Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов уточнений позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, в якому просить: - визнати виконавчий напис №11814 від 16.07.2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» суму безпідставно набутих за вчиненим виконавчим написом нотаріуса коштів у розмірі 25 128,40 грн.; - стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 270 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у грудні 2020 року, за місцем роботи стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. стосовно позивачки було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 30 грудня 2020 року на електронну адресу позивачки від приватного виконавця надійшли матеріали виконавчого провадження № [NUMBER]. З матеріалів виконавчого провадження, внесеного до Єдиного реєстру виконавчих проваджень 27.07.2020 року, виконавче провадження було розпочато на підставі поданої ТОВ «Вердикт Капітал» заяви про примусове виконання виконавчого документу та виконавчого напису нотаріуса № 11814 від 16.07.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. У межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем прийнято Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.09.2020 року. Дана постанова була направлена на виконання на адресу AT «Одеська ТЕЦ», де працює позивачка. На підставі зазначеної постанови роботодавцем позивачки щомісячно утримуються грошові кошти з заробітної плати, зокрема: у жовтні 2020 року було утримано із заробітної плати позивачки 1 063,85 гривень (10% від суми нарахованого доходу за мінусом утриманих податків, зборів, загальнообов`язкових платежів) на користь відповідача та 669 гривень витрат на проведення виконавчих дій 394,85 гривень основної винагороди приватного виконавця. у листопаді 2020 року із заробітної плати позивачки було утримано 3 910,98 гривень на користь стягувача та було утримано 2 196,44 гривень основної винагороди приватного виконавця. у грудні 2020 року із заробітної плати позивачки було утримано 1 979,09 гривень на користь стягувача. у січні 2021 року із заробітної плати позивачки було утримано 2 539,51 гривень на користь стягувача. Крім того, Управлінням Пенсійного Фонду України також було утримано грошові кошти у наступних розмірах: у жовтні 2020 року із пенсії було утримано 743,15 гривень на користь стягувача; у листопаді 2020 року із пенсії було утримано 743,15 гривень на користь стягувача; у грудні 2020 року із пенсії було утримано 743,15 гривень на користь стягувача; у січні 2021 року із пенсії було утримано 743,15 гривень на користь стягувача; у лютому 2021 року із пенсії було утримано 743,15 гривень на користь стягувача. Позивачка зазначає про те, що виконавчий напис нотаріуса № 11814, вчинений 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на підставі: - кредитного договору № 401619173 від 29.05.2014 року, нібито укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником за яким нібито є Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал») та [PERSON] , відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 10 574,47 грн за процентною ставкою 0,01% строком до 30.05.2016 року для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401619173 від 29.05.2014 або листі-гарантії до договору від 29.05.2014; - виписки з особового рахунка № [NUMBER] , згідно якої начебто позичальнику [PERSON] було надано кредит згідно Кредитного договору № 401619173, кредит позичальником не погашено та заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 401619173 станом на 11.03.2020 року включно складає 25 262,88 гривень, з яких заборгованість за сумою кредиту становить - 10 574,47 гривень; заборгованість за процентами та комісіями - 12 288,41 грн; плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2 400,00 гривень. Позивачка зазначає про те, що жодних грошових коштів у позику за вказаним кредитним договором від ПАТ «Альфа-Банк» ніколи не отримувала. Будь-яких документів, підтверджуючих існування правовідносин з відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» позивачка не підписувала. Жодних повідомлень з вимогами ПАТ «Альфа-Банк», його правонаступників, зокрема: ТОВ «Кредитні Ініціативи», ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», ТОВ «Вердикт Капітал» позивачка не отримувала, про наявність існування заборгованості дізналася лише з надісланих приватним виконавцем документів. Заборгованість позивачка не визнає. Вказаний Виконавчий напис вчинений на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету «Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Позивачка вважає, що виконавчий напис вчинено незаконно, безпідставно, з грубим порушенням чинного законодавства та за відсутності належних та допустимих документів, які б могли свідчити про безспірність заявлених стягувачем майнових вимог. також, виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивачка [PERSON] вважає, що Приватним нотаріусом Горай О.С. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було здійснено перевірку дотримання строків, не встановлено заборгованості за Кредитним договором, та не було перевірено обґрунтованість суми заборгованості, а тому вчинення Виконавчого напису було здійснено з порушенням ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 3 Порядку, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 17.05.2021 року на 11год. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 16.09.2021 року на 12год. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах спрваи, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення, також просиласуд розгляд справи проводити за її відсутності та за відсутності її представника (арк.сп.195-196). У судове засідання представник відповідача - ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні (арк.сп.123-127). У судове засідання третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судове засідання третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та інших учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов є обґрунтованим, є доказаним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 16.07.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №11814 про звернення стягнення з громадянина(-ки) України яким (якою) є [PERSON] , дата народження [INFO] ; місце народження - невідомо, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце роботи невідоме, який(-а) є Боржником за Кредитним договором № 401619173 від 29.05.2014 року, укладеним з Акціонерне товариство "Альфа-Банк", ідентифікаційний код юридичної особи - 23494714. правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21 червня 2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», ідентифікаційний код юридичної особи 35326253, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-ІКІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», ідентифікаційний код юридичної особи 41264766, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16 січня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ. вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, реквізити: IBAN [NUMBER] в АТ "Альфа-Банк". МФО 300346, далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 401619173 від 29 травня 2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 25 262,88 (Двадцять п`ять тисяч двісті шістдесят дві гривні 88 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10 574,47 (Десять тисяч п`ятсот сімдесят чотири - 47 копійок); прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 3 781,37 (Три тис; сімсот вісімдесят одна гривня 37 копійок); строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0.00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 8 507.04 (Вісім тисяч п`ятсот сім гривень 04 копійки); строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 2 400.00 (Дві тисячі чотириста гривень 00 копійок) За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягну: плати із Стягувана, в розмірі 650,00 (Шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувана. Загальна сума, що підлягає стягненню - 25 912,88 (Двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 88 копійок). Судом встановлено про те, що 15.09.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за виконавчим провадженням [NUMBER] (арк.сп.44-45). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України "Про нотаріат" та главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Із матеріалів справи вбачається про те, що виконавчий напис №11814 Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 16.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №401619173 від 29.05.2014 року виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 (справа №466/6825/14ц). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6- 887цс 17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 310/9293/15, провадження № 61-154св18. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру заборгованості зроблено відповідачем одноособово, без повідомлення позивача про наявність указаної заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20. Також, Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року по справі № 206/2212/18 зазначив, що аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин нор мстатті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Із матеріалів справи вбачається про те, що на виконання виконавчого напису нотаріуса № 11814 16.07.2020 року приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № [NUMBER] з позивачки було стягнуто на користь відповідача грошові кошти у розмірі 25128,40грн. (23,24,25-26,27-28,29-30,31-32,34-35,38,91-92). Враховуючи, що підставою отримання відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» коштів у розмірі 25 128,40 грн. було стягнення з позивачки у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Враховуючи той факт, що з наданих позивачкою доказів вбачається, що відрахування в сумі 25 128,40 грн. здійснювались в межах виконавчого провадження № [NUMBER], дана сума підлягає стягненню з відповідача. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», за участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. в частині стягнення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133та ч. ч. 1, 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено про те, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано до суду: Договір №20/01 про надання правової допомоги від 20.01.2021 року, укладеного між адвокатом Гершман Л.В. та [PERSON].; Додаткову угоду №1 до Договору №20/01 від 20.01.2021 року; Акт №01 наданих послуг за Договором №20/01 про надання правової допомоги від 20.01.2021 року, (арк.сп.76-77,78,79). Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 2 500 грн. Таким чином, згідно ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1 816 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved