Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з початком збройної агресії Російської Федерації проти України його було мобілізовано до лав Збройних Сил України і на момент подання вказаного позову він проходить військову службу. Відсутність позивача за спільним місцем проживання його з відповідачем поступово призвело до віддалення між ними, а в подальшому і до повного відчуження. Також, позивач вказав, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Почуття любові і поваги між ними втрачені, оскільки вони стали повністю чужими людьми. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. 19.04.2023 від представника відповідача через «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, обгрунтовуючи наступним. Так, позивач дійсно був мобілізований до лав Збройних Сил України, а внаслідок тривалого перебування в зоні бойових дій призвело до його психологічного розладу, у зв`язку із чим позивач потребує медично-психологічної допомоги у спеціальних закладах психокорекції. Відповідачка вважає, що подальше збереження шлюбу ні в якому разі не суперечитиме інтересам сторін, а з урахуванням того, що у подружжя є неповнолітня дитина, навпаки сприятиме збереженню їхніх стосунків та шлюбу вцілому. 21.04.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку із тим, що він перебуває в зоні проведення бойових дій. Крім того, у вказаному клопотанні позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання, яке відбулося 27.04.2023, з`явився представник відповідача, який заперечував проти заявлених вимог та прохав суд відмовити в їх задоволенні. Окрім цього, ним було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі на час проходження позивачем військової служби. А також заявлено клопотання про надання сторонам строку на примирення, а саме на шість місяців. Суд, розглянувши вищевказані клопотання, заслухавши думку представника відповідача, відмовив в їх задоволенні виходячи з наступного. За приписом п. 2 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2023 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний до лав Збройних Сил України, що підтверджується копією витягу з Наказу від 20.03.2022 №26. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Надання сторонам строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. Такі ж висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 (справа № 442/6319/16-ц, провадження № 61-30728св18). Судом було заслухано обґрунтування заявлених представником відповідача вищевказаних клопотань, який зазначив, що відповідачка має намір примиритися з позивачем, нею неодноразово здійснювались дії, які були направлені на збереження стосунків між ними. Крім того, останній вказав, що позивач перебуваючи в зоні бойових дій має психологічні розлади, у зв`язку із чим він звернувся з даним позовом до суду. Однак, суд критично ставиться до наданих представником відповідача пояснень, оскільки будь-яких доказів того, що позивач має психологічні розлади, які були виявлені у нього, у зв`язку з тим, що останній протягом тривалого часу перебуває в зоні бойових дій в матеріалах справи відсутні. Також, варто зазначити, що будь яких доказів того, що відповідачка дійсно здійснювала дії, які були направлені на примирення з позивачем, представником відповідача не надано. Крім того, суд враховує подане позивачем клопотання у якому він просить шлюб між сторонами розірвати та у якому відсутня будь-яка інформація стосовно того, що сторони спілкуються та мають намір зберегти сім`ю, а відтак у суду відсутні підстави для зупинення провадження у справі на час проходження позивачем військової служби, а також відсутні будь-які підстави для надання сторонам строку на примирення, оскільки це суперечитиме інтересам позивача. Отже, суд розглянувши заявлені представником відповідача клопотання, заслухавши його думку, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 05 червня 2004 року, який було зареєстровано Зарудинецькою сільською радою Ружинського району Житомирської області, актовий запис №3. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Із матеріалів справи вбачається, що подружжя не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що спорів про поділ майна та місце проживання неповнолітньої дитини між сторонами на даний час не існує. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved