Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовомдо [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування - Служби в справах дітей Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 01 березня 2022 року строни зареєстрували шлюб у Зборівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), актовий запис № 1. У шлюбі вних народилася донька - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована адреса місця проживання: [ADDRESS] . Сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть, сімейних відносин не підтримують, хоча шлюбні відносини не розірвані. Відповідач не цікавиться життям та здоров`ям доньки, з часу її народження не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Дитина з часу народження проживає з матір`ю та ніколи не перебувала за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Позивач звернулась в суд, оскільки вони із відповідачем не можуть в позасудовому порядку врегулювати питання визначення місця проживання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що місце проживання дитини необхідно визначити разом із нею, оскільки вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Дитина повністю забезпечена усім необхідним, їй створено всі умови для повноцінного виховання та розвитку, при цьому, вона не чинитиме жодних перешкод та сприятиме спілкуванню дитини із батьком. Представник позивача в суді підтримала позовні вимоги, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач вважає, що провадження у справі слід закрити так як відсутній предмет спору, тому що він визнає позовні вимоги і за його згодою неповнолітня дитина прописана за зареєстрованою адресою місця проживання позивачки. Представник третьої особи органу опіки і піклування - Служби у справах дітей Зборівської міської ради Світлик І.З. підтримала висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини, подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника третьої особи. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. 01 березня 2022 року[PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] у Зборівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), актовий запис № 11, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01 березня 2022 року(а. с. 5) Від даного шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 25191184 від 01.02.2010 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29587229, тип: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] (а. с. 12) Згідно висновку органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Зборівської міської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області щодо визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] за зареєстрованою адресою її місця проживання. Рішенням виконавчого комітету Зборівської міської ради «Про затвердження висновку органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини» №28 від 20 лютого 2023 року затверджено даний висновок органу опіки та піклування. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З врахуванням встановлених судом обставин, висновку органу опіки і піклування та визнання позовних вимог відповідачем, те, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з військовим станом, відсутністю роботи та перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною. Проаналізувавши зазначене клопотання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дане клопотання слід задоволити, виходячи з такого. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Відповідно до ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Враховуючи майновий стан позивача, відсутність роботи та перебування її у декретній відпустці по догляду за дитиною суд вважає за можливе звільнити [PERSON] від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір". Оскільки позивач звільнена судом від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»` договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 29.12.2022 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Жеребецькою І.О., відповідно до умов якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується сплатити за надання правової допомоги гонорар на умовах передбачених даним договором. Так, при розгляді справи та захисті своїх прав у суді, позивачем понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 29.12.2022 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 29.12.2022 року на суму 3000 грн та квитанцією до прибуткового касового ордера від 01.05.2023 року на суму 3000 грн. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved