Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позовні вимоги. Уповноважений представник позивачів фізичної особи-підприємця [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] адвокат Заяць О. І, 13.10.2022 року (вх. № 17289) звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів у вигляді безпідставно набутих коштів, у якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 29 900 грн. 00 коп.; - стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] судовий збір у розмірі 992 грн. 40 грн. та витрати на правову допомогу; - стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 2\~350 032 грн. 00 коп.; - стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] судовий збір у розмірі 12 405 грн. 00 грн. та витрати на правову допомогу. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] , скориставшись довірливими відносинами з позивачами, а також повноваженнями на оплату платежів, які були надані їй, як повіреній, на підставі нотаріально-посвідчених Довіреностей, виданих довірителями - фізичними особами-підприємцями [PERSON] та [PERSON] , протягом 2018 - 2022 років, без достатньої правової підстави набула грошові кошти позивачів, самостійно здійснивши перекази зазначених коштів з банківських рахунків позивачів на власні банківські рахунки. На підтвердження обставин, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, позивачі покликаються на виписки з рахунків, надані банківськими установами, а також звіти незалежного аудитора про фактичні результати перевірки руху грошових коштів позивачів за відповідний період, якими підтверджено, що фізична особа [PERSON] звіти про витрачання коштів, наданих під звіт (на господарські або інші витрати) за період перевірки не подавала. У результаті таких дій [PERSON] фізичній особі - підприємцю [PERSON] заподіяна матеріальна шкода на суму 29 900 грн. 00 коп., фізичній особі-підприємцю [PERSON] заподіяна матеріальна шкода на суму 2\~350 032 грн. 00 коп., які повинні бути повернуті відповідачем. Посилаючись на ст.\~1212\~ЦК України позивачі просять суд ухвалити рішення, яким стягнути відповідача на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] 29 900 грн. 00 коп. та на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] 2\~350 032 грн. 00 коп. грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Рух справи в суді. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1\~ст.\~189\~ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 31, Т. 2). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~14.10.2022\~року заяву представника позивачів\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~та фізичної\~особи-підприємця\~ [PERSON] \~-\~адвоката Заяць\~О.\~І.\~про застосування\~заходів забезпечення\~позову у\~цивільній справі\~за позовом\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] ,\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~коштів у\~вигляді безпідставно\~набутих коштів - задоволено. Постановлено накласти арешт на квартиру, загальною площею 72,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] загальною площею 22,7 кв.м. у гаражному кооперативі № 5 за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 38-39, Т. 2). Постановою Львівського апеляційного суду від 01.03.2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Профіт Файненс» задоволено. Постановлено ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 14.10.2022 року в частині накладення арешту на квартиру, загальною площею 72,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] скасувати, і постановити в цій частині нову, якою в задоволенні заяви представника позивачів фізичної особи-підприємця [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвоката Заяць О. І. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 72,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] відмовлено. В решті ухвалу суду залишено без змін. Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.03.2023 року постановлено закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 76, Т. 3). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~05.04.2023\~року у\~задоволенні клопотання\~представника відповідача [PERSON] - адвоката Сеньків А. Р. про зупинення провадження у справі відмовлено (а.с. 174-175, Т. 3). Позиція сторін у справі. 01.12.2022 року (вх. № Еп-4678/22) на електронну пошту суду від відповідача у справі надійшов письмовий відзив на позовну заяву (який у подальшому був уточнений, та поданий поштовим зв`язком на адресу суду 05.12.2022 року (вх. № 21057)), у якому відповідач не погоджується з твердженням позивачів про отримання нею коштів без достатніх юридичних підстав. Відповідач визнала, що мала доступ до банківських рахунків позивачів та пояснила, що частина грошових коштів перераховувалась на картковий рахунок відповідача але зазначила, що у подальшому ці кошти використовувались для оплат господарських витрат, пов`язаних з діяльністю позивачів та податкових платежів. Відповідач також стверджувала, що більша частина коштів була повернута нею на рахунки позивачів з карткових рахунків відповідача, на підтвердження чого відповідач надала платіжні доручення. У відзиві відповідач також просила суд застосувати строки позовної давності та просила суд у позові відмовити (а.с. 40, 151-152, Т. 2). 08.12.2022 року (вх. № 21292) від представника позивачів - адвоката Заяць О. І., до суду надійшла письмова відповідь на відзив, у якій зазначено, що з наданих відповідачем платіжних доручень вбачається, що відправником (платником) коштів була не відповідач, а позивачі, тому вказані платіжні доручення не можуть вважатися належними доказами на підтвердження заперечень відповідача. У відповіді на відзив також зазначено про те, що влітку 2022 року позивачами виявлено, що з їхніх банківських рахунків на користь [PERSON] , були перераховані грошові кошти. Позивачі стверджують, що 30.08.2022 року на спільній зустрічі позивачів з [PERSON] , відповідач зізналася та не заперечувала про те, що безпідставно пересилала грошові кошти з рахунків позивачів на свої банківські рахунки, чим фактично визнала свою провину у крадіжці грошових коштів, які належать позивачам. [PERSON] стверджувала, що готова повернути всі кошти, які виводила з рахунків фізичних осіб-підприємців, повідомила, що має у власності нерухомість (квартиру), яку обіцяла продати і повернути гроші. Додатком до відповіді на відзив суду надано відеозапис у електронній формі на матеріальному носієві, засвідчений електронним цифровим підписом у встановленому Законом порядку. Щодо строків давності представником позивачів адвокатом Заяць О. І. у відповіді на відзив зазначено, що у зв`язку з дією карантину та воєнного стану, з урахуванням приписів п. 12 та п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, подання позову необхідно розцінювати як звернення в межах строку позовної давності (а.с. 14-17, Т. 3). 20.02.2023 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Сеньківим А. Р. у судовому засіданні надано довідку з АТ КБ Приватбанк від 13.01.2023 року про те, що з рахунків [PERSON] , відкритих у банку, за період від 01.03.2018 року до 01.03.2022 року були здійснені платежі, перелік яких наданий у Додатку № 1. 02.03.2023 року (вх. № Еп-945/23) представником позивачів фізичної особи-підприємця [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвокатом Заяць О. І. на електронну адресу суду надіслані Письмові пояснення, у яких адвокат зазначає, що кошти, зазначені у довідці банку від 13.01.2023 року не є предметом спору, не стосуються предмету доказування та не були враховані позивачами при визначенні ціни позову. Адвокат зазначає, що кошти на сплату ЄСВ, військового збору, податки на доходи фізичних осіб, за страхування автоперевізника, за книжки МДП, сертифікати ЕЦП тощо перераховувались [PERSON] окремо, самостійно [PERSON] , про що надає підтверджуючі квитанції. Представник позивачів стверджує, що довідка банку від 13.01.2023 року не містить інформації щодо предмета доказування не спростовує тих обставин, що стосуються предмету доказування, не має значення для розгляду справи, а отже не є належним доказом відповідно до ст. 77 ЦПК України (а.с. 79, Т. 3). 05.04.2023 року (вх. № Еп-1593/23) представником позивачів фізичної особи-підприємця [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] - адвокатом Заяць О. І. на електронну адресу суду, одночасно з Клопотанням про поновлення строку на подання доказів, подано Заяву про подання доказів, а саме звітів незалежного аудитора аудиторської фірми ТОВ «Галаудитконсалтинг» Панченкової Ю. В. від 13.03.2023 року про фактичні результати перевірки руху грошових коштів фізичної особи-підприємця [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] , якими встановлено, що на користь фізичної особи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] [NUMBER] в АТ Кредобанк, МФО 325365 було перераховано 2 447 232 грн., 00 коп., з рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] № [NUMBER] в АТ Кредобанк, МФО 325365 було перераховано 29 900 грн., 00 коп. Звітами незалежного аудитора також підтверджено, що фізична особа [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) звіти про витрачання коштів, наданих під звіт (на господарські або інші витрати) за період перевірки не подавала (а.с. 145, Т. 3). Позивачі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення такого засідання, про причини неявки суд не повідомили. У судове засідання з`явилася представник позивачів - адвокат Заяць О. І., яка підтримала вимоги позовної заяви, просила суд задовольнити таку у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення такого засідання, про причини неявки суд не повідомила. У судове засідання з`явився представник відповідача - адвокат Сеньків А. Р., який у судовому засіданні заперечив проти вимог позовної заяви, просив суд відмовити у таких. Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України,\~ст.\~4\~ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 09.08.2010 року, 2\~400\~000 0000 002172 (а.с. 53, Т. 1). Згідно Виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 19.11.2001 року, 2\~415\~017 0000 005427 (а.с. 52, Т. 1). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фізичною особою-підприємцем [PERSON] , 08.02.2017 року було видано Довіреність, якою уповноважено [PERSON] представляти інтереси довірителя у будь-яких установах, у тому числі в усіх банках України та їх відділеннях, з правом користуватися відкритими на ім`я довірителя рахунками в національній та іноземній валюті, розпоряджатися ними з правом зняття готівки (компенсації), внесення грошових коштів на рахунки, при потребі отримати пластикову картку, здійснювати процедуру реєстрації заявника у реєстрі підписувачів АЦСК ІДД ДФС та генерації ключів у АЦСК ІДД ДФС та інше. Для цього [PERSON] , поряд з іншими правами, надано право оплачувати від імені довірителя необхідні платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана на п`ять років, дійсна до 08.02.2022 року та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень Р. О. за реєстром № 98 (а.с. 30, Т. 1). Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фізичною особою-підприємцем [PERSON] , 09.02.2017 року було видано Довіреність, якою уповноважено [PERSON] представляти інтереси довірителя в усіх підприємствах, установах, організаціях при вирішенні будь-яких питань. Для цього [PERSON] , поряд з іншими правами, надано право сплачувати за довірителя платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана без права передоручення терміном на три роки, дійсна до 09.02.2020 року та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бурило В. В. за реєстром № 74 (а.с. 29, Т. 1). З банківських\~виписок,\~вбачається,\~що з\~банківського рахунку\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~на банківську\~картку [PERSON] \~№ [NUMBER] \~та рахунок\~№ [NUMBER] \~у АТ\~«ОТП Банк»\~за період\~від 04.11.2019\~року до\~19.03.2021\~року було\~перераховано грошові\~кошти на\~загальну суму\~29\~900,00\~грн.\~00\~коп. З банківських виписок, вбачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] у АТ «ОТП Банк» за період від 11.01.2018 року до 28.12.2018 року було перераховано грошові кошти в сумі 218 970 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~З банківських виписок, вбачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] у АТ «ОТП Банк» за період від 04.01.2019 року до 09.08.2019 року було перераховано грошові кошти в сумі 121 208 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~З банківських виписок, вбачається, що з банківського рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] у АТ «ОТП Банк» та № [NUMBER] у АТ КБ «ПриватБанк» за період від 12.08.2019 року до 24.02.2022 року було перераховано грошові кошти в сумі 2\~009\~854 грн. 00 коп. Так, загальна сума коштів, які були перераховані з банківського рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] на банківські рахунки/картки [PERSON] за період від 11.01.2018 року до 24.02.2022 року становить 218 970,00 + 121 208,00 + 2\~009 854 = 2\~350 032 грн. 00 коп. Відповідно до\~Звітів незалежного\~аудитора аудиторської\~фірми ТОВ\~«Галаудитконсалтинг» Панченкової\~Ю.\~В.\~про фактичні\~результати руху\~грошових коштів\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~та фізичної\~особи-підприємця\~ [PERSON] ,\~вбачається,\~що на\~користь фізичної\~особи [PERSON] \~(РНОКПП\~ [NUMBER] )\~з рахунку\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~ [NUMBER] \~в АТ\~Кредобанк,\~МФО 325365\~було перераховано\~2\~447\~232\~грн.\~00\~коп.,\~з рахунку\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] \~№ [NUMBER] \~в АТ\~Кредобанк,\~МФО 325365\~було перераховано\~29\~900\~грн.\~00\~коп. Звітами незалежного аудитора також підтверджується, що фізична особа [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) звіти про витрачання коштів, наданих під звіт (на господарські або інші витрати) за період перевірки не подавала (а.с. 146, 147, 148,151-152, 153,154-155, 156-157, 148-170, 171-172, Т. 3). \~ \~ \~ \~ Мотиви прийняття рішення судом. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. У відповідності з вимогами ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, за змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, у яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 917/1739/17 від 04.12.2019 року. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові № 161/17945/18 (провадження № 14-599цс19) від 31.01.2020 року дійшла висновку, що у відповідності до ч. 1, 2 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначений правовий\~висновок викладено\~у Постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 14.12.2021\~року у\~справі №\~643/21744/19\~(провадження\~№ 14-175цс21). Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17, від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Сеньків А. Р. про призначення судово-економічної експертизи від 11.05.2023 року, оскільки таке заявлено на стадії судового розгляду з порушенням відповідних процесуальних строків та без належного обґрунтування причин його подання з порушенням таких строків. Щодо позовної давності. Так, Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11.03.2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12.03.2020 року на всій території України установлено карантин. Дія карантину на території України неодноразово продовжувалась. Постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2023 року № 383 карантин продовжено до 30.06.2023 року. Законом України\~від 30.03.2020\~року №\~540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Враховуючи, що Закон України\~від 30.03.2020\~року №\~540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 02.04.2020 року, та з огляду на встановлені з 12.03.2020 року карантинні обмеження, то вимоги позивачів заявлені у межах строку позовної давності з 02.04.2017 року. Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого було неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затвердженими відповідними законами. Указом Президента\~України від\~01.05.2023\~року №\~254/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 2023 року 30 хв. 20.05.2023 року строком на 90 діб (тобто до 18.08.2023 року). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02.05.2023 року № 3057-IX затверджено Указ Президента України від 1.05.2023 року № 254/2023. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Відтак воєнний стан в Україні діє від 24.02.2022 року до 18.08.2023 року. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З урахуванням того, що карантин на території України встановлено з 12.03.2020 року, тобто до закінчення строку позовної давності, то звернення до суду з позовом під час дії карантину та воєнного стану, з урахуванням приписів п. 12 та п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, необхідно розцінювати як звернення в межах строку позовної давності. Отже, позовна давність у будь-якому випадку не могла закінчитись та не закінчилась станом на час пред`явлення позову до суду. Тому строк позовної давності при зверненні позивачів з позовом не пропущено. Висновки суду. Відповідно до ст.\~263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача коштів. Так, [PERSON] набула майно у вигляді грошових коштів без достатніх правових підстав за рахунок позивачів фізичної особи-підприємця [PERSON] у розмірі 2\~350\~032 грн. 00 коп. та фізичної особи-підприємця [PERSON] у розмірі 29 900 грн. 00 коп. та не повернула їх позивачам, у зв`язку з чим ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів на підставі ст. 1212 ЦК України. Саме такий спосіб захисту є ефективним та призведе до поновлення порушених прав позивачів у справі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплачений позивачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] судовий збір у розмірі 12 405 грн. 00 коп. (а.с.\~8,\~Т.\~1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача фізичної особи-підприємця [PERSON] . Сплачений позивачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с.\~9,\~Т.\~1) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача фізичної особи-підприємця [PERSON] . Щодо стягнення з відповідача на користь позивачів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно копії Ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1162763 від 14.09.2022 року, виданого адвокатським об`єднанням «Арбітр», представництво інтересів фізичної особи підприємця [PERSON] при розгляді справи здійснювала адвокат, голова адвокатського об`єднанням «Арбітр» Заяць О. І. (а.с. 10, Т. 1). Згідно копії Ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1162770 від 14.09.2022 року, виданого адвокатським об`єднанням «Арбітр», представництво інтересів фізичної особи підприємця [PERSON] при розгляді справи здійснювала адвокат, голова адвокатського об`єднанням «Арбітр» Заяць О. І. (а.с. 11, Т. 1). Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява про стягнення витрат на правову допомогу залишається судом без розгляду. На підставі наведеного та

Outcome: approved