Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

01.10.2020 року керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступник якого є Білгород-Дністровська окружна прокуратура (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до Білгород-Дністровської\~міської ради (далі по тексту відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту відповідач-2), [PERSON] (далі по тексту відповідач-3) про визнання незаконним\~рішення міської\~ради,\~недійсним договору\~купівлі-продажу,\~витребування земельної\~ділянки(а.с.1-17). Так, позивач просить суд: -визнати незаконним п. 2.4 рішення Білгород-Дністровської міської ради від 20.03.2018 № 525-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599; -визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599, укладений 18.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Рязанцевою О.Ю; -витребувати від [PERSON] на користь Білгород-Дністровської міської ради земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599; -у разі\~задоволення позову\~стягнути з\~відповідачів на\~користь Одеської\~обласної прокуратури\~сплачений судовий\~збір за\~подачу позовуна розрахунковий рахунок № UA808201720343100002000000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 03528552 (юридична та поштова адреса: 65026 м. Одеса вул. Пушкінська, 3, тел. 731-98-00, неприбуткова організація). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/5982/20 за позовною заявою керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури до Білгород-Дністровської МР, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним рішення міської ради, недійсним договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.84-85). 21.01.2021 року від представника відповідача Білгород-Дністровської\~МР \~Гавриленко Є.В.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого вона\~просить відмовити\~у задоволенні\~позовної заяви,\~оскільки Білгород-Дністровська\~міська рада\~позовні вимоги\~не визнає\~з наступних\~підстав.Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Представник білгород-Дністровської МР зазначив, що [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровської міської ради з відповідною заявою. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 1352-VI від 18.08.2015 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду», гр. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у власність. Пунктом 9 вказаного рішення зобовязано громадян, відповідно до цього рішення представити розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок на розгляд та затвердження Білгород-Дністровською міською радою, згідно зі ст.ст.186, 186-1 Земельного кодексу. На підставі вищезазначеного рішення [PERSON] було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0599. Так, на виконання норм законодавства, а також п. 9 рішення Білгород-Дністровської міської ради № 1352-VI від 18.08.2015 року, [PERSON] надав проектну документацію на затвердження міській раді. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 525-VII від 20.03.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0599. В технічній документації міститься висновок управління містобудування та архітектури Білгород-дністровської міської ради № 707 від 15.12.2015 року відповідно до якого, розміщення земельної ділянки відповідає генеральному плану міста № 505-XXIII від 27.12.2000 р., а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд по [ADDRESS] , відповідає вимогам чинного законодавства України та іншим нормативно-правовим актам та погоджується. Вказаний висновок є чинним, не оскаржений в судовому порядку. За твердженням\~представника Білгород-Дністровської\~МР,\~доводи прокуратури\~про те,\~що земельна\~ділянка не\~відповідала генеральному\~плану міста\~на момент\~її виділу,\~тобто станом\~на 2015\~рік є\~необґрунтованими,\~не доведеними\~належними та\~допустимими доказами та такими, що не заслуговують на увагу суду. Таким чином, законних підстав для відмови [PERSON] у затвердженні документації із землеустрою Білгород-Дністровська міська рада не мала. Відтак, рішення Білгород-Дністровської міської ради прийнято в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та Законами України, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню судом. На підставі\~наведеного представник\~відповідача Білгород-Дністровської\~МР просить\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимогкерівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури до Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] та [PERSON] (а.с.2-199-103). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/5982/20 за позовною заявою керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури до Білгород-Дністровської МР, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним рішення міської ради, недійсним договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки. Справу призначено до судового розгляду (а.с.159-160). Представник позивача Білгород-Дністровської окружної прокуратури прокурор Колесніченко І.В., в судовому засідання позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Просила суд визнати незаконним п. 2.4 рішення Білгород-Дністровської міської ради від 20.03.2018 № 525-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599, укладений 18.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Рязанцевою О.Ю. Витребувати від [PERSON] на користь Білгород-Дністровської міської ради земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599. Представник відповідача Білгород-Дністровської МР Кононенко Н.В. у судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась, вважала їх необгрнутованими та незаконними. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Садовський В.Є. у судове засідання не зявився, але в матеріалах справи наявні його пояснення на позовну заяву, відповідно до яких він зазначив, що у дійсній\~справі прокурором\~не доведено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~був обізнаний\~або мав\~би знати\~про суперечності\~в частині\~містобудівної документацїі,\~щодо розташування\~спірної земельної\~ділянки.\~ [PERSON] \~є добросовісним\~набувачем,\~який не\~мав відношення\~ані до\~погодження проекту\~землеустрою,\~ані до\~прийняття спірного\~рішення міської\~ради по\~його затвердження,\~у зв`язку\~з чим\~відсутня доведенність недобросовісності набувача, що має важливе значення як для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна. Вказав, що прокурором не доведено та не обґрунтовано, що необхідність скасування оскаржуваного рішення та як наслідок позбавлення особи майна як захід направлений на відновлення законності у відносинах, пов`язаних із набуттям права власності на земельну ділянку є єдиним можливим та ефективним заходом впливу для досягнення мети позову. Так, адвокат Садовський В.Є. в інтересах відповідача [PERSON] просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених в його промові (а.с.235-239). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши представника позивача, представника відповідача, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою, правонаступником якої є Білгород-Дністровська окружна прокуратура вивчено стан додержання Білгород-Дністровською міською радою вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності на території міста Білгород-Дністровського. Встановлено, що п. 2.4 рішення Білгород-Дністровської міської ради від 20.03.2018 року № 525-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідачу [PERSON] , площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:009:0599. На підставі вказаного рішення Білгород-Дністровської міської ради відповідачем [PERSON] набуто право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0599 згідно рішення державного реєстратора Шабівської сільської ради Саченко О.Ф. від 29.08.2018 № 42748348 (РНОНМ 1632127551103, номер запису про право власності 27686386). В подальшому, відповідачем [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, укладеного 18.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Рязанцевою О.Ю., здійснено відчуження земельної ділянки на користь відповідача [PERSON] , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.10.2018 № 43551844 внесено запис про право власності за № 28425605. За твердженням представника позивача, відповідачами [PERSON] та [PERSON] набуто спірну земельну ділянку у власність з порушенням вимог земельного та містобудівного законодавства, а тому рішення Білгород-Дністровської міської ради має бути визнано судом незаконним, договір купівлі-продажу недійсним, а земельна ділянка витребувана на користь міської ради, виходячи з наступного. Відповідно до п. 4.7 ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «НАСТАНОВА ПРО СКЛАД ТА ЗМІСТ ПЛАНУ ЗОНУВАННЯ ТЕРИТОРІЇ (ЗОНІНГ)», які були чинними станом на 20.03.2018 року, на схемі зонування територія населеного пункту поділяється на територіальні зони, для кожної з яких встановлюється містобудівний регламент. На схемі зонування відображаються, зокрема, межі та кодові позначення встановлених Зонінгом територіальних зон (включно з підзонами у їх складі). Містобудівними регламентами, встановленими для кожної територіальної зони (підзони), визначаються, зокрема, види дозволеного (переважні та супутні) використання земельних ділянок. Для кожної земельної ділянки дозволеним є таке використання, яке відповідає містобудівному регламенту відповідної зони. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 28.07.2017 року № 391 затверджено містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Білгород-Дністровського Одеської області», «План зонування території міста Білгород-Дністровського Одеської області (зонінг)». Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 28.10.2019 року № 343 територія земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0599 регулюється Генеральним планом міста Білгород-Дністровського та Планом Зонування міста Білгород-Дністровського, затвердженими рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 391 від 28.07.2017 року. Згідно із планом зонування території міста вищевказана земельна ділянка знаходиться в зоні Ж-3 (зона змішаної багатоквартирної забудови та громадської забудови). В зоні Ж-3 не передбачено використання земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до пояснювальної записки до плану зонування території міста до переважних видів використання територій (земельних ділянок) зони змішаної багатоквартирної забудови та громадської забудови (Ж-3) відноситься: багатоквартирні житлові будинки поверховістю до 9 поверхів, окремо розташовані або зблоковані; загальноосвітні та спеціалізовані учбові заклади всіх типів; окремо розміщені, вбудовано-прибудовані дитячі заклади, а також зблоковані з початковими школами; окремо розташовані і вбудовано-прибудовані адміністративні установи, підприємства торгівлі, обслуговування громадського харчування; озеленені території; клуби багатоцільового та спеціалізованого призначення; бібліотеки; виставкові зали; спортивні майданчики; аптеки; амбулаторії, консультативні медичні заклади; поштові відділення, телефонні та телеграфні станції; усі типи використання, дозволені у зоні Г, а також в житловій зоні Ж-2, які можуть розміщуватись в окремій будівлі чи на будь-якому поверсі будинку іншого призначення. До супутніх видів використання територій (земельних ділянок) відноситься: технічні будівлі та споруди; багатоповерхові гаражі підземні, напівпідземні, наземні (до 5 поверхів), вбудовані, прибудовані чи окремо розташовані; відкриті стоянки для тимчасового зберігання автотранспорту з розрахунку відповідно ДБН 360-92; пункти прийому вторинної сировини від населення; споруди комунальної та інженерної інфраструктури, необхідної для обслуговування даної зони. До допустимих видів використання, які потребують спеціальних погоджень відноситься: культові споруди; установи охорони здоров`я, відпочинку, туризму, фізкультурно-оздоровчі заклади; тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності. Таким чином, представник позивача білгород-Дністровської окружної прокуратури зазначив, що земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0595, відведена у власність відповідачу [PERSON] з порушенням вимог, встановлених Земельним кодексом України, Законами України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», у вигляді невідповідності містобудівній документації Генеральному плану міста Білгород-Дністровського та Плану Зонування міста Білгород-Дністровського, затвердженими рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 391 від 28.07.2017. Більш того, як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] висновком Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 15.12.2015 № 707 зазначено, що проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України та іншим нормативно-правовим актам та погоджується. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції станом на 15.12.2015, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Як вбачається з листа Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 28.10.2019 № 343 план зонування щодо вказаної земельної ділянки затверджений лише на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради № 391 від 28.07.2017 року, тобто на момент погодження проекту землеустрою територія вказаної земельної ділянки у відповідності до приписів ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планом зонування або детальним планом території не регулювалась, а тому Управлінням містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради мав би бути наданий негативний висновок. Крім того, як вбачається з листа Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 29.04.2020 № 531/114 станом на 18.08.2015 діючою містобудівною документацією був генеральний план міста, затверджений рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2000 № 505. Орієнтовне місце розташування земельної ділянки згідно генерального плану міста Білгород-Дністровського Одеської області, затвердженого рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2000 № 505, відноситься до території багатоквартирної житлової забудови. Згідно проекту детального планування житлового району «Південний», затвердженого рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 19.11.1992 (що став основною складовою генерального плану міста, затвердженого рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2000 № 505), вказана у запиті земельна ділянка передбачалась для будівництва декількох секцій 5-ти поверхового житлового будинку. Представник позивача вказав, що за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради при погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність по [ADDRESS] місцевою прокуратурою 28.02.2020 року розпочато кримінальне провадження за № 42020161240000044 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Порушення інтересів держави полягають у незаконному відведенні земельної ділянки відповідачу, з порушенням вимог, встановлених Земельним кодексом України, Законами України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», всупереч положень Генерального плану міста Білгород-Дністровського та Плану Зонування міста Білгород-Дністровського, затвердженими рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 391 від 28.07.2017, які встановлюють необхідність раціонального використання земель, створення належних умов для життєзабезпечення, обґрунтування довгострокової стратегії планування, забудови та іншого використання території населеного пункту м. Білгород-Дністровського для здійснення стратегічної та оперативної діяльності у напрямку соціально-економічного розвитку, організації вулично-дорожнього руху, інженерного обладнання і благоустрою, охорони природи, а також визначення черговості освоєння територій. Прийняття рішення про передачу у власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Представник позивача зауважив, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про передачу земельної ділянки державної власності у приватне користування з метою відновлення прав та законних інтересів територіальної громади землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно. Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Звернення прокурора із позовом у цій справі, є поновлення порушених інтересів держави на землі житлової та громадської забудови через позбавлення територіальної громади права власності на них та можливості використання для розвитку населеного пункту м. Білгород-Дністровського необмеженого кола населення, тобто Українського народу загалом. Заволодіння приватною особою земельною ділянкою комунальної форми власності всупереч чинному законодавству, зокрема всупереч містобудівній документації, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на землю. Повернення у комунальну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося відповідно до вимог законодавства. За таких обставин загальний суспільний інтерес у контролі за правомірним використанням і розпорядженням землями комунальної власності з метою забезпечення рівності усіх громадян України при реалізації права на землю переважає приватний інтерес відповідача [PERSON] у збереженні права на земельну ділянку. Дані обставини і стали підставою для звернення Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, правонаступником якої є окружна прокуратура із відповідною позовною заявою до суду. Відповідно до ст.14 Конституції України, право набувається і реалізуєтьсягромадянами, юридичними особами та державою виключновідповідно до закону. Згідно із ст.12 Земельного кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування визначаються у частині другій статті 116 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно із ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно із ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровської міської ради з відповідною заявою. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 1352-VI від 18.08.2015 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду», гр. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у власність. Пунктом 9 вказаного рішення зобов`язано громадян, відповідно до цього рішення представити розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок на розгляд та затвердження Білгород-Дністровською міською радою, згідно зі ст.ст.186, 186-1 Земельного кодексу. На підставі вищезазначеного рішення відповідачем [PERSON] було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0599. Відповідно до ч.1 ст.186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Так, відповідач [PERSON] надав проектну документацію на затвердження міській раді. РішеннямБілгород-Дністровської міської ради № 525-VII від 20.03.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:009:0599. В технічній документації міститься висновок управління містобудування та архітектури Білгород-дністровської міської ради № 707 від 15.12.2015 року відповідно до якого, розміщення земельної ділянки відповідає генеральному плану міста № 505-XXIII від 27.12.2000 року, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд по [ADDRESS] , відповідає вимогам чинного законодавства України та іншим нормативно-правовим актам та погоджується. Вказаний висновок не оскаржений в судовому порядку. Згідно із ч.17 статті 186 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. З наявних матеріалів справи, судом не вбачається, законних підстав для відмови Білгород-Дністровською міською радою відповідачу [PERSON] у затвердженні документації із землеустрою, у з взяку з чим рішення Білгород-Дністровської міської ради прийнято в межах діючого законодавства. Крім цього, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року по справі 1640/2594/18 та в постанові від 10.03.2021 року по справі № 240/82/19. Стосовно вимог позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування такої ділянки від відповідача [PERSON] на користь Білгород-Дністровської міської ради, суд дійшов до наступного. Положеннями ст.388 Цивільного кодексу України встановлено, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача: якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно:\~ було\~загублене власником\~або особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; було\~викрадене у\~власника або\~особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів ст. 388 ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам ст. 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Як вбачається із змісту позовної заяви, прокурором наводяться обставини лише можливих правопорушень в частині погодження проекту землеустрою Управлінням архітектури, разом з ти не надано доказів, того що певна особа понесла відповідальність за такі дії та такі дії стали безумовною підставою для неправомірного відведення спірної земельної ділянки. Тобто, на думку суду та відповідно до діючого законодавства, прокурором не доведено, що відповідач [PERSON] був обізнаний або мав би знати про суперечності в частині містобудівної документацїі, щодо розташування спірної земельної ділянки. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави стаття 3 Конституції України. Питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються ст. 146 Конституції України. Відповідно до ст.ст.74-77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність у разі порушення ними Конституції або законів України. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом Верховний Суд у складі КАС у постанові від 21.01.2020 року у справі № К/9901/46011/18 розглядаючи спір, щодо позбавлення особи певних прав отриманих на підставі прийнятого рішення органом державної влади висловив наступну правову позицію. Виходячи із принципу відповідальності держави перед людиною за свою діяльність (ст. 3 Конституції України), уповноважений державний орган належним чином буде виконувати свої повноваження з тією метою, з якою йому надано ці повноваження. Тому позивач, отримавши від уповноваженого органу за наслідками його звернення посвідки на постійне проживання в Україні мав усі підстави розраховувати, що дане рішення прийнято на підставі закону та в межах повноважень цього органу. Відтак, позивач добросовісно отримав посвідку на постійне проживання в Україні від уповноваженого органу, не знаючи про те, чи всі належні процедури виконав даний уповноважений орган при розгляді його заяви, як не має підстав і для передбачення, що заявник мав можливість перевірити правомірність проведених цим органом процедур чи достовірно знати про їх протиправність. Отже, фактичне покладення на позивача відповідальності за неналежне виконання уповноваженими державними органами функцій, покладених на них законом, не відповідає принципу верховенства права. З огляду на вказане вбачається відсутність законодавчо визначених приписів, які б безумовно вказували на можливість позбавлення особи права власності незалежно від доведеності протиправності дій останнього. Прецедентна практика ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. Зокрема, у справі "Рисовський проти України" (рішення від 20.10.2011, заява № 29979/04, п. 71) ЄСПЛ зазначив, ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Намагання виправити допущену в минулому органом місцевого самоврядування «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову сausa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірний індивідуальний тягар на вказаних третіх осіб, а отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі 372/4581/14-ц, при розгляді справи за аналогічним дійсній справі обставинам та правовідносинам. Таким чином, прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури (представником позивача) не доведено необхідності скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради від 20.03.2018 року № 525-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідачу [PERSON] , та як наслідок позбавлення особи (відповідача [PERSON] , який придбав дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу) майна, як захід направлений на відновлення законності у відносинах, пов`язаних із набуттям права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури до Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним рішення міської ради, недійсним договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.9 ст.158 Цивільного процесуального\~кодексу України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed