Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 17.05.2021 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони з 2012 року почали спільно проживати без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2014 року сторони проживали окремо, їх спільна дочка залишилась проживати та надалі проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач майже з часу народження дитини не цікавився ні вихованням дочки, ні матеріальним утриманням. Представник позивача вказує, що квартира у якій проживає позивач на праві приватної власності належить матері та бабусі позивача, позивач самостійно та повністю матеріально забезпечує свою доньку, купує продукти, сезонний одяг, сплачує навчання на додаткові заняття, які необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина, дбає про її всебічний розвиток та виховання, забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності. У висновку комісії Голованівської селищної ради зазначено про те, що позивач та її донька проживають в належних житлово-побутових умовах, дитина має власний куточок, де займається навчанням та проводить дозвілля. Представник позивача зазначає, що з 2014 року відповідач не відвідує свою доньку, шкільним життям не цікавиться, не надає будь-якої фінансової допомоги доньці, не цікавиться здоров`ям та її оздоровленням. Відповідач не проявляв батьківського піклування щодо своєї доньки більше шести років, натомість відповідач незважаючи на свою бездіяльність щодо виховання та утримання дитини фактично створює позивачу та своїй доньці перешкоди, що проявляються в ненадані певних згод, які обмежують розвиток додаткової освіти та світогляду дитини (не надання дозволу на виїзд дитини за кордон в туристичних цілях). У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 150, 155, 164-166, 171, 180-182 Сімейного кодексу України (далі - СК України), представник позивача просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.05.2021 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання; залучено до участі у справі як орган опіки та піклування - службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області та зобов`язано останню подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , матері дитини [PERSON] ,яка бажає проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 24.05.2021 судом постановлено ухвалу, якою замінено орган опіки та піклування службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області на відділ у справах дітей, сім`ї та надання соціальних послуг Голованівської селищної ради та зобов`язано останнього подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , матері дитини [PERSON] ,яка бажає проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання ухвали суду від 24.05.2021 органом опіки та піклування надано суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради №64 від 28.07.2021. Ухвалою суду від 09.08.2021 в даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2021, дану справу передано на розгляд судді Гут Ю.О., у зв`язку з закінченням повноважень судді Гарбуза О.С. в межах п`ятирічного строку, на який його було призначено на посаду судді вперше відповідно до Указу Президента України «Про призначення та звільнення суддів» від 29.09.2016 №425/2016. 01.10.2021 постановлено ухвалу суду про прийняття справи до свого провадження та призначено справу до судового розгляду. 12.01.2022 в судовому засіданні протокольно суд задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідків в судове засідання. 17.06.2022 в судовому засіданні суд протокольно задовольнив клопотання представника відповідача про долучення документів до справи, а саме: фото [PERSON] , яка перебувала у [PERSON] в Данії 06.08.2019, 18.10.2028, 16.02.2018, 24.07.2029,10.02.2018, 06.07.2019; фото [PERSON] , яка перебувала у [PERSON] у м. Благовіщенське 25.09.2020; копія подяки батькам від класного керівника; малюнок [PERSON] подарунок батькові [PERSON] , пластилиновий зліпок [PERSON] подарунок батькові [PERSON] ; копія авіаквитка від 2018 року; копія листа діду морозу від 12.11.2028 [PERSON] до [PERSON] та копія заяви про дозвіл на перетин кордону від 08.08.2018. В судове засідання позивач та представник позивача 25.04.2023 не з`явились, представник позивача 21.03.2023 надіслала до суду заяву про долучення до справи належним чином завірену копію договору від 20.09.2021, розрахунок правничої допомоги, квитанцію та докази направлення учасникам справи. 25.04.2023 на електронну пошту представник позивача надіслала суду виступ в дебатах, в якому зазначила, що починаючи з 2012 року позивач проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2014 року позивач та відповідач почали проживати окремо, їх спільна дочка починаючи з 2014 року і по сьогоднішній день проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач з часу народження дитини не цікавився ні її вихованням, ні здоров`ям, ні матеріальним забезпеченням. Малолітня дочка позивача - [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем, а також з матір`ю та бабусею позивача.Квартира, у якій проживає [PERSON] на праві приватної власності належить матері та бабусі позивача, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 травня 1993 року. Позивач самостійно та повністю матеріально забезпечує свою доньку, купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує навчання та додаткові заняття, необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина. Висновком комісії Голованівської селищної ради вищезазначене підтверджується, та зазначається, що позивач та її донька проживають в належних житлово-побутових умовах. Дитина має власний куточок де займається навчанням та проводить дозвілля. З 2014 року відповідач не відвідує свою доньку, шкільним життям не цікавиться, також відповідач не надає будь-якої фінансової допомоги доньці. Не цікавиться здоров`ям доньки та її оздоровленням. Відповідач фактично усунувся від виховання своєї доньки та не цікавиться її життям, розвитком,освітою, здоров`ям, матеріальним забезпеченням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Органом опіки надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , 2013 р.н.,який обґрунтовує недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав тим, що батько ухиляється від виховання дитини, тому, що проживає за межами України, по можливості спілкується з донькою, а тому йому необхідно надати йому можливість змінити ставлення до виховання та утримання своєї доньки. Саме тому, в інтересах дитини, на думку органу опіки, слід зберегти родинні зв`язки з батьком. Також орган опіки посилається на відсутність достатньої та переконливої бази для позбавлення батьківських прав. Позивач вважає, що даний висновок є не обґрунтованим, таким, що не базується на фактичних обставинах та матеріалах справи, реальних взаєминах батька з дитиною. З 2014 року відповідач не відвідує свою доньку, не цікавиться її життям, не надає будь-якої фінансової допомоги. Не цікавиться здоров`ям доньки та її розвитком. Позивач самостійно та у повному обсязі матеріально забезпечує свою доньку, купує харчові продукти, сезонний одяг, оплачує навчання та додаткові заняття, необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує всі інші речі, яких потребує дитина. Ці факти підтверджено належними доказами, які містяться в матеріалах справи, копію яких було надано органу опіки для надання висновку. Відповідачем та його представником не подано заперечень з приводу цих доказів і не спростовано доводів позивача стосовно ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Орган опіки у своєму висновку, затвердженому рішенням виконавчого комітету Голованівської селищної ради №64 від 28 липня 2021 року вказує, що відповідачу треба надати можливість змінити ставлення до виховання та утримання своєї доньки. На думку позивача, події військової агресії РФ проти України надали відповідачу ту саму можливість, проте [PERSON] вкотре підтвердив, що вона йому не потрібна. Відповідач після початку повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року не здійснив жодних заходів щоб вивезти доньку з країни, гарантувати її безпеку, хоча б проявити стурбованість та зацікавленість її долею. При цьому, причиною такого вчинку, стало не те, що відповідач, як більшість чоловічого населення України перебуває у складі ЗСУ на виконанні свого конституційного обов`язку по захисту батьківщини, а тому, що проживає у Королівстві Данія та, ймовірно, має більш важливіші справи ніж безпека його дитини. Позивач стверджує, що у висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських вбачається упереджене ставлення органу опіки, що незважаючи на обставини, які явно вказують на умисне ухиляння батька від виконання батьківських обов`язків продовжує наполягати на недоцільності позбавлення його батьківських прав. представник органу опіки, незважаючи на докази,наполягає на тому, що дане рішення потрібне позивачу тільки для того, щоб не отримувати згоду від батька на виїзд дитини за кордон. Дане твердження спростовується тим, що чинне законодавство дозволяє виїзд за кордон дитини у супроводі одного з батьків без обов`язкової згоди іншого. Крім того, [PERSON] разом з донькою [PERSON] вже майже рік перебувають за кордоном. Позивачу самостійно вдалося виїхати з країни і вивезти дитину, зараз вони отримали притулок також в Данії. Відповідач, незважаючи на це, попри незначну територіальну віддаленість, жодного разу не відвідав дитину, не поцікавився в яких умовах вона проживає, які має потреби. Він надалі продовжує не сплачувати аліменти, незважаючи на потреби в додатковому матеріальному забезпеченні, що викликано переїздом (за відповідача наразі аліменти виплачує держава Данія ). Враховуючи вищевикладене просить, позов задовольнити , стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати , а саме вартість судового збору у розмірі 908 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 330 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що Позов є безпідставним. Подання позову є лише метою вивезення дитини за кордон без згоди батька, тобто позбавлення батьківських прав відповідача надасть позивачці без згоди відповідача перетинати кордон України дитині. Відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки. Він спілкується з дитиною, надає матеріальну допомогу, донька неодноразово була у нього по місцю його проживання в Королівстві Данія. Представник органу опіки та піклування Плахотнюк В.М. в судовому засіданні 22.02.2023 суду пояснив, що відповідач систематично передавав кошти дитині, спеціалісти йому повідомила про те, що між сторонами є спір щодо виїзду дитини за кордон і це є підставою для позову, який розглядається в суді. Висковок органу опіки та піклування підтримує в повному обсязі , він носить рекомендаційний характер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 17.08.2022 пояснила, що знає позивача понад 10 років, а дитину з народження, батька дитини вона не бачила взагалі, батько в школі дитину не відвідував, позивач перешкод відповідачу не чинила. З часу початку війни вона з позивачкою не бачилась так як остання з донькою виїхала за кордон. Дитина їй розповідала, що батько її заблокував у вайбері. Відповідач не спілкується з донькою біля чотирьох років, до цього часу вони спілкувалися, відповідач не дозволяв позивачці виїзд доньки за кордон. Заслухавши пояснення учасників справи, свідка та дослідивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Предметом спору у цій справі є позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.165 СК України убачається, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.07.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , позивач- матір`ю. Шлюб між сторонами не зареєстрований. Як вбачається з довідки про склад сім`ї №993 від 11.05.2021 та довідки характеристики №892 від 06.04.2022, виданих Голованівською селищною радою Голованівського району Кіровоградської області, позивач проживає та зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею проживають: бабуся- [PERSON] , мати [PERSON] та донька [PERSON] . Компрометуючого матеріалу, скарг та заяв негативного характеру в селищну раду на [PERSON] не надходило. Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї позивача, складеного 06.05.2021 комісією в складі депутата селищної ради Захаренка В.В., сусідів [PERSON] та [PERSON] , сім`я позивача зареєстрована та проживає в [ADDRESS] ; матеріально побутові умови проживання хороші , претензій та зауважень до умов проживання не має. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав №245113221 від 19.02.2021 право власності на 3/8 частки будинку [ADDRESS] належить [PERSON] . Із характеристики, наданої ФОП « [PERSON] » слідує, що [PERSON] працює в ФОП на посаді менеджера зі збуту починаючи з 02.01.2020 , однак надана характеристика не відповідає правилам оформлення даного документа. Згідно з довідкою №17, виданою 06.05.2021 Закладом дошкільної освіти «Малятко» Голованівської селищної ради відполвідач, який є батьком [PERSON] , не відвідував доньку в дошкільному закладі, не цікавився її дошкільним життям, не відвідував свята і батьківські збори, не брав участі у її вихованні. Повністю вихованням доньки займалася мати [PERSON] . Відповідно до довідки №01-30/50від 30.03.2021 та психолого-педагогічної характеристиуи №01-28/123 від 24.04.2021 виданих Голованівським ліцеєм ім. Т.Г. Шевченка учениця 2-В класу [PERSON] доглянута, регулярно відвідує заняття, батько контакту зі школою не підтримує із вчителями не спілкується. Ємоційно близьким та найбільш значущими для дитини є мати та бабуся. Мати дівчинки приділяє належну увагу вихованню дитини, яка перебуває на повному її утриманні . До батька дівчинка відноситься нейтрально, не проявляє ворожого ставлення до нього, оскільки він не бере участі у її вихованні. Мати без участі та підтримки з боку батька всі питання щодо виховання вирішує самостійно. Як вбачається з довідки №01-33/547 від 07.05.2021 виданої КНП «Голованівський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] не відвідував з донькою дитячсої консультації зх моменту народження і по теперішній час, не цікавився станом здоров`я дитини. Відповідно до наданого суду висновку органу опіки і піклування Голованівської селищної ради Кіровоградської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету №64 від 28.07.2021 , недоцільно в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , 2013 року народження, оскільки батьки дитини проживали в незареєстрованому шлюбі, донька на даний час проживає біля матері, оскільки батьки разом не проживають, батько дитини проживає за межами України, по можливості спілкується з дитиною. Твердження позивача, що з народження батько не приймає участі у вихованні та утриманні доньки не знайшли свого підтвердження та спростовуються позивачем у заяві про стягнення аліментів за кордоном на підставі Конвенції про стягнгення аліментів за кордоном від 11.08.2020, в якому вказує, що сторони з січня 2012 року по вересень 2016 проживали разом, відповідач у жовтні виїхав до Королівства Данія та починаючи з січня 2019 року участі у вихованні дитини не бере, матеріальної підтримки на її утримання не надає. Крім того, з копій квитків та копій фотокарток вбачається, що позивач разом з донькою у 2018 та 2019 роках відвідувала відповідача разом з донькою , з копій фотокарток від 06.07.2019 вбачається , що сторони разом з донькою були разом . Малюнки та виріб з пластилину зроблені вічинкою та надані суду відповідачем свідчить про те, що дівчинка спілкувалась із батьком і мала теплі стосунки з ним.Копія подяки батькам, де вказано також батька, видана класним керівником дівчинки [PERSON] свідчить про те, що батько брав участь у вихованні доньки. Копії квитанцій про перерахунок коштів відповідачем позивачу свідчить про те, що відповідач надавав матеріальну підтримку на утримання дитини. Разом з цим, під час розгляду справи судом встановлено, про наявність неприязнених відносин між сторономи, тому більшість претензії позивача до відповідача, пов`язані із даним спором носять особистий характер, матеріального забезпечення та проживання Також, позивач звернулася 20.05.2020 із заявою про стягнення аліментів за кордоном на підставі Конвенції про стягнгення аліментів за кордоном в Королівство Данії, в якій просить стягнути аліменти з відповідача на її користь щомісячно у сумі 400 євро та кошти витрачені на здійснення перекладу, судових спорів про визначення місця проживання дитини між сторонами на даний час не існує. Крім цього, судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідач дійсно не брав участі у вихованні доньки, однак, суд вважає, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків на даний час не досягає такого рівня, що потребує застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, оскільки таке невиконання містить ознаки інфантильності та не носить злісний та/або умисний характер, що також стверджується вказаним вище висновком Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області як органу опіки та піклування про легковажне ставлення до виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із роз`ясненнями, що містять п.п.15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідач, є батько малолітньої [PERSON] , проживає за кордоном, спілкувався з дитиною, донька разом із мамою приїздила в гості до батька , невиконання відповідачем батьківських обов`язків не носить злісного характеру, а містить ознаки інфантильності, з метою забезпечення інтересів дитини щодо сімейного виховання, можливості духовного та фізичного розвитку, що не може покращиться у випадку позбавлення батьківських прав відповідача, виходячи з об`єктивних обставин спору, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з його недоведеністю та необгрунтованістю. В Постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) вказано, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, під час вирішення питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В рішенні Верховного суду по справі № 362/4847/20 зазначено, що позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку особи, яку хочуть позбавити батьківських прав, на краще неможливо, і лише за наявності вини в цих діях. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач спілкувався з донькою , надавав матеріальну допомогу на її утримиання, донька приїздила в гості до батька в Короліцвство Данію , тобто спілкувався з донькою та позивач зввернулася із заявою у 2020 році про стягнення з відповідача аліментів на її корить і це підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачкою. При цьому, посилання позивачки на те, що батько не надавав дозволу на виїз доньки за кордон не знайшли свого підтвердження та жодними доказами не підтверджено. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] належним чином виконує батьківські обов`язки по утриманню своєї малолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування про нецоцільність позбавлення батьківсьих прав відповідача щодо доньки обгрунтований. Відповідачем надано докази наявності намірів та бажання бути присутнім у житті доньки, знати та дбати про її стан здоров`я, інтереси та вподобання дитини, вказане позивачем не відповідають обставинам справи та наявним у ній доказам, та спростовуються зокрема тим, що відповідач брав участь у вихованні та утриманні доньки, цікавився її вихованням, здоров`ям, донька приїздила до нього у гості. На переконання суду зазначене свідчить про стійке бажання відповідача спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та підтримувати з нею родинні зв`язки, що також підтверджується висновком органу опіки та піклування Голованівської селищної ради, затвердженого рішенням виконкому № 64 від 28.07.2021., про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Посилання позивачки на те, що відповідач не цікавиться вихованням та навчанням дитини, про що надано довідки дошкільних навчальних закладів, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідач проживає та працює в Королівстві Данія та не має можливості часто відвідувати Україну. В даному випадку позивачем не надано суду жодних доказів про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Також не представлено доказів і того, що відповідач не надавав жодних коштів на утримання дитини та не доведено, що відповідач мав таку можливість. Суд критично оцінює твердження позивачки щодо того, що відповідач не цікавився з дня народження дитини ні її вихованням ні її матраріальним утриманням, оскільки матеріали справи містять докази про те, що дитина спілкувалася з батьком, їзлила до батька у гості , малювала йому малюнки тощо. Суд також враховує факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини. Також, враховує той факт, що позивачка разом із донькою проживали в України, а відповідач батько дитини за межами України, а саме в Королівстві Данії, що істотно вплинуло на можливість батька виконувати свої батьківські обов`язки. В той же час, саме до відповідача донька з мамою у 2018-2020 роках приїздила у гості до батька, та ним було надано заяву про те, що останній не заперечує проти подорожей за кордон з України до Данії доньки, надання якого було свідомим рішенням відповідача із врахуванням рівня проживання та можливостей, які існували в Королівстві Данії і що це буде позитивно впливати на розвиток, навчання та матеріальне становище дитини в цілому. Очевидним є те, що постійне місце проживання малолітньої доньки [PERSON] в України, істотно впливають на можливість прийняття участі у її вихованні, навчанні, спілкуванні та в цілому у житті дитини. Допитана в судовому засіданні свідок пояснила, що вона не бачила, що відповідач займається дитиною. Пояснила, що на даний час сторони не проживають разом. Оцінюючи такі покази свідка, суд приходить до переконання, що такі покази не можуть підтвердити чи спростувати факт виховання дитини, матеріального її забезпечення та участі у житті дитини відповідачем та не підтверджують ухилення відповідача від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності такого обов`язкового елементу, як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. За викладеного суд дійшов висновку, що позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, а тому позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним і в тому числі з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, на переконання суду застосовувати не можна. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed