Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 08.10.2004р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Раденицькій сільській раді Мостиського району Львівській області, про що зроблено актовий запис №3. Зазначає, що за час спільного подружнього життя у них (сторін) народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що підставою для розірвання шлюбу стали ті обставини, що у них (сторін) відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, відповідач проявляє до неї (позивачки) неповагу, перешкоджає їй розвиватись як особистості, такий має відносини з іншою жінкою, що негативно впливає на її (позивачки) фізичний та психологічний стан через постійні образи та сварки. З березня 2022р. вони з відповідачем спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Стверджує, що вони (сторони) втратили почуття любові та поваги один до одного, вона (позивачка) не згідна на примирення з відповідачем, подальше підтримання сімейних відносин із відповідачем вважає неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним і небажаним. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , а після розірвання шлюбу і надалі іменувати її прізвищем « [PERSON] ». Крім того, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а надіслала клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує, просить не надавати строку для примирення з відповідачем [PERSON] , а ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу між ними. Крім того, просила здійснити розгляд даної цивільної справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а подав письмову заяву, в якій зазначив, що він визнає позовні вимоги [PERSON] , на розірвання шлюбу згідний. Підтвердив, що будь-яке примирення між ними (сторонами) неможливе. З приводу визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, то зазначив, що це питання між ним та [PERSON] не узгоджено та це питання не є предметом розгляду в межах даної цивільної справи, оскільки таких позовних вимог [PERSON] не пред`являла та такі відсутні у прохальній частині поданої нею позовної заяви про розірвання шлюбу. Просив здійснювати розгляд даної цивільної справи про розірвання шлюбу у його відсутності. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.04.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відповідності до вимог ч.6 ст.19, ст.274 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до п.4 ч.6 ст.19 ЦПК України, справа про розірвання шлюбу є малозначною справою. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 08 жовтня 2004 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Раденицькій сільській раді Мостиського району Львівській області, про що зроблено актовий запис №3. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, між ними відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує формально(з березня 2022 року проживають окремо), сторони не бажають зберегти шлюб, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.10.2004 року; копією свідоцтва про народження сина сторін [PERSON] ; копією свідоцтва про народження дочки сторін [PERSON] ; копією паспорта громадянки України [PERSON] ; копією паспорта громадянина України [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується поданою нею квитанцією №0.0.2904710048.1 від 16.03.2023р. Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved