Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на 14/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що раніше належали [PERSON] у вигляді приміщень в будинку літ. «А-1»: 1-3 та 1-4 загальною площею 20 кв.м. в сенях літери «А» приміщення 1-2, ганок літери «А-2», а із службових приміщень 2/3 сараю літ. «В», вбиральні літ. «Ж», погребу літ. «К», воріт №2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що після смерті її батька - [PERSON] вона успадкувала за заповітом 23/100 частини спірного будинку. Відповідно до відомостей КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» домоволодіння зареєстроване у таких частках: -38/100 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про власності від 09.07.1968, виданого Червонозаводського РЖУ м.Харкова та рішення Червонозаводського народного суду м.Харкова від 15.05.1968 у справі №2/22; -23/100 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.02.1992, виданого Першою ХМНК; -25/100 за [PERSON] на підставі рішення Червонозаводського народного суду м.Харкова від 15.05.1968 у справі №2/22; -14/100 не зареєстровані за [PERSON] після перерозподілу ідеальних часток. Отже, предметом спору в даній справі є 14/100 часток спірного домоволодіння. Долі визначені рішенням Червонозаводського народного суду м.Харкова від 15.05.1968 у справі №2/22. Ухвалою народного суду Червонозаводського району від 30.06.1969 у справі №2/339 була затверджена мирова угода між колишніми співвласниками домоволодіння щодо поділу його у натурі. За ухвалою суду в користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли будинок літ. «Б-1», а також окремі надвірні службові приміщення. Житлові кімнати будинку літ. «Б-1» розподілені між ними також. У користування померлого батька позивача перейшла частина будинку літ «А-1», а саме приміщення 3-3, 3-2, 3-1, 2-1, 2-2, а із службових приміщень:1/3 сараю літ «В», сарай літ. «Г», частини вбиральні літ «Ж», частина погребу літ «К» та частина воріт №2. В будинку літ. «А-1» [PERSON] виділені приміщення 1-3, 1-4 загальною площею 20 кв.м. в сенях літери «А» приміщення 1-2, ганок літ. «А-2», а із службових приміщень 2/3 сараю літ «В», вбиральні літ «Ж», частина погребу літ «К» та частина воріт №2. Тобто, у спільній частковій власності батька позивача та [PERSON] був будинок «А-1» зі службовими до нього спорудами, але з окремими воротами та входом у домоволодіння. Мировою угодою визначений порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням відповідно до розташування житлових будинків літ. «Б-1» та літ. «А-1». У спільне користування [PERSON] та батька позивача надійшла земельна ділянка площею 482 кв.м. з боку домоволодіння №14 згідно з висновком Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 07.08.1968. [PERSON] померла [INFO] , яка не мала спадкоємців. Після її смерті належними їй будівлями у домоволодінні користувалася позивач зі своєю родиною. Інші співвласники не претендували на ці будівлі, за утримання відповідної частки домоволодіння позивач сплачувала земельний податок. Позивач зверталася до суду з позовом про визначення права власності на частку [PERSON] за набувальною давністю. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харковау задоволенні позову відмовлено та роз`яснено право звернутися з позовом не раніше 2011 року. Ухвалою суду від 22.01.2019 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.05.2019 залучено у якості третьої особи [PERSON] 28.08.2019 до суду надійшли пояснення представника третьої особи [PERSON] , який пояснив, що на даний час будинку за літ «А-1» у спірному домоволодінні не існує, а на земельній ділянці існує тільки житловий будинок «Б-1» з надвірними будівлями. Таким чином, позивач не знає, що такої будівлі вже не існує, а тому визнання права власності на об`єкт, який вже не існує заборонено чинним законодавством. Також пояснив, що дочка позивача ніколи не була зареєстрована у спірному домоволодінні. Крім того, представник зауважив, що позивач не довела, що виконала усі умови для застосування набувальної давності, а саме не довела факт сплати нею комунальних послуг, виконання ремонтних робіт та інше. Ухвалою суду 15.07.2020 залучено у якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] 16.07.2020 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що право власності на відповідну частку будинку підтверджується інформаційною довідкою про реєстрацію права власності, яке не припинене та не скасоване. [PERSON] не реєструвала свою частку домоволодіння, виділену їй за рішенням суду. Крім того, позивач не могла користуватися виділеною часткою [PERSON] , оскільки в натурі ця частка виділена не була. Ухвалою суду від 15.03.2021 залучено у якості третьої особи Харківську міську раду. Ухвалою від 03.08.2021 провадження у справі зупинене до залучення до участі у справі правонаступників після смерті [PERSON] . Ухвалою від 16.11.2021 провадження у справі поновлене. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 20.01.2023 щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні Шелест І.М. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначена суддя Червонозаводського районного суду м.ХарковаШиховцова А.О. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24.01.2023 цивільна справа прийнята до розгляду; суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.04.