Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

23 листопада 2022 року до канцеляріїчерез систему «Елктронний суд» позивач звернувся до Центрального районного судум. Миколаєва до відповідачівз позовом проусунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди, в якому просив: - зобов`язати відповідачів привести за власний рахунок в первинний стан відповідно до умов технічного паспорту місця спільного користування власників кв.кв. № [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , а саме: коридор 15,7 кв.м (Літ.1), ванна 3,3 кв.м (Літ. 2), туалет 1,3 кв. м (Літ. 3), кдадова 0,7 кв.м (Літ. 4), кухня 14,8 кв. м (Літ.5) та не чинити позивачу перешкод у будь якій формі у користуванні цими приміщеннями; - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50\~000 тис. грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1998 року позивачу та третій особі на праві спільної часткової власності належить кв. [ADDRESS] . Кв.кв. [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] знаходяться на 3 поверсі буд. [ADDRESS] і мають спільний для всіх вихід на сходи будинку. Зазначені квартири мають статус квартир спільного заселення. Згідно інформаційної довідки № 265509395 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кв. [ADDRESS] належить відповідачам на праві спільної частковій власності в рівних частках. В спільному користуванні з кв.кв. 45,47 знаходяться: коридор І (13,0 кв.м.), коридор ІІ ( 2,6 кв.м), кладова ІІІ (0,7 кв.м), вбиральня ІV (1,3 кв.м) кухня V (14,8 кв.м), ванна ІV (3,2 кв.м). У серпні місяці 2021 року позивач виявив, що відповідачі самочинно встановили та зачинили металеві двері між загальним коридором (площа\~13,0 кв.м) та всіма іншими спільними приміщеннями, чим повністю унеможливили для позивача потрапляння до ванни, кухні, туалету та інших спільних приміщень. Таким чином, відповідачі своїми протизаконними, свавільними діями позбавили позивача власності у місцях спільного користування та самої можливості користуватись цими місцями, які є невід`ємними технічними атрибутами жилого приміщення, що змушує позивача звертатися за захистом свого права власності та права користування до суду. Також зазначає, що є інвалідом 3-ї групи після операції на серці, отже йому слід уникати стресових ситуацій, які можуть призвести до інфаркту. Проте він просто приголомшений свавільними діями відповідачів, які фактично позбавили його можливості корситуватися та проживати в квартирі, адже без доступу до водопроводу та туалету таке не є можливим; зухвалим поводженням [PERSON] в розмові з ним, небажанням добровільно вирішити спір. Отже компенсацію завданої йому моральної шкоди він оцінює у 50 000 грн. Разом із позовною заявою позивачем були надані клопотання про призначення судової психологічної експертизи для визначення розміру моральної шкоди, про витребування доказів та виклик свідка. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від\~02.12.2021року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання . 29.11.2022 р. від відповідача [PERSON] адресу суду надійшла заява, яка є за своїм змістом відзивом на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, у зв`язку з відсутністю законних підстав для їх задоволення, а також повідомив, що із - за війни і проблем із транспортом не має можливості з`явитися до суду. Звертає увагу суду на те, що більше 10 років в квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] ніхто не проживає, квартири занедбані, без опалення, з великими боргами за комунальні послуги. Власники цих квартир ніколи не брали участь у сплаті платежів на утримання місць загального користування , не вносив кошти на необхідний загальнобудинковий ремонт, зазначивши, що емає коштів на ремонт даху. Звернення позивача до органів поліції не надали результатату, адже працівники поліції бачили, що ці квартири це покинута нерухомість. Ухвалою суду від 29 листопада2022року закрито підготовче провадження у справі.Відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів та призначення експертизи. В судове засідання позивач не з`яивився, надав суду заяву про проведення засідання у його відсутність, на позові наполягає, будь-якихіншихзаяв, клопотаньвідпозивача не надходило. В судове засіданнявідповідачі не з`яивилися, повідомлялися судом належним чином, втому числі на електронну адресу, яку зазначив сам відповідач [PERSON] в заяві на адресу суду та через оголошення на сайті Судова Влада. Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін . Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених\~ЦПК України\~випадках. Відповідно до ч.1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як підтверджується матеріалами справи, власниками квартири [ADDRESS] є в рівних частках по на підставі договру купівлі-продажу від 27.12.2019 року є [PERSON] та [PERSON] . Квартира спільного заселення, загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.. В спільному користуванні з квратирами №45,47 коридор літер І (13,0 кв.м.), коридор літер ІІ(2,6 кв.м.), кладова літер ІІ(0,7 кв.м.), вбиральні літер ІV (1,3 кв.м.), кухня літер V (14,8 кв.м.), ванна літер VІ (3,2 кв.м.). Як підтверджується матеріалами справи, власником квартири [ADDRESS] на підставі договру купівлі-продажу від 19.06.1998 року є [PERSON] . Квартира спільного заселення, загальною площею 67,16 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м. Як підтверджується матеріалами справи, власниками квартири [ADDRESS] є в рівних частках по на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1998 року є [PERSON] , та [PERSON] , загальною площею 58.8 кв.м. Згідно Технічних паспортів на вказані квартири, вони є квартирами спільного заселення, вспільному користуванні квартир [ADDRESS] , 45,47 перебувають коридор літер І (13,0 кв.м.), коридор літер ІІ(2,6 кв.м.), кладова літер ІІ(0,7 кв.м.), вбиральні літер ІV (1,3 кв.м.), кухня літер V (14,8 кв.м.), ванна літер VІ (3,2 кв.м.) а всього 35,8 кв.м. При цьому, до складу квартири [ADDRESS] входить дві житлові кімнати, коридор, площею 1,5+1,5 кв.м., вбудована шава 06,кв.м. та кладова 2,4+2,4 кв.м. Інші допоміжні приміщення ( санвузол, кухня )в складі квартири окремо не перебувають. Як вбачається з відповіді Управління ДАБК Миколаївської міської ради, було проведено позапланову перевірку в період з 10.08.2021 по 25.08.2021 за зверненям [PERSON] щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою [ADDRESS] . Відполвідно до даних реєстру будівельної діяльності документів, що дають право виконання будівельних робіт за вищевказаною адресою- не зареєстровано. За результатами перевірки складено Акт про недопущення посадових осіб органу ДАБК на об`єкт будівництва від 25.08.2021, проткол про адміністративне правопорушення від 25.08.2021 та припис про усуненя порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм , стандартів та правил від 25.08.2021 . Згідно припису від 25.08.2021 № 82 УДАБК ММР, власника квартири [ADDRESS] зобов`язано в строк до 07.09.2021 року надати необхідні документи для проведення позапланової перевірки на вказаному об`єкті. Позивач також звертався з заявою до органів поліції щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 185 КК України. Згідно протоколу огляду місця події від 16.09.2021 року , скдладеного дізнавачем СР ВП № 1МРУП ГУНП в Миколаївській області , встановлено, що в тамбурному приміщенні ( спільному) між квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] в [ADDRESS] встановлено металеві двері (зачинені), які ведуть до коридору , де розташовані підсобне приміщення, вбиральня, ванна кімната та кухня. За такого, судом встановлено, що відповідачі, без отримання дозволу як співвласників спілльних приміщень, так і без дозволу відповідних органів державного архітектурно-будівельного контролю перепланували квартиру [ADDRESS] , при цьому самочинно встановли металеві двері до входу в спільний тамбур до приміщень спільного користування з власником квартири [ADDRESS] (позивачем у справі) , са саме кладова літер ІІ(0,7 кв.м.), вбиральні літер ІV (1,3 кв.м.), кухня літер V (14,8 кв.м.), ванна літер VІ (3,2 кв.м.). У матеріалах справи наявні фотосвітлини, на яких зафіксовано розташування металевих дверей у коридорі спільного користування, зокрема із їх розташування в порівнянні з планом квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно даних технічного паспорту КП ММБТІ можна встановити , що вони перешкоджають доступу власників квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] до вищевказаних приміщень спільного користування. Чи містяться інші перепланування сторонами доказів суду не надано. Відповідно до ч. 2\~ст. 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ст. 321 ЦК України) Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення відповідачами перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, у тому числі знесення чи усунення інших перешкод у користуванні майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, яке власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом факту існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 300/690/16-ц (провадження № 61-2382св18). Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ст. 369 ЦК України). Переобладнання та перепланування жилих і підсобних приміщень проводиться лише з метою благоустрою квартири за відповідними проектами без обмежень інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Положеннями ст. 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Тому, одноосібне користування цими приміщеннями є недопустимим. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572, зі змінами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків. Із матеріалів позовної заяви вбачається, що встановлені відповідачами металеві двері порушує його право власності на користування спільним майном, зокрема він позбавлений права вільно корситуватися допоміжними приміщеннями до своєї квартири, користуватися кухнею та санвузлом тощо. Також позивачем доведено, щовін перед звернення до суду із даним позовом використав усі відомі йому способи захисту, однак бажане не дало свого результату та незручності створені відповідачами усунуті не були. Поряд із цим, суд не бере до уваги надані відповідачем письмові пояснення, що позивачем та третьою особою багато років не використовується належні їм квартири за призначенням та не сплачуються комунальні платежі, з чого він зробив висновок, що вкаазні квартири є покинутим майном , оскільки таке є тлумаченням норм права на власний розсуд, не грунтується на вимогах закону , а співвласники мають рівні права щодо користування належного їм на праві власності майном, що у даному випадку позбавлений позивач. При цьому відповідач не надав суду жодних докахів на підтвердження наявності у нього відповідних дозвільних документів на встанволення перегородки та дверей у спільному коридорі, не заперечув і що ним здійснені ці перепланування без докзволу власників сусудніх квартир. Згідно з ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4\~ст. 83 ЦПК України\~не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦК України\~особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Згідно із ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Таким чином, проаналізувавши докази надані позивачем, суд приходить до висновку про те, що встановлені відповідачами прегородка з металевими дверями порушує його право власності на вільне, безперешкодне користування належним йому на праві спільної сумісної власності майном місцями спільного корситування, у зв`язку із чим його позов в цій частині підлягає задоволенню, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачів привести місця сіпльного користування власників квартир до попереднього стану, тобто до стану, що існував до перепланування. Що стосується позовнихвимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з положеннями\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. У пунктах 3 та 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, позивач повинен довести, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого виходить позивач при визначенні грошової суми, оцінюючи заподіяну йому шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. \~Увирішеннівимогвчастинівідшкодуванняморальноїшкодисудвиходитьзтого, щозавданняпозивачуморальноїшкодиєдоведеним, але розмір її компенсації, визначений позивачем, є значно завищеним. Так, у ситуації, що склалася, суд враховує, що позивач дійсно не мешкає в спірній квартирі, адже сам зазначає, що про проведені перепланування дізнався з дзвінка сусідів, не надав суду доказів стану та погрішення стану свого здоров`я. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача була заподіяна позивачу моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило усталений спосіб життя позивача та членів її родини. За такого, враховуючи вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини в справі, суд знаходить суму стягнення моральної шкоди з відповідачів в розмірі 50 000,00 грн, занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача на відшкодування моральної шкоди по 1 500,00 грн. з кожного, оскільки позивач дійсно вимушений був витрачати додатковий час для захисту та відновлення своїх порушених прав. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені ним у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом, в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial