Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] , яка діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 61683,43 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2013 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] померла. 15.07.2020 року банком до Чугуївської державної нотаріальної контори направлена претензія кредитора. 28.07.2020 року з Чугуївської державної нотаріальної контори надійшла відповідь про те, що спадкоємцями померлого позичальника відповідачі [PERSON] та [PERSON] 18.08.2021 року до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 14605,44 грн, у зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить позов задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідачів адвоката Третякової Л.Ф., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги, надійшов відзив на позов, в якому вона зазначила, що в матеріалах справи відсутні відомості про укладення кредитного договору, в яких чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, так як анкета-заява, на яку посилається позивач, не є належним доказом, який би підтверджував факт укладення договору на вказаних позивачем умовах, за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту, встановленого на картку, що позбавляє можливості визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту; Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписані позивальником, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору і позивач не може посилатись в обґрунтування своїх вимог на зазначені документи; позивачем не дотримано строків пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника, у зв`язку з чим просила в задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі та розглядати справу без її участі та участі відповідачів. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що банком не пропущений строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого, оскільки заявлено претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 15.07.2020 претензії кредитора до Чугуївської держнотконтори не після, а до видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину; між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вказують на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві; Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку, отже, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови, позичальник підписанням анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг; позичальнику було встановлено кредитний ліміт, вона користувалася грошима, сплачувала заборгованість за договором, що вбачається з виписки, а отже й отримала кредитну картку; правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, у зв`язку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі. Суд, розглянувши позов, відзив та відповідь на нього, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Представник позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання [PERSON] . Анкети-заяви були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст.\~634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору. До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст.\~634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання. Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду витяг з Умов (а.с.30-63) та витяг з Тарифів (а.с.29), але вказані витяги не містять підпису [PERSON] , який би свідчив про те, що саме ці Умови та саме ці Тарифи розуміла остання та ознайомилася й погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що Умови й Тарифи в подальшому не змінювались без її відома. Суд наголошує, що позивачем не надано копій примірників Умов і Тарифів, які відповідно до ст.\~ст.\~207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис [PERSON] , а надано лише витяги з них. З наданих суду матеріалів убачається, що банк та [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачем лише Анкети-заяви (копія а.с.28). На підставі викладеного суд вважає, що оскільки витяги з Умов та Тарифів (а.с.29-63), які надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису [PERSON] , а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та саме ці Тарифи розуміла [PERSON] , підписуючи Анкету-заяву, а також те, що Умови та Тарифи в подальшому не змінювались без її відома, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами 09.10.2013 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у витягу з Умов (а.с.30-63) та у витягу з Тарифів (а.с.29) через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання [PERSON] . Анкети-заяви (копія а.с.28). Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно з\~ч.\~ч.\~1-4\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим.\~Законним є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з випискою за договором №\~б/н від 09.10.2013 (а.с.18-26) [PERSON] отримувала від позивача кредитні кошти в межах установленого кредитного ліміту (а.с.27). З огляду\~на викладене,\~згідно розрахунку\~заборгованості (а.с.9-17),\~вбачається,\~що заборгованість\~ [PERSON] \~перед позивачем\~за Договором,\~укладеним шляхом\~підписання Анкети-заяви,\~становить 14605,44 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14605,44\~грн. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 16.08.2019 року, актовий запис № 429. Позичальник [PERSON] у повному обсязі не виконала взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором від 09.10.2013, станом на дату смерті заборгованість за спірним договором за розрахунками позивача склала 14605,44 грн. 16 червня 2020 року позивач направив претензію кредитора до Чугуївської державної нотаріальної контори, в якій просив включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, повідомити інформацію стосовно звернення із заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (а.с.69). Із зазначеної претензії не вбачається, коли копія свідоцтва про смерть [PERSON] отримана банком. Із копії листа Чугуївської державної нотаріальної контори від 17 липня 2020 року встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в термін, передбачений ст.1270 ЦК України (шість місяців), із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці [PERSON] та [PERSON] .. Заведена спадкова справа за № 691/2019. Претензія банку зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ 17.07.2020 за № 853 та долучена до спадкової справи № 691/2019. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.70). Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282\~ЦК щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281, 1282 ЦК України кредитор пред`явив вимоги до спадкоємця. Відповідно до ч. 2 ст.1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Так, згідно з ст.1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281\~ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281\~ЦК України строки - це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 676/1958/16-ц. Станом на\~16 червня\~2020 року позивач був обізнаний про смерть спадкодавця [PERSON] , що вбачається з надісланої на адресу нотаріальної контори претензії кредитора (а.с.69). Лист нотаріальної контори банк отримав 28 липня 2020 року (а.с.70), претензії відповідачам направив лише 20.07.2021 (а.с.71,72), однак позов, який надійшов до суду 22 лютого 2022 року (а.с.1,86), направлений поштою лише 18 лютого 2022 року (а.с.85). Отже, суд вважає, що позивачем порушений строк, передбачений ст.1281 ЦК України, що є підставою для відмови у позові. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В п.32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282\~ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. Позивачем також не доведено факт отримання відповідачами у спадок майна спадкодавця та вартість даного майна для задоволення вимог кредитора, що підтверджується копією листа Чугуївської державної нотаріальної контори від 17 липня 2020 року, згідно якого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались (а.с.70), що позивачем не спростовано. Оскільки позивачем не було доведено факту передачі відповідачам як спадкоємцям в натурі спадкового майна чи наявність спадкового майна, на яке претендують спадкоємці, тому за таких обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Відповідно до вимог ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. ч. 2, 3 ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до с.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. В порушення вимог статті 81\~ЦПК України позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження своїх вимог. Сплив визначених статтею 1281\~ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/21504/14. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року, у справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53цс18. Враховуючи наведені норми та обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, вже минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідачів. З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» несплаченої при житті спадкодавцем суми заборгованості по кредиту за договором № б/н від 09.10.2013 року в розмірі 14605,44 грн. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.\~ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed