Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

24 квітня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Толстих О.Ю. звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 134 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-5). В обґрунтування вказує, що позивач в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час на посаді електрослюсара чергового та з ремонту устаткування ЦВО №1 на ПрАТ, ним отримано хронічне професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня, яке, відповідно до акту розслідування від 22.11.2021, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 28.02.2023 вперше позивачу було встановлено 20% втрата професійної працездатності безстроково. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обумовлений важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Позивач скаржиться на задуху навіть при незначних фізичних навантаженнях, загальну слабкість, приступоподібний кашель з виділенням слизового в`язкого харкотиння, рідше сухий, біль у грудній клітці при кашлі, підвищену пітливість, швидку втому, набряки кінцівок. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані позивача. У зв`язку із захворюванням порушено нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі, у зв`язку із загальною слібкістю, втомою, болями потребує сторонньої допомоги. Через хворобу порушилися його життєві зв`язки, що також спричиняє додаткові душевні страждання. Розуміння того, що повна реабілітація неможлива, і перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль, постійно лікуватись спричиняє позивачу моральні страждання. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2023 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 01.05.2023, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.30). 08.05.2023 в суд надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.32-38) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, не зважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я та періодичне проходження лікування, продовжуваав працювати у шкідливих умовах, і жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Північний ГЗК» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. До того ж позивач щороку проходив обов`язкові медичні огляди, за результатом яких його було визнано здоровим та придатним для роботи, і тільки після звільнення з підприємства позивач «раптово» виявив у себе професійне захворювання. І звільнився він за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а не за станом здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 26.09.1972 позивач прийнятий в кар`єр Ганнівського рудоуправління (ОРДЕНА ЛЕНІНА ПІВНІЧНИЙ ГЗК ім.Комсомолу України) слюсарем з ремонту гірничого обладнання в кар`єрі 6 розряду; 27.08.1974 - переведений електрослюсарем з ремонту обладнання 6 розряду ф-ки металізованих обкотишів; 01.06.1975 у зв`язку із введенням нових умов оплати праці, переведений на фабрику металізованих обкотишів електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання по 4 розряду; 01.02.1976 переведений на фабрику металізованих обкотишів електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання по 5 розряду; Наказом №199 від 02.03.1976 у зв`язку із вдосконаленням структури виробництва фабрика металізованих обкотишів перейменована у цех огрудкування та випалу металізовних обкотишів; 01.06.1979 - переведений в цех випалу та огрудкування №3 електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання 5 розряду; 01.01.1986 звільнений за власним бажанням; з 02.01.1986 по 09.07.1996 позивач працював на інших підприємствах; 10.07.1996 позивач прийнятий по переводу в цех виробництва обкотишів №1 Управління цехів по виробництву обкотишів І черги електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; Наказом від 31.10.1996 Північний державний гірничо-збагачувальний комбінат змінив назву на ВАТ «Північний ГЗК»; Наказом №173 від 01.04.1999 цех по виробництву обкотишів №1 перетворено у цех по виробництву обкотишів №1 управління цехів по виробництву обкотишів; 01.02.2000 позивач переведений, у зв`язку зі зміною структури управління виробництвом, слюсарем черговим з ремонту устаткування 6 розряду цеху по виробництву обкотишів №1, дільниці згрудкування та випалу; 11.01.2000 та 30.05.2001 за підсумками атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 03.10.2002 переведено в цеху по виробництву обкотишів №1 електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 6 розряду виробничої дільниці огрудкувагння та випалювання обкгтишів; 30.05.2006 за підсумками атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 04.02.2010 - переведено в цеху по виробництву обкотишів №1 електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 6 розряду виробничої дільниці з оперативного обслуговування та ремонту електричного устаткування №1дільниць подрібнення сировини, шихтування, огрудкування та випалювання обкотишів; 23.07.2010 - за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; 04.04.2011 ВАТ «Північний ГЗК» перейменовано на ПАТ «Північний ГЗК»; 30.06.2015 звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.17-20). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.11.2022р. (а.с.7-11), позивачу [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Позивачу вперше встановлено з 20.02.2023 та 20% втрати професійної працездатності безстроково, із яких: 20% - ХОЗЛ, згідно висновку МСЕК від 28.02.2023, де також зазначено, що позивач потребує медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с.12). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.11.2022 (а.с.7-11), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: пил переважно фібро генної дії пил із вмістом вільного діоксину кремнію від 2 до 10% в повітрі робочої зони перевищував гранично допустиму концентрацію в 2,5 рази та складав 9,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 (згідно «гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 14.07.2020 №1596). Умови виробничого середовища та важкість праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.9). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 18 років. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд вважає,\~що слід\~врахувати роз`яснення\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.,\~з подальшими\~змінами,\~"\~Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди",\~відповідно до\~якого,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~в межах\~заявлених вимог\~залежно від\~характеру та\~обсягу заподіяних\~позивачеві моральних\~і фізичних\~страждань,\~з урахуванням\~в кожному\~конкретному випадку\~ступеня вини\~відповідача та\~інших обставин.\~Зокрема,\~враховується характер\~і тривалість\~страждань,\~стан здоров`я\~потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретні обставини\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідки,\~що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, медичним висновком (а.с.12,16) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial