Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

До суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 25 вересня 2010 року Відділ реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №64, зареєстрував шлюб між сторонами. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з березня 2022 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. У зв`язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року провадження у справі було відкрито та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У судове засідання з`явився представник відповідачки, яка позовні вимоги заперечувала, заявила клопотання про залишення позову без розгляду та передачу справи до Верховного Суду для визначення підсудності останньої у зв`язку з тим, що сторони проживають та прописані на території Німеччини. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року у задоволенні вказаного клопотання представника відповідачки було відмовлено у зв`язку з тим, що справа була прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності. Будь-яких клопотань про надання строку для примирення від сторін не надходило. Від представника відповідачки до суду надійшов відзив на позов, в якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила позов залишити без розгляду у зв`язку з проживанням та реєстрацією сторін на території Німеччини, а також посилалася на ініціювання з її боку процедури розлучення. В судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що іншої справи про розірвання шлюбу немає. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погодився із викладеними доводами відповідачки, вказав, що останньою не надано суду жодних доказів на підтвердження розпочатої нею процедури розлучення в будь-яких юрисдикційних органах Німеччини. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задвольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 вересня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрував Відділ реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №64, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Питання поділу спільного майна подружжя не є предметом цієї справи. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили, представник відповідачки у судовому засіданні підтвердив тезу, що "сім`я розпалася". Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже, збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. Посилання ж представника відповідачки на те, що вказана справа не підсудна розгляду в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області не є обґрунтованими, оскільки відповідачем ухвала суду про відкриття провадження у справі з підстав підсудності не оскаржувалась, доказів наявності іншої справи між сторонами саме про розірвання шлюбу до суду не подавалося. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved