Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання в розмірі 100 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору. В обґрунтування своїх доводів позивач зазначила, що вона працювала у ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» в ковальському цеху на робочих місцях машиністу крану металургійного виробництва 2 розряду, машиністу на молотах, пресах та маніпуляторах з 30.12.1988 по 21.09.2021. Загальний стаж роботи 36 років 10 місяців, стаж роботи в шкідливих умовах - 32 роки 06 місяці 25 днів. Звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Умови праці на робочому місці відповідача не відповідали безпечним стандартам. Згідно акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 12.10.2021, позивачу встановлено діагноз: вібраційна хвороба ІІ ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, значного ступеню (IV ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ ст. Згідно з актом, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 26.12.2022 позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності та встановлена друга група інвалідності безстроково. На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь позивача до суми 50 000,00 грн. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що [PERSON] була повідомлена підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки для здоров`я, щорічно проходила медичні огляди з метою визначення можливості за станом здоров`я працювати у вказаних умовах праці. Крім того, позивач отримувала додаткові пільги та компенсаціях, а саме призначення пенсії на пільгових умовах. Також відповідач зазначає, що пільгову пенсію за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачка оформила 15.07.2011, тому вона мала можливість перейти на іншу роботу в інших умовах праці з метою збереження власного здоров`я, проте продовжувала самостійно з власної ініціативи працювати у важких умовах майже 10 років. Позивачем не надано доказів щодо зміни в організації свого життя, прикладання додаткових зусиль, наявності у неї моральної шкоди у зв`язку з цим, наявність встановленого у позивача професійного захворювання не є беззаперечним доказом наявності моральної шкоди у зв`язку з цим. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Попова К.Р., позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні, просила зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, що підлягає стягненню з ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь позивача до суми 50 000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ПрАТ «Дніпроспецсталь» в ковальському цеху на робочих місцях машиністу крану металургійного виробництва 2 розряду, машиністу на молотах, пресах та маніпуляторах з 30.12.1988 по 21.09.2021 рік. Загальний стаж роботи становить 36 років 10 місяців, стаж роботи в шкідливих умовах - 32 роки 06 місяці 25 днів. Звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 15-зворотний бік - 17). Умови праці на робочому місці відповідача не відповідали безпечним стандартам. Згідно акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 12.10.2021, позивачу встановлено діагноз: вібраційна хвороба ІІ ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, значного ступеню (IV ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ ст. Згідно з актом, хвороба виникла внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів (а.с. 10-11). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 26.12.2022, позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності та встановлена друга група інвалідності безстроково. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратила професійну працездатність у загальному розмірі 80%, її визнано особою з інвалідністю другої групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Суд враховує також і той факт, що позивач звільнилась з підприємства не за станом свого здоров`я, а за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Посилання відповідача на те, що позивач була обізнана про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичний біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана [PERSON] в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням, і якого позивачу вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивач розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку з необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати ліки; переживання, пов`язані з тим, що позивач не може виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу сім`ї. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, в розмірі 70 000,00 грн. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп. а) пп.164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Верховний Суд в постанові від 30.06.2021 по справі № 180/505/20 зазначив, що з 23.05.2020 стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 25.07.2018 в справі № 180/683/13-ц є некоректним, оскільки судові рішення в ній приймались на основі норми пп. а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 ПК України в редакції, що була чинною до 23.05.2020. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 751,52 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial