Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ DZR0GA00000075, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 55650,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 16.07.2017 р. та взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами відповідно до умов договору. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2014 року по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Винесення рішення Криничанського районного\~суду Дніпропетровської\~області від 26.02.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Криничанського районного\~суду Дніпропетровської\~області від 26.02.2014 року боржником не виконано. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 10.10.2013 року становить у розмірі 48977,28 грн. та яка у подальшому змінюється по періодам, станом на 25.11.2022 року становить у розмірі 49981,38 грн. З відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Криничанського районного\~суду Дніпропетровської\~області від 26.02.2014 року, тобто за період з 17.07.2007 року по 24.09.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 03.10.2013 р., з 10.10.2013 р. по 25.11.2022 р., відповідач має заборгованість у розмірі 102246,14 грн., яка складається з наступного: - 88722,12 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобовязання; -\~13524,02\~грн.\~ 3\~вісотки річних\~від простроченої\~суми, тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Стребіж Г.С., згідно заяви, просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, про причину неявки не повідомив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DZR0GA00000075, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 55650,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 16.07.2017 р. та взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами відповідно до умов договору. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2014 року по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Винесення рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2014 року боржником не виконано. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 10.10.2013 року становить у розмірі 48977,28 грн. та яка у подальшому змінюється по періодам, станом на 25.11.2022 року становить у розмірі 49981,38 грн. З відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2014 року, тобто за період з 17.07.2007 року по 24.09.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 03.10.2013 р., з 10.10.2013 р. по 25.11.2022 р., відповідач має заборгованість у розмірі 102246,14 грн., яка складається з наступного: 88722,12 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобовязання, 13524,02 грн. 3 вісотки річних від простроченої суми. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу , за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16, провадження № 14 -254цс19. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись в грудні 2013 року до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача, вимоги якого задоволено рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2014 року. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання, та матеріали справи таких доказів не містять, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних. Суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем та приходить до висновку про задоволення позову, та стягує з відповідача на користь позивача 102246,14 з яких: 88722,12 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 13524,02 грн. - три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи судовий збір у сумі 2481,00 грн.

Outcome: approved