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду. Щодо третьої особи [PERSON] , суд зазначає, що оскільки цей учасник справи помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2021, актовий запис №5572, він підлягає виключенню з числа третіх осіб у зв`язку з його смертю. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні визнала позов та не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Сурін С.В. у судовому засіданні пояснив, що вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Треті особи [PERSON] та Харківська міська рада у судове засідання не з`явилися, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, заяв та клопотань у справі на судове засідання не подали. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Суд встановив, що рішенням Червонозаводського народного суду м.Харкова від 15.05.1968 у справі №2/22 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстроване у таких частках: -38/100 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про власності від 09.07.1968, виданого Червонозаводського РЖУ м.Харкова та рішення Червонозаводського народного суду м.Харкова від 15.05.1968 у справі №2/22; -23/100 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.02.1992, виданого Першою ХМНК; -25/100 за [PERSON] на підставі рішення Червонозаводського народного суду м.Харкова від 15.05.1968 у справі №2/22; -14/100 не зареєстровані за [PERSON] після перерозподілу ідеальних часток (а.с.22-24). Ухвалою народного суду Червонозаводського району від 30.06.1969 у справі №2/339 була затверджена мирова угода між колишніми співвласниками домоволодіння щодо поділу його у натурі. У користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли будинок літ. «Б-1», а також окремі надвірні службові приміщення. Житлові кімнати будинку літ. «Б-1» розподілені між ними також. У користування [PERSON] перейшла частина будинку літ «А-1», а саме приміщення 3-3, 3-2, 3-1, 2-1, 2-2, а із службових приміщень:1/3 сараю літ «В», сарай літ. «Г», частини вбиральні літ «Ж», частина погребу літ «К» та частина воріт №2. [PERSON] у будинку літ. «А-1» виділені приміщення 1-3, 1-4 загальною площею 20 кв.м. в сенях літери «А» приміщення 1-2, ганок літ. «А-2», а із службових приміщень 2/3 сараю літ «В», вбиральні літ «Ж», частина погребу літ «К» та частина воріт №2. Мировою угодою визначений порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням відповідно до розташування житлових будинків літ. «Б-1» та літ. «А-1». У спільне користування [PERSON] та батька позивача надійшла земельна ділянка площею 482 кв.м. з боку домоволодіння №14 згідно з висновком Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 07.08.1968 (а.с.20-21). Відповідно до запису акту про смерть №5224 від 16.04.1990 померла [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом [NUMBER], виданого державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Пахомовою Е.Г. від 22.02.1992 [PERSON] належить 23/100 часток домоволодіння за вищезазначеною адресою після смерті батька [PERSON] (а.с.18). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146107247 від 20.11.2018 [PERSON] належить 23/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з роз`ясненнями Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до ст.12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Посилання позивача на те, що вона добровільно, відкрито та безперервно користується 14/100 частинами спірного домоволодіння з моменту вступу у спадщину є безпідставними, оскільки позивачу [PERSON] належить 23/100 часток спірного домоволодіння за вищезазначеною адресою після смерті батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Пахомовою Е.Г. від 22.02.1992. Згідно п.п. 11, 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України,право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже,встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин,що має юридичне значення, і підлягає доведенню підчас ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. У судовому засіданні суд роз`яснив позивачу зміст ст.ст.13, 51 ЦПК України, позивач таким правом не скористався. Тобто, системно-структурний аналіз норм цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №588/1311/17 та від 15.07.2020 у справі №588/1311/17. У постанові Верховного Суду у справі №640/13780/18 від 28.10.2020 зазначено, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Натомість позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для набуття нею у власність спірного майна за набувальною давністю, тобто у суду відсутні докази добросовісності та законності заволодіння 14/100 частки спірного домоволодіння. Суд вважає, що саме по собі користування спірною часткою домоволодіння позивачкою з 1992 року у літню пору року через відсутність там комунікацій, зі слів позивача, сплата земельного податку та проведення там ремонтних робіт, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірну частку майна, не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України. У зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки позивач не довела обставини, на які вона посилалася в обґрунтування позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні.

Outcome: dismissed