Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 10.11.2022 року надійшов позов [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про зобов`язання вчинити певні дії, а саме визнати неправомірними дії теплопостачальної організації Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» щодо нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу [PERSON] у офіс за адресою: [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] ) за період починаючи з 01.01.2022 року по 01.04.2022 року, без урахування показань вузла обліку теплової енергії Gross WMZ-UA зав.№15012211, згідно Договору № 4775 від 01.10.2016 року, зобов`язати теплопостачальну організацію Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» здійснити перерахунок нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу [PERSON] у офіс за адресою: [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] ) за період починаючи з 01.01.2022 року по 01.04.2022 року з урахуванням показань вузла обліку теплової енергії Gross WMZ-UA зав.№15012211, згідно Договору №4775 від 01.10.2016 року, зобов`язати теплопостачальну організацію Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси здійснювати нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу [PERSON] у офіс за адресою: [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] ) з урахуванням показань вузла обліку теплової енергії Gross WMZ-UA зав.№15012211, згідно Договору №4775 від 01.10.2016 року. Позов обґрунтований\~тим,\~що 01.10.2016\~року між\~громадянкою України\~фізичною особою\~ [PERSON] та\~Комунальним підприємством\~«Теплопостачання міста\~Одеси» було\~укладено договір\~№ 4775\~про постачання\~теплової енергії.\~За цим\~договором Теплопостачальна\~організація взяла\~на себе\~зобов`язання постачати\~споживачу теплову\~енергію,\~а споживач\~зобов`язується оплачувати\~фактично одержану\~теплову енергію\~за встановленими\~тарифами в\~термін,\~передбаченим договором.\~На виконання\~умов договору\~№ 4775\~споживачем встановлено\~тепло лічильник\~Gross\~WMZ-UA.\~Державне підприємство\~«Всеукраїнський державний\~науково-виробничий\~центр стандартизації,\~метрології,\~сертифікації та\~захисту прав\~споживачів» видано\~Свідоцтво №\~24-1-5/2485\~К про\~повірку законодавчо\~регульованого засобу\~вимірювальної техніки\~(\~чинне до\~вересня 2023\~року)\~яким визначено\~Тепло лічильник\~«WMZ-UA» зав.№15012211 в складі: -тепло обчислювач; -комплект термоперетворювачів опору Pt-1000; -витратомір DN 15 в подавальному трубопроводі. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ EN 1434. 18.10.2019 року Теплопостачальною організацією складено акт готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації в опалювальний сезон 2019-2020 року, на підставі чого КП «Теплопостачання міста Одеси» допускає до експлуатації вузол обліку теплової енергії з 18.10.2019 року в наступному складі прибору і пломбує: Gross WMZ-UA зав.№15012211. Дата проходження повірки IV квартал 2019 року. Міжповірочний інтервал 4 роки з дня проходження повірки. Дата наступної повірки IV квартал 2023 року. 09.11.2021 року КП «Теплопостачання міста Одеси» видано Наряд №13.04-05-38 на підключення абонента до системи централізованого опалення, яким начальнику ЕРР-4 [PERSON] доручено виконати включення системи централізованого опалення на об`єкті [PERSON] [ADDRESS] . На момент включення зафіксовано пломб. 02.05.2022 року Теплопостачальною організацією надано споживачу Акт звіряння розрахунку № 4775 згідн6о якого з невідомих на те причин нарахування за центральне опалення і гаряче водопостачання теплової енергії стало відбуватись за затвердженими тарифами без врахування показника лічильника. Сума нарахування за січень 2022 року склала 5\~877,30 грн., лютий 2022 року-11\~587,25 грн., березень 2022 року-9\~623,52 грн. З приводу цього позивачкою було направлено до теплопостачальної організації заяву про здійснення звірки показників теплового лічильника та внесення змін до акту звіряння розрахунків, оскільки починаючи з 24.02.2022 року з дня повномасштабного збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, теплова енергія в офісі не використовується, вентиль подачі перекрито, а нарахування здійснено без показника лічильника. 22.08.2022 року за вих.№15.06.1024 КП «Теплопостачання міста Одеси» надало лист, зі змісту якого повідомлено, що Договір від 01.10.2016 року № 4775 про постачання теплової енергії між КП «Теплопостачання міста Одеси» та споживачем [PERSON] про надання послуги з постачання теплової енергії до приміщень у житловому багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] (офіс 104) було припинено, а замість нього укладений типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Разом з цим повідомлено, що оскільки вузол обліку, встановлений за адресою: [ADDRESS] (офіс 104) не приймався на абонентський облік, тому розподіл обсягу послуги, спожитої у вказаному приміщені з часу провадження типового договору здійснюється відповідно до вимог методики, пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживачів, тобто КП «Теплопостачання міста Одеси» в односторонньому порядку розірвано договір та розпочато здійснення нарахування за центральне опалення і гаряче водопостачання теплової енергії без урахування показника лічильника, який фактично тепловою організацією взято на облік, у зв`язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даним позов для захисту своїх прав. Матеріали позову суддя отримала 11.11.2022 року. Ухвалою суду від 16.11.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 19.12.2022 року. У зв`язку з відсутність електропостачання у приміщені Приморського районного суду м. Одеси підготовче засідання, призначене на 19.12.2022 року, відкладено на 30.01.2023 року. У зв`язку з відсутність електропостачання у приміщені Приморського районного суду м. Одеси підготовче засідання, призначене на 30.01.2023 року, відкладено на 20.02.2023 року. До суду\~07.02.2023\~року від\~представника відповідача КП «Теплопостачання міста Одеси»- Козачок О.В. надійшов відзив. У відзиві\~зазначено,\~що КП «Теплопостачання міста Одеси» не погоджується зі вимогами та заперечує щодо обставин і правових підстав з огляду на наступне, 01.05.2021 року набрав чинності ЗУ від 03.12.2020 року № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Водночас ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесено зміни до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природнього газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Постановою КМУ від 08.09.2021 року № 1022 внесені зміни до постанови КМУ від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Постанову опубліковано 01.10.2021 року в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» 2021, №1902. Текст такого договору було розміщено на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси» (www.teplo.od.ua) 04.10.2021 року. Позаяк співвласники багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] протягом встановленого строку не приймали рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем послуги з постачання теплової енергії, станом на 05.11.2021 року типові договори з усіма індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії до вказаного житлового багатоквартирного будинку вважаються укладеними, а зобов`язання за укладеними Відповідачем раніше з [PERSON] договором від 01.10.2016 року № 4775 щодо постачання теплової енергії до нежитлового приміщення площею 81,0 кв. м. відповідно до вимог частин першої та другої ст. 598 ЦК України припинені за законом. Таким чином, посилання позивача на умови договору № 4775, укладеного між КП «Теплопостачання міста Одеси» та споживачем [PERSON] з часу укладання типового індивідуального договору зі споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії до вищезазначеного багатоквартирного житлового будинку є безпідставним. У січні 2022 року [PERSON] здійснила оплату за теплопостачання у сумі 3\~414,77 грн. (05.01.2022-1\~434,45 грн., 18.01.2022-1\~980,32 грн.). Крім того, позивачем не прийнято до уваги, що у травні 2022 року КП «Теплопостачання міста Одеси» було здійснено перерахунок нарахувань за спожиті послуги з постачання теплової енергії у січні, лютому, березні 2022 року на суму 4\~247,72 грн. на підставі наказу № 40 від 03.05.2022 року. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку № 270 власник приміщення у будівлі, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, власник будівлі, в якій окреме приміщення не є самостійним об`єктом нерухомого майна, подає виконавцю відповідної комунальної послуги або визначеній власником (співвласниками) будівлі іншій особі, яка здійснює розподіл між споживачами обсягів комунальних послуг, письмову заяву в довільній формі про прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік. Заяву підписує власник будівлі, приміщення або його представник. Проте позивач, як власник нежитлового приміщення, розташованого у житловому будинку [ADDRESS] , не зверталась до КП «ТМО» з передбаченою зазначеним Порядком № 270 заявою про прийняття вузлу розподільного обліку на абонентський облік та не надавала відповідних документів, з огляду на що належний огляд вузлу розподільного обліку представником виконавця не проводився. Оскільки процедура прийняття на абонентський облік вузлу розподільного обліку теплової енергії, встановленого на окремому відгалуженні до належного Позивачу вищезазначеного нежитлового приміщення площею 81 кв. м., не здійснювалася, то й правових підстав для нарахування оплати за послуги з постачання теплової енергії за показаннями вказаних вузлів обліку наразі немає. Таким чином, оскільки вузіл розподільного обліку, встановленого Позивачем у вищезазначеному нежитлових приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , Відповідачем на абонентський облік не приймався, той розподіл обсягу комунальної послуги (з опаленням), спожитої у вказаному приміщенні з часу провадження Типового договору здійснюється відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року за № 315 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 року за № 1502/32954, а тому вважають позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підглядають задоволенню. У підготовче засідання призначене на 20.02.2023 року з`явилися представник відповідача- [PERSON] та представник позивача- [PERSON] , який попросив відкласти розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 13.03.2023 року. 10.03.2023 року від представника позивача- [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог та як на підставу своїх аргументів посилається на той факт, що 01.05.2021 року набрав чинності ЗУ від 03.12.2020 року № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», а отже Договір № 4775 від 01.10.2016 року укладений між [PERSON] та КП «Теплопостачання міста Одеси» вважається припинений за законом. Представник позивача вважає, що відповідач надає помилкову оцінку правовій природі спірних відносин. Відповідно до п. 5.1. договору № 4775-Облік споживання теплової енергії: -на опалення визначається за приладом обліку «Gross WMZ-UA» одиниці виміру-Гкал; -на гаряче водопостачання за показниками лічильника гарячої води. Таким чином, підписавши Договір, сторони дійшли згоди, що опалення в об`єкті позивача визначається за приладами обліку «Gross WMZ-UA». На виконання умов Договору № 4775 позивачем встановлено теплолічильник Gross WMZ-UA. Згідно п. 10.2. Договору № 4775 сторони визначили, що Договір припиняє свою дію виключно у випадках: -взаємної згоди сторін про його припинення; -прийняття рішення Господарським судом; -ліквідаціє. Будь-якої сторони. Таким чином, враховуючи навіть зміни у законодавстві щодо умов надання комунальних послуг, відповідач як теплопостачальна організація не має права в односторонньому порядку анулювати взяті на себе зобов`язання, які встановлені договором, відповідач не вправі скасовувати свої попередні дії, щодо взяття на свій баланс приладу обліку опалення, а саме «Gross WMZ-UA» та відповідно покладати на позивача тягар здійснення повторного передання приладу обліку тепла на баланс відповідачу. За таких обставин, представник позивача вважає, що відповідачем не спростовано обґрунтованість позовних вимог, не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про правомірність його дій в даному випадку, а тому заперечення, викладені у відзиві відповідача просить відхилити. До суду 10.03.2023 року від представника відповідача надійшла заява про залучення Житлово-будівельний кооператив «Приморський-17» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача. У підготовче засідання призначене на 13.03.2023 року з`явився представник позивача-Сендик О.О., відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив задовольнити заяву представника відповідача про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Житлово-будівельний кооператив «Приморський-17». Розгляд справи відкладено на 27.03.2023 року. До суду 27.03.2023 року від представника відповідача КП «Теплопостачання міста Одеси»- Козачок О.В. надійшло заперечення. Заперечення обґрунтовано\~тим,\~що КП «Теплопостачання міста Одеси» у грудні 2021 року направило [PERSON] повідомлення (вих. № 13.04.04-1008 від 01.12.2021 року) про укладення типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, згідно постанови КМУ від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 року № 1022). У повідомлені зазначається, що даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті КП «ТМО», що відбулося 04.10.2021 року. Позивачем помилково не взято до уваги, що відповідно до загальних положень типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 (в редакції постанови КМУ від 08.03.2021 року № 1022), цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайту КП «ТМО». Виконавець має право змінити умови договору. У разі зміни виконавцем умов, крім зміни ціни договору, вони вступають в силу через 30 днів з моменту розміщення змінених умов на офіційному веб-сайту КП «ТМО». Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. У січні 2022 року [PERSON] здійснила оплату за теплопостачання у сумі 3\~414,77 грн. (05.01.2022-1\~434,45 грн, 18.01.2022-1\~980,32 грн.). Крім того, [PERSON] 18.10.2021 року звернулась до КП «ТМО» про включення теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . У підготовче засідання призначене на 27.03.2023 року з`явилися представник позивача- [PERSON] , представник відповідача- [PERSON] , третя особа у підготовче засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника ЖБК «Приморський-17». Протокольною ухвалою суду клопотання представника відповідача про прийняття заперечення задавлено та долучено до справи. Сторони не заперечували проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляд у по суті. Ухвалою суду від 27.03.2023 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.05.2023 року. До суду 03.05.2023 року від представника відповідача-Козачок О.ВА. надійшло клопотання про витребування доказів. У судове\~засідання призначене\~на 10.05.2023\~року з`явилися\~представник позивача\~ [PERSON] ,\~представник відповідача\~ [PERSON] , в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника ЖБК «Приморський-17». Представник позивача зазначив, що дозвіл всіх співвласників на встановлені цього лічильника,не є обов`язковим і лічильник був встановлений за згодою відповідача та інформація, яку хоче витребувати відповідач не має ніякого значення і буде затягувати розгляд справи. Між позивачкою та відповідачем 01.10.2016 року було укладено договір, відповідно до нього було встановлено лічильник, який пройшов повірку, яка робиться кожні 4 роки. Пунктом 10.2. цього договору зазначено, що договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення Господарським судом, ліквідації будь-якої із сторін. Зі сторони позивачки цей договір не був порушений. Починаючи з 2021 року у період опалювального сезону і до 02.05.2022 року були відсутні нарахування та приймалися покази згідно лічильника. Після 02.05.2022 року було надано Акт звірки, згідно якого було нарахування за затвердженими тарифами без показника лічильника, проте Постанова КМУ, на яку посилається відповідач, до позивачки не відноситься, тому що в неї з відповідачем вже було укладено договір. В цей договір не було внесено змін відповідно до законодавства, а тому він є досі дійсним. Відповідач повинен був надіслати проект договору з пропозицією, але цього не було зроблено. Таким чином, відповідач в односторонньому порядку розірвав цей договір і почав нараховувати за загальними тарифами і без врахування лічильника. Лічильник був встановлений 12.10.2015 року за всіма дозволами і вже пройшло 7 років, а тому позов просимо задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та зазначила, що було украдено договір 01.10.2016 року, але законом було внесено зміни до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» . Даний договір знаходиться на сайті з 04.10.2021 року, а тому з 05.10.2021 року такий договір як публічний є укладеним, а договір від 01.10.2016 року припинив свою дію. Відповідач направляв позивачці заяву про приєднання. У січні 2021 року нею було здійснено платіж, в травні 2022 року було здійснено перерахування. В будинку де знаходиться приміщення позивачки встановлено вертикальну систему опалення. Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку від 12.10.2018 року № 270 є порядок прийняття вузла обліку на абонентський облік, але позивачка, відповідно до цього порядку, не з`явилася до відповідача за заявою про прийняття приладку на облік, а тому нарахування за послуги було здійснено відповідно до методики пропорційно площі приміщення. Також відсутні докази щодо узгодження нею з іншими співвласниками ОСББ щодо не заперечення встановлення лічильника у приміщені позивачки, бо різниця між її лічильником та загальнобудинковим може лягти на інших співвласників, а тому просимо у задоволені позову відмовити. Щодо витрат на професійну правову допомогу адвоката представник відповідача не погоджуються з визначеним розміром, тому що вважає що розмір не відповідає критеріям реальності і є завищеним. Представник позивача додав, що всі ті законодавчі акти для споживачів, які ще не уклали договір та не встановили лічильник, але у позивачки на той момент вже було укладено договір та встановлено лічильник. Відповідачем не було запропоновано пропозиції розірвати договір чи змінити умови договору. Договір приєднання не стосується позивачки, тому що у неї укладений індивідуальний договір. Протокольною ухвалою клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без розгляду через подання клопотання після закінчення процесуальних строків. Згідно ст.. ст.. 120-124, ч.2 ст.126 ч.2 ст.222 ЦПК України. Представник позивача\~під час\~судових дебатів\~просив позов\~задовольнити у\~повному обсязі\~та стягнути\~з відповідачів витрат на професійну правову допомогу адвоката та судові витрати. Представник відповідача під час судових дебатів просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Відповідно до\~ст.\~268\~ЦПК України,\~датою складення\~цього судового\~рішення є 22.05.2023 року. Суд, дослідивши матеріалі справи, враховуючи пояснення представників сторін, приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що 01.10.2016 року між фізичною особою [PERSON] та Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» було укладено договір про постачання теплової енергії № 4775. ( а.с. 10-12). За цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Згідно п. 2.1. Теплова енергія постачається споживачу у офіс за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 72, приміщення 104 (колишня квартира [ADDRESS] ) на опалення згідно витрат теплоносія G= 0, 17094 тонн/годину та гаряче водопостачання в обсязі згідно Додатку 1 до договору. Відповідно до п.5.1. Облік споживання теплової енергії: -на опалення визначається за приладом обліку «Gross WMZ-UA» одиниці виміру-Гкал; -на гаряче водопостачання за показниками лічильника гарячої води. Згідно п. 10.1. Цей договір набув чинності з 01.10.2016 року та діє по 31.12.2017 року. Згідно п. 10.4. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде досягнуто взаємної згоди сторін щодо його припинення. Таким чином суд вважає, що відповідні договірні відносини між сторонами були продовжені фактично в наступні роки. 26.11.2018 року Теплопостачальна організація листом за вих.№ 13.04.-04.934, згідно заяви [PERSON] від 20.11.2018 року, направила позивачці копії документів підтверджуючих згоду балансоутримувача на виконання самостійної системи колишньої квартири [ADDRESS] , а саме: -технічні вимоги № 15/02-05-1188 від 12.10.2015 року; -заява абонента ТС-13/09-2799 від 07.10.2015 року; -робочий проект ІСО.1510.1. (а.с. 14-33). На виконання умов договору № 4775 позивачем було встановлено теплолічильник Gross WMZ-UA. Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» видано Свідоцтво № 24-1-5/2485 К про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки ( чинне до вересня 2023 року) яким визначено Теплолічильник «WMZ-UA» зав.№15012211 в складі: -тепло обчислювач; -комплект термоперетворювачів опору Pt-1000; -витратомір DN 15 в подавальному трубопроводі. Відповідно до Акту готовності вузла обліку теплової енергії до експлуатації в опалювальний сезон 2019-2020 року, підписаного обома сторонами, на підставі зазначеного у акті КП «Теплопостачання міста Одеси» допускає в\~експлуатацію вузол обліку теплової енергії з 18.10.2019 року. Дата проходження повірки ІІІ квартал 2019 року, міжповірочний інтервал 4 роки з дня проходження повірки, наступна повірка - ІІІ квартал 2023 року.(а.с. 35). Згідно Свідоцтва\~про повірку\~законодавчо регульованого\~засобу вимірюваної\~техніки №\~24-1-5/2485\~К від\~19.09.2019\~року,\~виданого Державним\~підприємством «Всеукраїнський\~державний науково-виробничий\~ центр\~стандартизації,\~метрології,\~сертифікації та\~захисту прав\~споживачів» засіб\~вимірювальної техніки\~відповідає вимогам\~ДСТУ EN 1434 та дане свідоцтво чинне до вересня 2023 року. (а.с. 34). 09.11.2021 року КП «Теплопостачання міста Одеси» на підставі заяви абонента видано Наряд № [NUMBER] на підключення абонента до системи централізованого опалення, яким начальнику ЕРР-4 [PERSON] доручено виконати включення системи централізованого опалення на об`єкті [PERSON] [ADDRESS] , на момент включення пломби збережені. (а.с. 36). Таким чином, на момент подання даного позову, вузол обліку теплової енергії був перевірений. За актом № 218 виконаних робіт (наданих послуг) згідно рахунку-фактурі № СФ-280 від 11.09.2019 року було проведено технічне обслуговування (повірка) теплолічильника за адресою: [ADDRESS] , якість послуги перевірено повноважним представником замовника в присутності виконавця, надані виконавцем послуги оформлені належним чином та прийняті повністю (комплектно). (а.с. 37). Відповідно акту № 249 виконаних робіт (наданих послуг) згідно рахунку-фактурі № СФ-280 від 01.10.2019 року було проведено заміну елемента живлення тепло лічильника за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 72, якість послуги перевірено повноважним представником замовника в присутності виконавця, надані виконавцем послуги оформлені належним чином та прийняті повністю (комплектно). (а.с. зв. 37). Згідно акту звіряння розрахунків № 4775 від 02.05.2022 року за період з 01.10.2021 року по 01.04.2022 року комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» надало абоненту ФО [PERSON] на центральне опалення і гаряче водопостачання теплову енергію 6, 51721 Гкал за затвердженими\~тарифами на\~суму 30\~465,11\~грн. Сума оплат за спожиту теплову енергію становить 3\~414,77 грн. при цьому вбачається нарахування за опалення з листопада 2022 року. Таким чином на 01.04.2022 року заборгованість становить 27\~144,65 грн. Така сума стороною відповідача була обґрунтована тим, що вузол обліку, встановлений за адресою [ADDRESS] , не приймався на абонентський облік, а тому розподіл обсягу послуги, спожитої у вказаному приміщені з часу провадження типового договору здійснюється відповідно до вимог Методики, пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживачів та для прийняття на абонентський облік приладу обліку позивачці потрібно звернутися з відповідною заявою та надати копії документів, передбачених Порядком. (а.с. 41-43). При цьому позивачка не визнає факт припинення договірних зобов`язань з відповідачем, укладених 01.10.2016р. Суд вважає такі обґрунтування такими, зо відповідають нормі закону. Так відповідно до п.2 Додатку №2 до Договору від 01.10.2016р. теплопостачальна організація письмово повідомляє споживача про причину та дату припинення подачі теплової енергії. Відповідно до п. 10.2. Договір припиняє свою дію у випадках: -взаємної згоди сторін про його припинення; -прийняття рішення Господарським судом; -ліквідація будь якої із сторін. Як встановлено судом, відповідач не звертався до позивача с заявою про припинення договору і остання не давала свою згоду на припинення договірних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Законом України «Про\~комерційний облік\~теплової енергії\~та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Абзацом сьомим частини першої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач теплової енергії має право на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду. Згідно абзацу четвертого частини другої статті 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду. Отже, уклавши індивідуальний договір № 4775 від 01.10.2016 року про постачання теплової енергії теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію та приймати від споживача оплату за фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами згідно показника теплолічильника Gross WMZ-UA зав. № 15012211. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку. Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України передбачено, що правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. З 01.05.2021 року набули чинності зміни № 1060 до ч. 2 стаття 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а саме: Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Судом встановлено, що такої пропозиції відповідач не надсилав позивачу та такий договір позивач не отримував. Суд вважає що посилання відповідача на ч. 5 ст. 13 цього закону не є належним, оскільки в даному випадку вказана частина статті зазначає на випадок якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин. Таким чином, враховуючи навіть зміни у законодавстві щодо умов надання комунальних послуг, відповідач як теплопостачальна організація не мав права в односторонньому порядку припинити свою дію. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що відсутні підстави вважати, що взаємовідносин сторін за Договором припинились не з підстав умов договору. Оскільки в момент нарахування плати за житлово-комунальні послуги вказаний відповідачем тарифи не відповідали умовам за Договором від 01.10.2016 року, позивач має право на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів за спожиту теплову енергію з урахуванням встановленого відповідно до закону показань вузла обліку теплової енергії Gross WMZ-UA зав. № 15012211, згідно Договору № 4775 від 01.10.2016 року. Щодо стягнення судових витрат. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, згідно висновку Верховного Суду від 23.06.2022 року у справі №607/4341/20, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, на які у касаційній скарзі посилається адвокат Мицик О. В. в інтересах [PERSON] . Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі ( стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних\~із наданням\~правової допомоги\~у конкретній\~справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31 січня 2019 року у справі №19/64/2012/5003, від 05 січня 2019 року у справі №906/194/18, від 19 лютого 2019 року у справі №917/1071/18). Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги. Проте згідно до матеріалів позовної заяви представником позивачки не надано документів про надання правової допомоги, а саме договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо. Таким чином з урахуванням прохання представника позивача у судових дебатах стягнути 20\~000 грн., на думку суду представником позивачем не надано належних доказів щодо підтвердження понесених витрат, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у даній справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2 977,20 грн. , то судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно - в сумі 2\~977,20 грн. У зв`язку з вище викладеним суд приходить до висновку про обґрунтованість частини заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial