Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивачі звернулись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Губиниської селищної ради Новомосковського району, в якій просять: -визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за закономна частину житлового будинку з надвірними побудовами та частку земельної ділянки площею 1442 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з надвірними побудовами та частку земельної ділянки площею 1442 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 18 серпня 1999 року, зареєстрованого 18 серпня 1999 року товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційними № 000381, 000382. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок та земельна ділянка належала батькові та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 000381 та № 000382 укладених 18 серпня 1999 року та зареєстрованих товарною біржею «Новомосковська». Право власності на житловий будинок з надвірними побудовами розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 237 від 18 серпня 1999 року. Право власності на земельну ділянку площею 1442 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 720-2 від 18 серпня 1999 року. Після смерті батька позивач [PERSON] звернувся с заявою про прийняття спадщини, а позивач [PERSON] та мати позивачів [PERSON] с заявами про відмову в прийнятті спадщини на користь [PERSON] .. При зверненні позивача до нотаріальної контори с заявою про видачу свідоцтва про спадщину, [PERSON] було відмовлено в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу будинку з надвірними побудовами, а також земельної ділянки площею 1442 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] не був посвідчений нотаріально. У зв`язку з тим, що іншим чином ніж рішенням суду позивач не може захистити свої права, вимушений звернутися до суду з позовом. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 07 лютого 2023 року за заявою представника позивача ухвалою суду витребувані доказі у справі. 23 лютого 2023 року на адресу надійшла спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 07 березня 2023 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Позивачі подали заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 31 від 04 листопада 2019 року. За життя [PERSON] та [PERSON] 18 серпня 1999 року уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, а також земельної ділянки площею 1442 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказані договори реєстраційний номер №000381 від 18 серпня 1993 року та № 000382 від 18 серпня 1993 року були зареєстровані товарною біржею «Новомосковська». Право власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 237 від 18 серпня 1999 року. Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 1442 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації в за реєстровим № 720-2 від 18 серпня 1999 року. Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку І-ДП №082677, власниками земельної ділянки площею 0,1422 га передана для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . На підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 грудня 2022 року вбачається, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , по частки. З копії спадкової справи № 12 за 2020 рік, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що: - 20 січня 2020 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся позивач [PERSON] ; - 20 січня 2020 року з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на користь [PERSON] звернулась позивач [PERSON] ; - 20 січня 2020 року з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на користь [PERSON] звернулась мати позивачів [PERSON] , - з довідки за № 78 від 10 січня 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] постійно проживала та були зареєстровані до дня смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] ; - Державним нотаріусом Другої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 04 жовтня 2022 року за реєстровим № 507 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] отримав спадщину на автомобіль DAEWOO модель LANOS, державний номер [NUMBER] ; - з копії договору купівлі-продажу нерухомості від 18 серпня 1999 року за реєстраційним № 000381 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований товарною біржею «Новомосковська». Право власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 237 від 18 серпня 1999 року. - з копії договору купівлі-продажу нерухомості від 18 серпня 1999 року за реєстраційним № 000382 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] придбали земельну ділянку площею 1442 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований товарною біржею «Новомосковська». Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 720-2 від 18 серпня 1999 року. - з копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку І-ДП №082677, вбачається, що власниками земельної ділянки площею 0,1422 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . - державним нотаріусом Другої новомосковської державної нотаріальної контори від 04 жовтня 2022 року - позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку та частини земельної ділянки по [ADDRESS] з причин що договори купівля-продажу не були посвідчені нотаріально. Крім того, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16 грудня 2022 року [PERSON] відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомості (а.с.10), сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Покупцем усі умови за договором виконані, згідно із пунктом 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана останньому за 7660,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди, про що зазначено в самій угоді. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки покупці повністю виконали умови договору купівлі-продажу, сплатили за придбане нерухоме майно грошові кошти, фактично володіли об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіли ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу нерухомості в судовому порядку немає. У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, в судовому засіданні встановлений факт повного виконання спірного договору сторонами, право власності на вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку було зареєстроване у КП НБТІ, факт неможливості нотаріального посвідчення договору, і за таких обставин, право позивача, як власника майна, має бути визнане в судовому порядку. Тому суд вважає за можливим визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з надвірними побудовами та на частину земельної ділянки площею 1442 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. ст.1261, 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що частина житлового будинку та частина земельної ділянки площею 1442 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належали на праві власності [PERSON] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді частин житлового будинку з надвірними побудовами та частину земельної ділянки площею 1442 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем за законом, який подав заяву про прийняття спадщини після його смерті є [PERSON] , який своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. А тому позовні вимоги позивача про визнання права власності на частину земельної ділянки площею 1442 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] - підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved