Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із відповідною заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 р. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився в Україні в м. Павлоград, Дніпропетровської області, про що видано свідоцтво про народження. Його батьками є [PERSON] - татарін та [PERSON] -циганка. З 21 вересня 1991 року до 15 листопада 2001 року разом з батьками мешкав в будинку [ADDRESS] . Будинок за зазначеною адресою належав його матері на праві власності. Все своє життя він постійно проживав на території України, не виїздив за її межі. Проживати без документів неможливо, а з отриманням паспорту виникають проблеми. В судовому засіданні представник заявника - [PERSON] доводи заяви підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Коваленко Л.І. зазначила, що при зверненні до суду з даною заявою заявником не надано відповідних доказів належності його батьків до громадянства України, наявне лише свідоцтво про народження заявника, яке підтверджує його народження у м. Павлограді Дніпропетровської області. Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] - татарин та [PERSON] - циганка. З довідки голови квартального комітету м. Павлограда убачається, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] з батьками [PERSON] та [PERSON] з 21.09.1991 р. до 15.11.2001 р. Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. [PERSON] на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується зібраними та дослідженими під час судового розгляду справи документами, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст.ст. 315-319 ЦПК України. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заявник зазначає, що встановлення такого факту йому необхідно для отримання документів на підтвердження своєї особи, оскільки за своє життя таких він не отримував. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що встановлення факту проживання на території України має правове значення для заявника [PERSON] , заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, суд проходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved