Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

09 червня 2022\~року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13.07.2011 року було зареєстровано право власності на квартиру. А в 2011 році між ним та ПАТ «Ерде Банк» укладено кредитний договір, Іпотечний договір, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. ПАТ «Ерде Банк», через невиконання умов кредитного договору звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який рішенням суду від 19.06.2014 року був задоволений. В подальшому, до ПАТ «Ерде Банк», незаконно в період апеляційного оскарження, перейшло право власності на квартиру, оскільки в подальшому, Одеським апеляційним судом скасовано заочне рішення, тобто визнано підставу набуття права власності ПАТ «Ерде Банк» на зазначену квартиру незаконною. Так, квартира вибула з володіння позивача поза його волі, іншим шляхом, відтак, на підставі ст. 387 ЦК України [PERSON] вважає необхідним витребувати її з незаконного володіння [PERSON] 27 червня 2022 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння залишено без руху. 04 липня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Пінчук В.В. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 04 липня 2022 року ухвалою суду продовжено [PERSON] строк усунення недоліків його позовної заяви та надано позивачу додатковий строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 11 липня 2022 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Пінчук В.В. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з квитанцією про сплату судового збору. 13 липня 2022 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та у зв`язку із припиненням ПАТ «ЕРДЕ БАНК» залучено до участі у справі в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Встановлено, що справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження й призначено проведення підготовчого судового засідання. 21 жовтня 2022 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо позову [PERSON] у справі № 522/6976/22-Е, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ПАТ «ЕРДЕ БАНК» у законний спосіб та на законних підставах, у відповідності до судової практики та положень ст. 16 ЦК України та статей 33,36,37 ЗУ «Про іпотеку», набув право власності на предмет іпотеки, яке у подальшому в рамках процедури реалізації майна неплатоспроможного банку, передбаченого ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нормативно-правовими актами Фонду, реалізував на користь відповідача на відкритому електронному аукціоні (торгах). Справа не містить жодного доказу чи доводу про незаконне (без відповідної правової підстави) заволодіння відповідачем спірним у даній справі нерухомим майном. 01 грудня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні 10 січня 2023 року на 15.00. 13 березня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли пояснення щодо позову [PERSON] у справі № 522/6976/22-Е, в яких просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. 14 березня 2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Пінчук В.В. подані до суду пояснення по суті справи, в яких вказала, що оскільки правову підставу набуття права власності скасовано, то подальше відчуження майна є незаконним, що є підставою для задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння на вказаних у позові підставах. 25 квітня 2023 року ухвалою суду задоволено заяву представника [PERSON] адвоката Пінчук В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились, про дату та час повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.08.2011 між ПАТ "Ерде Банк" та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № К-178/11, згідно з п. 1.1.-1.4. договору банк прийняв на себе зобов`язання надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 70 000,00 доларів США, що складає еквівалент 557 984,00 гривні за курсом НБУ на момент укладання цього Договору, а Позичальник прийняв зобов`язання повернути Банку грошові кошти за кредитом до 03.08.2012 включно, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17 процентів річних, інші платежі та виконати належним чином інші зобов`язання передбачені умовами Кредитного договору. Відповідно до умов укладеної Додаткової угоди № 01 від 03.08.2012 до Кредитного договору Банк та Позичальник домовилися викласти пункт 1.1., 1.3. та 1.4 Кредитного договору в новій редакції, відповідно до якої Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 559 510,00 гривень. Термін остаточного повернення кредиту 03 серпня 2013 року включно або термін, що вказаний у пункті 7.12 цього договору. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 25 % процентів річних. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором, 04 серпня 2011 року між Банком та [PERSON] укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 2519, а також Договір про зміни № 1 до нього від 03 серпня 2012 року з реєстровим № 1866. Відповідно до Іпотечного договору від 04 серпня 2011 року та Договору про зміни № 1 до нього від 03 серпня 2012 року, Позичальник передав, а Банк прийняв в іпотеку на умовах визначених договором нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 42,2 кв. м, загальною площею 101,4 кв. м., та належить Позичальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 13 липня 2011 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації. 04 серпня 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 2521, а також Договір №1 про зміни до цього Договору від 13 серпня 2012 року за реєстровим № 1932. Згідно з п. 1.1. Договору про зміни №1 від 13.08.2012 до Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 04.08.2011, згідно умов Іпотечного договору, квартира [ADDRESS] була передана Іпотекодавцем в іпотеку Іпотекодержателю в забезпечення виконання [PERSON] , зобов`язань за Кредитним договором № К-178/11 від 04 серпня 2011 року з додатковою угодою № 01 від 03.08.2012 року, що укладені між Іпотекодержателем та Боржником, стосовно повернення суми кредиту в розмірі 559 510,00 грн. в строк не пізніше 03.08.2013, сплати штрафних санкцій, пені, відшкодувань, та інших платежів, передбачених Кредитним договором. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «ЕРДЕ БАНК» звернувся до державного реєстратора з заявою про реєстрацію за собою права власності на іпотеку. 29 грудня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Ключковським М.В. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити невиконання боржником перед кредитором зобов`язань за договором. В подальшому, посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору, в 2014 році Банк - Іпотекодержатель звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року у справі 522/1897/14-ц позовну заяву задоволено в повному обсязі. Звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» (ідентифікаційний (податковий) номер 34817907, адреса: 04070, м. Київ, вул. П.Сагайдачного/Ігорівська, буд. 10/5, Літ. А) права власності на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-178/11 від 04.08.2011 року. 12 травня 2015 року Банк звернувся до державного реєстратора, який 29.04.2015 р. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстрував право власності на квартиру за власником Публічне акціонерне товариство «ЕРДЕ БАНК». 30 грудня 2016\~року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2014 року залишено без руху. 10 січня 2017 року в рамках процедури реалізації майна (активів) неплатоспроможного банку, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відбувся відкритий електронний аукціон (торги) з продажу спірного нерухомого майна, належного на праві власності ПАТ «Ерде Банк». За результатами проведення вказаного електронного аукціону (торгів) було визначено переможця - [PERSON] , з яким, як передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якими врегульовано порядок організації та продажу майна (активів) неплатоспроможного банку. 20 січня 2017 року між [PERSON] та ПАТ «ЕРДЕ БАНК» було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. за реєстровим № 197 (а.с. 21-22). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.01.2017 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року. За результатами розгляду справи Апеляційним судом Одеської області було постановлено ухвалу від 18.10.2017 р. про відхилення апеляційної скарги [PERSON] , а заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року залишення без змін. Постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.09.2020 у справі № 522/1897/14-ц частково задоволено касаційну скаргу\~ [PERSON] \~, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Після перегляду справи, постановою Одеського апеляційного суду від 25.01.2022 року у справі №522/1897/14-ц частково задоволено апеляційну скаргу\~ [PERSON] , заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року скасовано. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності закрито. Дана постанова Одеського апеляційного суду від 25.01.2022 року не скасована судом вищої інстанції, набрала законної сили та є чинною. Так, заочне рішення, яке стало підставою набуття права власності ПАТ «Ерде Банк» на спірне нерухоме майно, постановою Одеського апеляційного суду від 25.01.2022 року було скасовано. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. З матеріалів справи вбачається, що позивач будучи власником квартири, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ПАТ «Ерде Банк» укладено договір іпотеки. В подальшому, у зв`язку з невиконанням сторонами кредитного договору та виникнення заборгованості, на підставі рішення суду було звернуте стягнення на вказане належне позивачу майно. Надалі, у ПАТ «Ерде Банк» виникло право власності на об`єкт нерухомості з моменту реєстрації на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2014 р. (справа № 522/1897/14-ц ). Надалі, реалізуючи свої права ПАТ «Ерде Банк» уклав 20.01.2017 року договір купівлі продажу з відповідачем. [PERSON] є набувачем об`єкту нерухомого майна квартири [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 42,2 кв. м, загальною площею 101,4 кв. м. При цьому квартира була придбана ним 10.01.2017 на аукціоні вже після початку позивачем у грудні 2016 року процедури оскарження заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від Відповідно до ч.1.\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до частин 1 та 2\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частина 1\~статті 321 ЦК України\~передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові ВП ВС від 05.12.2018 по справі № 522/2202/15-ц (№ в ЄДРСР 79298391) висловлена правова позиція? Oj майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Наведене дає підстави вважати, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника в особі [PERSON] поза його волею, оскільки заочне рішення, що було підставою реєстрації права власності за «ЕРДЕ БАНК» скасоване, що в силу положень\~ст.388 ч.1 п.3 ЦК України\~є підставою для визнання обґрунтованими позовних вимог щодо витребування майна від добросовісного набувача [PERSON] . Обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування iмайна відповідає вимогам закону. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Слід також зазначити, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved