заперечення проти прийняття відповіді на відзив, у якому представник звернула увагу на те, що вимоги позивачки про визнання договору розірваним із певної дати є неналежним спосіб захисту права (а.с. 73 - 76). Представник позивачки\~ адвокат\~Молчанова Н.В. 21.04.2023р. надала додаткові пояснення по справі, у яких наполягала на власні позиції щодо дострокового розірвання договору, вважала, що відповідачкою не спростований факт розірвання договору саме 07.11.2022р. (а.с. 94 -96). 21.04.2023р. представником позивачкою було подане клопотання про виклик свідків (а.с. 101). Водночас, 03.05.2023р. представник позивачки - адвокат Молчанова Н.В. надала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с. 104-105). 03.05.2023р. представник відповідачки - адвокат Кім Г.В. надала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 107). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 09.04.2022р. між [PERSON] (орендарем) і [PERSON] (орендодавцем) укладений договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно із п. 3 договору орендодавець здав, а орендар прийняв упорядковане житлове приміщення, придатне для проживання, що відповідає санітарним і технічним вимогам, які зазвичай пред`являються до житлових приміщень. Відповідно до п. 6 строк оренди встановлюється на рік з 09.04.2022р. та діє до 09.05.202 р. Згідно із п. 7 договору дострокове розірвання цього договору оренди допускається за взаємною згодою сторін або з ініціативи орендаря або орендодавця в односторонньому порядку. Пунктом 8 договору встановлено, що у разі дострокового припинення договірних відносин орендарем в односторонньому порядку, отримана орендодавецем передоплата за оренду квартири поверненню не підлягає. Згідно із п. 10 договору про бажання звільнити квартиру та припинити дію цього Договору, сторони повідомляють одна одну не пізніше ніж за один тиждень. Згідно із п.п. 11, 12 орендна плата складає 60000 грн. (еквівалент 2000 USD), на місяць,+ комунальні платежі. Оплату за оренду квартири орендар вносить щомісяця у вигляді передоплати не пізніше 13 числа поточного місяця оренди. Орендна плата не підлягає перегляду та перерахунку за передоплачений період оренди квартири. Відповідно до п. 13 договору при укладанні цього договору орендар оплачує: а) оплату за квітень місяць(а) оренди, 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD). б) забезпечувальний платіж (заставну суму) у розмірі: 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD). Згідно із\~п.\~16\~договору орендодавець\~зобов`язується повернути\~завдаток по\~закінченню строку\~оренди (чи\~достроковому розірванні\~договору)\~за відсутності\~:\~а) матеріального збитку орендованому житлу та майну; б) заборгованості з оплати. Відповідно до «особливих умов» на момент підписання цього договору орендарем передано орендодавцю суму у розмірі 120 000 грн. (еквівалент 4000 USD). 09.04.2022р. складений «передаточний акт», на підставі якого [PERSON] передала у користування житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , з відповідним майном, а [PERSON] прийняла на підставі договору оренди квартири від 09.04.2022р. У передаточному акті передбачено, що у випадку початку бойових дій, орендодавець зобов`язаний повернути заставу орендатору в повному обсязі (а.с. 13). Позивачка вказує, що попередила відповідача про розірвання договору оренди квартири, а відповідачка і її представник повідомили про згоду на дострокове розірвання договору оренди квартири, узгодили час і дату - 07.11.2022р. для зустрічі за адресою: [ADDRESS] , з метою підписання додаткової угоди про розірвання договору тири, акту приймання-передачі квартири та повернення застави в розмірі 2000,00 доларів США. Однак 07.11.2022р. відповідач і представник не з`явилися, на телефонні дзвінки не відповідали. Позивачка і відповідач повторно домовилися про зустріч 09.11.2022р., однак знов представник і відповідач не з`явилися, на телефоні дзвінки знов не відповіли. У подальшому представником відповідачки у застосунку «Viber» повідомлено про те, що позивачка не прибула для передачі квартири наймодавцю і повернення завдатку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом\~платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Згідно положень ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Згідно із ч. 1 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. Судом встановлено, що пунктом 6 договору оренди строк оренди сторонами встановлений до 09.05.2022р. Згідно із п. 7 договору оренди дострокове розірвання цього договору оренди допускається за взаємною згодою сторін або з ініціативи орендаря або орендодавця в односторонньому порядку. А згідно із п. 10 про бажання звільнити квартиру та припинити договору сторони повідомляють одна одну не пізніше ніж за один тиждень. Таким чином, відповідно до умов договору наймач має право достроково розірвати договір за згодою наймодавця, попередивши його за один тиждень, або відповідно до вимог діючого законодавства - відмовитися в односторонньому порядку від договору оренди квартири, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Згідно із ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право\~на таку\~відмову встановлено\~договором або законом договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Судом встановлено, що наймач квартири [PERSON] 09.01.2023р. направила наймодавцю [PERSON] лист від 03.12.2022р. з пропозицією повернути завдаток (забезпечувальний платіж) в розмірі 2000,00 доларів США, а також у зв`язку з не прибуттям у погоджений строк для фактичного передання квартири та складання акту приймання-передачі, направила два екземпляра акту приймання-передачі об`єкта оренди від 07.11.2022р., чим ініціювала розірвання договору оренди та повідомив про своє вибуття 07.11.2022р. (а.с. 10-11). Факт направлення листа, актів приймання-передачі, інших документів підтверджується квитанцією № 1006688 від 09.01.2023р. «Поштова служба «Е-Пост», накладною із описом до квитанції (а.с. 5). За даними з офіційного сайта ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» (інформація щодо стану доставки відправлення № 1006688) відправлення вручене особисто 09.02.2023р. (а.с. 108). Суд вважає, що вимоги позивачки про визнання розірваним договору оренди квартири з 07.11.2022р. задоволенню не підлягають, оскільки вона скористався своїм правом, наданим ч.1 ст. 825 ЦК України, у будь-який час відмовитися від договору найму, а з моменту звільнення позивачем приміщення квартири договір вважається розірваним в односторонньому порядку. Окрім того, обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді вимоги «про визнання договору розірваним» є неналежним способом захисту права, оскільки такий спосіб захисту права не передбачений ані законом ані договором. Відповідно до п. 13 договору при укладанні цього договору орендар оплачує: а) оплату за квітень місяць(а) оренди, 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD). б)\~забезпечувальний платіж\~(заставну\~суму)\~у розмірі:\~60\~000\~грн.\~(еквівалент\~2000\~USD). Згідно із п. 16 договору орендодавець зобов`язується повернути завдаток при достроковому розірванні договору за відсутності матеріального збитку орендованому житлу та майну та заборгованості з оплати. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом про повернення завдатку (забезпечувального платежу) позивачка посилалась на те, що фактично договір оренди житлового приміщення розірвано з моменту звільнення нею приміщення, проте на її звернення до відповідачки з приводу повернення завдатку, остання не реагує. Будь яких претензій від відповідачки до неї з приводу пошкодження майна або наявності будь - яких інших збитків, завданих нею під час здійснення оренди вказаної квартири не надходило, а тому позивачка просила стягнути з відповідача завдаток у розмірі 2 000,00 доларів США відповідно до умов договору. Відповідачка у своєму відзиві та інших заявах до суду на спростувала факт отримання завдатку та цей факт підтверджується умовами самого договору оренди. Доказів того, що позивачкою (наймачем) заподіяні збитки орендованому майну або має місце несплата або прострочення орендних платежів, які відшкодуються за рахунок завдатку суду не надала. Оскільки судом встановлено, що квартира позивачкою звільнена і договір вважається розірваним в односторонньому порядку, то суд доходить висновку про те, що наявні підстави для повернення завдатку у розмірі 73137,20 грн., переданих на підставі договору оренди квартири від 09.04.2022р. Щодо вимог позивачки про повернення подвійного розміру завдатку, тобто ще в сумі 73137,20 грн., то суд вважає, що у цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Як встановлено, [PERSON] 09.01.2023р. направила наймодавцю [PERSON] листа від 03.12.2022р. із пропозицією повернути завдаток (забезпечувальний платіж), а також у зв`язку з не прибуттям у погоджений строк для передання квартири та складання акту приймання-передачі, направила 2 екземпляра акту приймання-передачі об`єкта оренди від 07.11.2022р., чим ініціювала розірвання договору оренди та повідомив про своє вибуття 07.11.2022р. (а.с. 10-11). Лист отриманий відповідачкою особисто 09.02.2023р. (а.с. 108). Тобто фактично наймодавець дізнався про вибуття наймача 09.02.2023р. При цьому, позивачкою не доведено належними і допустимим доказами той факт, наймодавець був повідомлений та обізнаний про вибуття з квартири раніше. Повідомлення про вибуття з квартири іншої особу не є належним повідомленням саме сторони правочину. За таких обставин, суд вважає, що на момент пред`явлення позову (09.01.2023р.) наймодавець [PERSON] не була обізнана про намір наймача достроково розірвати договір, тому й порушення умов договору на момент звернення до суду із цим позовом було відсутнє, у зв`язку із чим позовні вимоги про повернення подвійного розміру завдатку на підставі ч. 1 ст. 571 ЦК України є передчасними. Розглядаючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60\~грн. (а.с. 18), що є мінімальною ставкою судового збору за вимогу майнового характеру, менше якої не сплачується. Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суддя дійшов такого висновку. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 27.06.2018р.\~у справі\~№ 826/1216/16\~(провадження\~№ 11-562ас18)\~зроблено висновок,\~що склад\~та розмір\~витрат,\~пов`язаних\~з оплатою\~правової допомоги,\~входить до\~предмета доказування\~у справі.\~На підтвердження\~цих обставин\~суду повинні\~бути надані\~договір про\~надання правової\~допомоги (договір\~доручення,\~договір про\~надання юридичних\~послуг та\~ін.),\~документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних\~із наданням\~правової допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку або\~інший банківський\~документ,\~касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва\~на надання\~інших видів\~правової допомоги\~клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. На підтвердження надання правової допомоги представником позивачки адвокатом Молчановою Н.В. наданий ордер (а.с. 12), договір про надання правової (юридичної) допомоги від 29.11.2022р., укладений між [PERSON] і Адвокатським бюро «Молчанової Наталії» в особі Молчанової Н.В. (а.с. 6-7), пунктом 4.2. якого визначено, що розмір гонорару складає 2000,00 грн. за одну годину. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками сторін Адвокатом складений розрахунок витрат на правову допомогу, згідно із якими ознайомлення з документами: 1 година 2000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення подвійного розміру застави: 3 години - 6000,00 грн., формування та подання позову до суду: одна година \~ \~ \~ \~- 2000,00 грн., представництво інтересів позивача у суді: 3 години - \~ \~ \~ \~6000,00 грн., складання листа та акту приймання-передачі: 2 години - 4000,00 грн., всього - \~ \~ \~ \~20000,00 грн. (а.с. 109). Між сторонами 16.12.2022р. підписано акт наданих послуг на зазначену суму (а.с. 111). Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд не може узяти до уваги витрати на формування та подання позову до суду у розмірі 2000,00 грн., оскільки їх вид не узгоджується із ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». З урахуванням того, що представник позивачки приймала участь у судовому засіданні 10.04.2023р. у період з 11 год. 08 хв. і до 11 год. 27 хв., тобто 19 хвилин (а.с. 87-89), то підлягають стягненню витрати на представництво інтересів позивача, виходячи із умов договору в розмірі 633,00\~грн. (2000 грн./60хв. *19 хв.). Інші судові засіданні проведені без участі представників сторін. Всього витрати на правову допомогу, які підлягають розподілу складають 12633,33 грн. Інші витрати на надання професійної правничої допомоги підтверджені належними доказами, є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому відхиляє клопотання сторони відповідача про відмову у їх стягненні як необґрунтоване. З урахуванням задоволення позову частково (відмовлено у задоволенні вимоги немайнового характеру та частково у задоволенні вимоги майнового характеру), суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу в розмір 6316,66\~грн. (12633,33 грн./2). Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з відповідачки на користь позивачки становить 7390,26\~грн. (1073,60\~грн. (судовий збір) + 6316,66 грн. (витрати на правову допомогу). На підставі викладеного,

Outcome: partial