Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У січні 2021 року представник МТСБУ звернувся до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь бюро 100000, 00 грн. витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, 1234, 00 грн. витрат за послуги аварійного комісара та 2102 грн. судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 05.09.2019 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2019 року встановлено, що причиною зіткнення автомобіля «Мерседес», днз [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Форд», днз [NUMBER] , яким керував [PERSON] , стало невиконання відповідачем вимог п.10.3. ПДР України, що і призвело до ДТП та заподіяння шкоди третій особі. В результаті вищевказаної ДТП пошкоджено автомобіль «Форд», днз [NUMBER] , який належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «Мега-Гарант» згідно полісу №АМ/6605449. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту №1897 від 23.12.2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 222408, 78 грн. При цьому, згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт відповідальності МТСБУ становить 100000, 00 грн. Також, у зв`язку із залученням аварійного комісара відповідно до ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ понесло витрати у розмірі 1234, 00 грн. Таким чином, загальна сума витрат позивача, пов`язаних з регламентною виплатою склала 101234, 00 грн. 11 грудня 2019 року потерпіла особа згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до позивача з заявою про відшкодування заподіяної шкоди, а 06.03.2020 року МТСБУ перерахувало потерпілому страхове відшкодування у розмірі 100000, 00 грн. Таким чином, на думку представника позивача на підставі пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 та ч. 1 ст. 1191 ЦК України у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи про стягнення витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у загальному розмірі 101234, 00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку у добровільному порядку, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.01.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 21.01.2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.04.2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Конюшко Д.Б. подав відзив на позовну заяву, у якій заперечив проти задоволення позову з наступних підстав. Дійсно, 05.09.2019 року в м. Києві по вул. Велика Кільцева сталася ДТП за участі транспортного засобу «Мерседес Бенц», днз [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Форд Мустанг», днз [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2019 року у справі №759/17163/19 постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року у справі №759/17163/19 скасовано і закрито провадження у справі відносно [PERSON] у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та вказано, що «… безпосередньою причиною зіткнення транспортних засобів «Мерседес» дзн [NUMBER] і «Форд Мустанг» днз [NUMBER] стало невиконання водієм автомобіля «Мерседес» дзн [NUMBER] [PERSON] вимог п.10.3 ПДР України…» Після цього співробітниками Національної поліції України оформлено матеріали адміністративного правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року у справі №759/4462/20 постанову Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року у справі №759/4462/20 скасовано, а провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відтак, висновок Київського апеляційного суду, викладений у постанові від 09.12.2019 року у справі №759/17163/19, щодо наявності вини відповідача у ДТП, яка сталася 05.09.2019 року в м. Києві по вул. Велика Кільцева, повністю спростовуються висновками Київського апеляційного суду викладеними у постанові від 31.08.2020 року у справі №759/4462/20. Крім того, постанова Київського апеляційного суду від 09.12.2019 року у справі №759/17163/19 прийнята за результатами розгляду справи про вчинене адміністративне правопорушення саме [PERSON] , а постанова Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року у справі №759/4462/20 приймалася за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення вчинене відповідачем у справі [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не є особою, внаслідок винних дій якої трапилася зазначена ДТП, тому цивільно-правова відповідальність відповідача не настала. Відповідно, в МТСБУ відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, заподіяну [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник подав заяву, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що подання заяв по суті справи є правом, а не обов`язком сторін, суд не встановив обставин необхідності відкладення розгляду справи на іншу дату та вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року у справі №759/17163/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Судом встановлено, що 05.09.2019 приблизно о 17-00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд Мустанг», днз [NUMBER] по вул. Велика Кільцева, Вольгемут в сторону Жулян в м. Києві, не дотримався безпечної швидкості, не був уважним, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес» днз [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2019 року у справі №759/17163/19 скасовано постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2019, якою [PERSON] визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Закрито провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КупАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом встановлено, що безпосередньою причиною зіткнення автомобілів «Мерседес» днз [NUMBER] і «Форд Мустанг», днз [NUMBER] стало невиконання водієм автомобіля «Мерседес» днз [NUMBER] [PERSON] вимог пункту 10.3. ПДР, відповідно до якого у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Відомостей щодо порушення водієм «Форд Мустанг», днз [NUMBER] дозволеної швидкості руху настільки, що це могло перешкодити водію [PERSON] правильно оцінити дорожню ситуацію та безпечність свого маневру, в ході апеляційного розгляду не встановлено. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року у справі №759/4462/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Судом встановлено, що [PERSON] 05.09.2019 приблизно о 17-00 год., керуючи автомобілем «Мерседес» днз [NUMBER] по вул. Велика Кільцева дорога (вул. Вольгемут в сторону Жулян) в м. Києві, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Форд Мустанг», днз [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив із ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 10.3 ПДР України. Постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року у справі №759/4462/20 скасовано постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року щодо [PERSON] та провадження в адміністративній справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Судом встановлено, що в даній дорожній ситуації в діях водія марки «Мерседес» [PERSON] невідповідностей виконання вимог п. п. 10.1, 10.3 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. При цьому, відповідно до вимог п. 10.3. ПДР України за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч. Отже, у цій дорожній ситуації автомобіль «Мерседес» знаходився праворуч відносно напрямку руху автомобіля «Форд Мустанг» під керуванням [PERSON] , а тому мав перевагу в русі. В момент ДТП автомобіль «Форд Мустанг», рухаючись зліва на право контактував своєю передньою частиною з лівою боковою частиною автомобіля «Мерседес», який рухався попереду, а тому водій [PERSON] своїми одноосібними діями не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Форд Мустанг». До того ж, у своїх письмових поясненнях від 05.09.2019 року водій [PERSON] , зокрема, зазначив про те, що «в момент удару відволікся на засіб зв`язку, а саме телефон». Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц, преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Таким чином, у справі що розглядається преюдиційне значення мають судові рішення саме у справі №759/4462/20, відтак, постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року у справі №759/4462/20 встановлено відсутність вини в діях відповідача [PERSON] , що в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Відповідно до Звіту №1897 про оцінку автомобіля Ford Mustang, днз [NUMBER] , складеного 23.12.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля без урахування ПДВ, складає 222408, 78 грн. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. 11.12.2019 р. [PERSON] згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав позивачу повідомлення про ДТП та згідно зі ст. 35 та пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - заяву про відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля, про розмір відшкодування шкоди, МТСБУ було прийнято рішення (наказ №2793 від 06.03.2020 р.) про відшкодування шкоди [PERSON] та виплату грошових коштів за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 100000, 00 грн. В подальшому, на підставі наказу №2793 від 06.03.2020 року позивач відшкодував потерпілому майнову шкоду, у розмірі 100000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1476000 від 06.03.2020 р. Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди. Відповідно до пункту 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За вказаних обставин обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року у справі №759/4462/20 провадження в адміністративній справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України за відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За відсутності в діях відповідача [PERSON] вини як обов`язкового елементу деліктного зобов`язання, та як наслідок відсутність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою третій особі - [PERSON] , суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог МТСБУ в частині стягнення з відповідача регресної виплати на суму 100000, 00 грн. Позовна вимога про стягнення з відповідача витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 1234, 00 грн. є похідною від позовної вимоги про стягнення коштів в порядку регресу, а тому задоволенню не підлягає. Таким чином, за результатами судового розгляду суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені у справі судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed