Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся Департамент соціальної політики Вінницької міської ради з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів житлової субсидії. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач перебував на обліку у Департаменті соціальної політики Вінницької міської ради та отримував житлову субсидію. 29.08.2022 за результатами проведеної верифікації Міністерство фінансів України надало позивачу інформацію, що відповідачем 19.05.2022 здійснено купівлю іноземної валюти на суму більше 50\~000, 00 гривень. У визначений законодавством строк відповідач позивача про дану обставину не повідомив, продовжуючи при цьому отримувати житлову субсидію. Таким чином на думку позивача, відповідачем було приховано або свідомо не повідомлено про обставини, за яких втрачається право на отримання субсидії, внаслідок чого виникла переплата коштів житлової субсидії в розмірі 3\~374, 25 гривень, яку відповідачем отримано безпідставно та яка підлягає поверненню до державного бюджету. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з [PERSON] на користь Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради надміру виплачених\~коштів житлової\~субсидії в сумі 3\~374, 25 гривень. Ухвалою суду від 20.02.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Ухвалою суду від 27.03.2023 вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із процесуальними документами та судовою повісткою направлене відповідачу за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також судом було опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України та повідомлено відповідача про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення у додаток «Viber». Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений ухвалою суду від 20.02.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача також на адресу суду не надійшли. В судове засіданні представник позивача та відповідач не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, учасники справи не з`явились в судове засідання без поважних причин. Водночас, 25.04.2023 представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши при цьому про підтримання позовних вимог і її обізнаність щодо намірів відповідача визнати позовні вимоги. Від відповідача 25.04.2023 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання ним позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Відповідач отримував житлову субсидію з травня\~місяця 2021\~року по\~травень місяць\~2022 року, однак здійснивши 19.05.2022 придбання іноземної валюти на суму більше 50\~000, 00 гривень, не повідомив позивача у встановлений законом строк про дану обставину, яка, в свою чергу, впливає на призначення та виплату житлової субсидії, що призвело до переплати відповідачу коштів за період з 01.06.2022 по 31.08.2022 у сумі 3\~374, 25 гривень. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладенесуд\~прийшов до\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог і\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~надміру виплачених\~коштів житлової\~субсидії за період з 01.06.2022 по 31.08.2022 в розмірі 3\~374, 25 гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2\~684, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 161 від 25.01.2023. (а.с. 6) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 1\~342, 00 гривень, а з відповідача на користь позивача підлягає сплаті решта судового збору в сумі 1\~342, 00 гривень. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачем не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved