Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

03.10.2022 року до суду надійшов позов [PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, Друга Київська державна нотаріальна контора, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на житлове приміщення. Позов мотивовано тим, що в травні 2019 року позивач під час прийняття спадщини дізналася, що спірна квартира була незаконно перереєстрована на [PERSON] , підставою для державної реєстрації став договір купівлі-продажу, посвідчений 27.01.2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим номером 7-68. У зв`язку з чим позивач просила визнати договір купівлі-продажу, посвідчений 27.01.2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим номером 7-68 недійсним, а також визнати право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року позовну заяву за справою було залишено без руху. Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.41). 31 січня 2023 року до суду позивачем було подано заяву про уточнення позовних з зазначенням ще додаткової позовної вимоги про витребування з незаконного чужого володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с. 128-137). Ухвалою від 11.01.2023 року в порядку забезпечення доказів було витребувано з Другої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію Договору купівлі-продажу, за яким Продавець - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) продала Покупцю - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] , посвідчений 27.01.2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON] (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49018589 від 04.10.2019 14:10:23), а також витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №64021253 померлої [PERSON] (а.с.73). На виконання даної ухвали 31.01.2023р. надійшла копія спадкової справи №545/2019 померлої [PERSON] (а.с.86-123). Ухвалою від 15.02.2023 року в порядку забезпечення доказів витребувано з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реєстраційну справу (в паперовому та/або електронному виді) та документи, що передували реєстрації (заява про державну реєстрацію, паспортні дані заявника, ідентифікаційний код, тощо) щодо реєстрації 04.10.2019р. державним реєстратором Волошиною Жанною Дмитрівною, договору купівлі-продажу квартири, за яким Продавець - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) продала Покупцю - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] , посвідчений 27.01.2012 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON] (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49018589 від 04.10.2019 14:10:23) (а.с.163). На виконання вказаної ухвали Департаментом з питань реєстрації КМР надано витребувану копію реєстраційної справи (а.с.180-213). Ухвалою від 15.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд (а.с.225). Позивач та його представник в судове засвідання не з`явилися, 27.04.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (а.с.247). Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи останнього було повідомлено належним чином через сайт "Судової влади", заяв, клопотань від останнього не надходило, відзив останнім не подавався (а.с.47, 141, 172, 237). Треті особи та їх представники в судове засідання не з`явились повторно, суду направили заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність (а.с. 63, 65, 154, 156, 216, 238). Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 24.04.2023р. подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначивши при цьому прохання прийняти рішення на користь та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , 2007 р.н. (а.с.245-246). Представник Другої Київської державної нотаріальної контори 30.01.2023р. надав пояснення про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу спірної квартири державним нотаріусом Другої Київської нотконтори [PERSON] не посвідчувався (а.с.84). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів, та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З огляду на положення ст. 658 ЦК України, право продажу товару встановлених законом, належить власникові товару. Згідно з і ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на умови ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до отриманої відповіді Другої Київської державної нотаріальної контори Договір купівлі-продажу, за яким Продавець - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) продала Покупцю - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] , державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] не посвідчувався (а.с.84). Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати договір купівлі-продажу, за яким Продавець - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) продала Покупцю - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] недійсним, оскільки жодних допустимих доказів на спростування даного факту суду не було надано. Щодо позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом. [INFO] народилася [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.12.2007, актовий запис №3477, державний орган, що видав свідоцтво - відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва). Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Враховуючи зазначене позивач звернулася до 12 Київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Враховуючи зазначені обставини, позивач звернулася до 12 Київської Державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право позивача на спадщину на квартиру, оскільки позивач була єдиною спадкоємицею [PERSON] . 08.04.2019 року було зареєстровано спадкову справу № 64021253. Під час здійснення нотаріальної перевірки спадкової справи нотаріусом 12 Державної нотаріальної контори, нотаріус отримав інформаційну довідку КВ-2019 № 16029 від 21.05.2019 року про те, що право власності на квартиру було зареєстровано за померлою [PERSON] . Однак, під здійснення відповідних реєстраційних дій нотаріусом було встановлено, що спірна квартира вже перереєстрована за новим власником, з 03.10.2019 року - новий власник - [PERSON] відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідчений 27.01.2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим номером 7-68). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦКУ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ч. 1 ст. 1218 ЦКУ визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦКУ спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦКУ у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1258 ЦКУ спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦКУ внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Також, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦКУ малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. У зв`язку з встановленням судом факту недійсності Договору купівлі-продажу, посвідченого 27.01.2012 року державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим номером 7-68, а також те, що позивач набула право власності на спірну квартиру, проте не встигла зареєструвати за собою право власності через те, що вказана квартира незаконно вибула з її володіння. Постанова Верховного Суду від 15.07.2020 за справою № 355/340/17-ц зазначає, що системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Верховний суд наголосив, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Отже, позивач набула право власності на квартиру, та є власником квартири з часу відкриття спадщини, а також через те, що в силу ч. 4 ст. 1268 ЦКУ неповнолітня особа, вважаються такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з нормами ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вимога визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про витребування майна з незаконного чужого володіння, суд вважає, що ця позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки у позивача відсутня державна реєстрація права власності на спірне майно. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial