Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся 20 березня 2023 року до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просив суд визначити місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним, батьком дитини, без позбавлення батьківських прав відповідачки з поверненням дитини на його виховання. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 16 вересня 2006 року по 23 квітня 2012 року, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з відповідачкою, однак у 2021 році вони вирішили за спільною згодою, що син буде проживати разом з ним, а донька разом з матір`ю. З того моменту він проживає разом із сином по [ADDRESS] , а відповідача проживає окремо. Будинок за місцем проживання його із сином повністю облаштований як для місця дитини, він самостійно займається вихованням [PERSON] , однак спір про визначення місця проживання сина у судовому порядку між ними не вирішувався. Досягнуту домовленість щодо місця проживання дітей відповідачка не порушувала, він їх жодних перешкод у спілкуванні та вихованні з [PERSON] не чинив. Однак з листопада 222 року [PERSON] взявши на вихідні сина до свого місця проживання по [ADDRESS] , не повернула дитину до їх з ним спільного місця проживання, що суперечить їх усній домовленості щодо проживання сина з ним. З огляду на ускладнені між ними особисті стосунки, він має достатньо підстав вважати, що проживання сина з відповідачкою буде суперечити його інтересам, оскільки своїми діями та поведінкою [PERSON] може налаштовувати сина проти нього. До того ж після припинення шлюбних стосунків з відповідачкою, саме син виявив бажання залишитися проживати з ним. Тому просить задовольнити вимоги. У ході підготовчого провадження позивач вимоги уточнив, та у редакції уточненого позову від 07.04.2023 просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на повернення у березні 2023 року відповідачкою йому сина, однак ухилення нею до листопада 2022 року та з березня 2023 року від виховання та утримання дитини, що виразилось у незабезпеченні здобуття ним освіти, відсутності зацікавленості до сина, матеріальної допомоги для гідного розвитку [PERSON] , відсутність зацікавленості його духовним, фізичним та соціальним розвитком, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року прийняти до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.Зобов`язано Виконком Саксаганської районної в місті Кривому Розі ради, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору з приводу позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У судове засідання учасники не з`явились, до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач на вимогах наполягає, відповідач вимоги визнає, представник третьої особи покладається на розсуд суду. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 16 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2012 року між ними розірвано (а.с. 11-12 - копія рішення). Від шлюбу сторони мають дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 15,16 - копії свідоцтв). Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком, [PERSON] (а.с. 16-18 - копія рішення). Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на доведення зазначених в позові обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов`язків надано письмові докази. Так, згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новодворянський» за вих.№ 1503-1 від 15.03.2023, [PERSON] , [INFO] дійсно проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 - копія довідки). Малолітній [PERSON] навчається у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Приатна середня загальноосвітня школа «Прімус Інтер Парес Скул», батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, постійно підтримує зв`язок зі школою (а.с. 14). Відповідно до викладеної у висновку Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 08.05.2023 інформації, під час комісійного відвідування сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , двері комісії ніхто не відчинив. У телефонній розмові матір у категоричній формі повідомила фахівцю із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб, що не бажає обговорювати з будь-якими соціальними службами питання, які стосуються її колишнього чоловіка та їх спільних дітей, відмовляється від соціальних послуг Криворізького міського центру соціальних служб. [PERSON] надала письмові пояснення, у яких зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних имог та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Тому Виконком, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідачкою [PERSON] не заперечується той факт, що тривалий час вона не брала та не бере участі у вихованні сина, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Більш того, до суду 10 квітня 2023 року через канцелярію [PERSON] подано заяву про визнання заявлених до неї уточнених вимог про позбавлення її батьківських прав, викладені позивачем обставини в уточненій позовній заяві вона підтвердила у повному обсязі. Тому установлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. При цьому позбавлення батьківських прав [PERSON] у судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між нею та її сином, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Крім того, частиною 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи відсутність вимоги позивача про стягнення аліментів з [PERSON] оскільки відповідно до положень частин першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає, що виконання вимог частини 3 статті 166 СК України буде передчасним, оскільки суд в такому випадку вийде за межі позовних вимог (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 766/21191/18 (провадження № 61-15263св21). При цьому позивач не позбавлений права на подання до суду заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з іншого із батьків. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки вимога про відшкодування судових витрат позивачем не заявлена, вони покладаються на нього.

Outcome: approved