Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання нарахування за опалення неправомірним. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона отримала від КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради рахунок на оплату послуг з постачання теплової енергії за листопад 2022 року на суму 3\~444,05 грн., та абонентське обслуговування на суму 356,08 грн. Однак, позивач не підписувала договорів з відповідачем, а сам рахунок не має ні підпису, ні печатки, ні відповідальних осіб, що говорить про нікчемність даного документу. Крім того, в період з 2021 року по 2022 рік вартість опалення за один місяць складала від 1\~000,00 грн. до 2\~000,00 грн. В рахунку за листопад 2022 року вказані показники: 88,8 ГКАЛ і різниця 88,8\~ГКАЛ, які не відносяться до показників за опалення квартири [PERSON] , є невірними і квартира з 37,00 кв.м. не може спожити тепла на 3\~444,05 грн. за місяць. На підставі викладеного позивач просить визнати нарахування за опалення у розмірі 3\~444,05 грн. неправомірними. Ухвалою суду від 31.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.03.2023 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву згідно якого, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. З 01.05.2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03.12.2020 року №1060. Починаючи з листопада 2021 року, у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», між відповідачем та позивачем склались договірні відносини на основі публічного договору приєднання, який набрав чинності через 30 днів з моменту його розміщення на офіційному сайті органу місцевого самоврядування, а саме 03.11.2021 року. Отже, [PERSON] автоматично стала абонентом КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради. Крім того, рахунки, які надіслані на адресу позивача відповідають всім вимогам зазначеним в частині ІІ «Правил формування рахунків на оплату комунальних послуг, вимог до їх змісту та структури». Згідно до вказаних правил ніяких печаток, та підписів відповідальних осіб рахунок на оплату послуг з теплопостачання не передбачає. Разом з тим, розрахунок за листопад 2022 року здійснювався позивачу без урахування квартирного лічильника, оскільки такий не встановлено, нарахування проводились відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Мінрегіону №315 від 22.11.2018 року. 14.03.2023 року позивач подала до суду відповідь на відзив згідно якого, просить відмовити відповідачу у наданій інформації, оскільки відзив поданий з порушенням строків визначених статтею 178 ЦПК України. Крім того, вважає, що відповідачем не надано жодного доказу щодо правомірності нарахування оплати за опалення та абонентське обслуговування та доказів стосовно договірних відносин між позивачем та відповідачем. [PERSON] заперечує щодо договірних відносин, а саме укладення публічного договору, який склався між сторонами з листопада 2021 року, про зазначений договір не було завчасно попереджено та ніде не виставлявся. До листопада 2021 року будинок обслуговувала інша компанія з [PERSON] . Розрахунки які надає відповідач є завищеними, а нарахування плати за абонентське обслуговування є незаконними. Нарахування за листопада у розмірі 3\~444,05 грн. є абсурдними, оскільки відсутній договорі і первинні документи. 16.03.2023 року представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив згідно якого, просить відмовити в задоволені позову. Починаючи з листопада 2021 року, у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», між відповідачем та позивачем склались договірні відносини на основі публічного договору приєднання, який набрав чинності через 30 днів з моменту його розміщення на офіційному сайті органу місцевого самоврядування, а саме 03.11.2021 року. Отже, [PERSON] автоматично стала абонентом КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради. Крім того, 12.10.2021 року проведено збори співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] , одним з питань порядку денного зборів було прийняття рішення про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку дахової котельні для забезпечення мешканців багатоквартирного будинку послугами з постачання теплової енергії. Згідно копії протоколу вказаних зорів багатоквартирного будинку, вирішено передати у користування для вироблення теплової енергії та забезпечення мешканців багатоквартирного будинку послугами з постачання теплової енергії, а саме: дахової котельні за адресою: [ADDRESS] комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради. [PERSON] була присутня на вказаних зборах та брала участь в голосуванні, що підтверджується копією протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням [ADDRESS] . Нарахування за надані послуги з теплопостачання та абонентське обслуговування проводилось відповідно до вимог законодавства. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Звертаючись до суду [PERSON] просить визнати нарахування за опалення за листопада 2022 року неправомірними, оскільки особисто договору з КП Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради не укладала. Як вбачається з рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії, споживачу [PERSON] за постачання теплової енергії в листопаді 2022 року нараховано 3\~444,05 грн., 356,08 грн. та за послуги абонобслуговування за листопад 29,28 грн. Разом із заборгованістю, яка станом на 01.11.2022 року становить 326,80 грн., вартість послуг за абонобслуговування становить 356,08 грн. Крім того, зі вказаного рахунку вбачається, що станом на 01.11.2022 року у [PERSON] існує заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 6\~100,15 грн. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. За змістом ч.1 ст.633 ЦК України, договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Отже, враховуючи вищезазначені норми законодавства, між [PERSON] та КП «Вишгородтепломнрежа» Вишгородської міської ради укладено публічний договір, відповідно до якого, відповідач надає послуги з централізованого опалення позивачу, а позивач в свою чергу дані послуги отримує та зобов`язана сплачувати їх. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 15 та 20 ЦК України визначено, що кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом ч.ч.1, 4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі №925/1265/16, під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2020 року в справі №462/5889/16 зазначив, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством, як спосіб захисту, не передбачений. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed