Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

29.06.2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № К2Р6AU01170714 від 26.09.2007 року в розмірі 801507, 81 грн. станом на 17.05.2022 р., яка складається з: 14931, 36 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 181689, 88 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8093, 60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 596792, 97 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № К2Р6AU01170714 від 26.09.2007 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останньому було видано кредит у розмірі 53 494, 00 грн. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] , кредит у розмірі 53494, 00 грн. на термін до 25.09.2012 р. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № К2Р6AU01170714 від 26.09.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки. Відповідачами зобов`язання щодо повернення суми кредиту порушені. Станом на 17.05.2022 року заборгованість відповідача становить 801 507,81грн., що складається з: - 14 931, 36 грн. заборгованість за тілом кредиту, - 181 689, 88 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, - 8093, 60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, - 596792, 97 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Ухвалою суду від 04 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника відповідачів надійшли до суду відзиви на позовну заяву в яких просить у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю, застосувати строки позовної давності, представник відповідача подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснити за відсутності відповідачів. У відзиві на позовну заяву представник відповідачів обгрунтувала свої заперечення тим, що кредитний договір № К2Р6AU01170714 від 26.09.2007 року є таким, що не вчинений, оскільки від імені банку діяла особа, повноваження якої не підтверджені, зазначила, що позивачем було безпідставно здійснено нарахування процентів за користування кредитним коштами після 25 вересня 2012 року, тобто після закінчення строків кредитування, передбачених п.7.1. Кредитного договору, позовна заява була подана банком після спливу строку позовної давності що є окремою підставою для відмови у позові, банком не доведено факт надання [PERSON] кредитних коштів, порука за Договором поруки від 26.09.2007 р., укладеного між позивачем та [PERSON] відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України припинилась. У відповіді на відзив представник позивача просив позов задовольнити, вказував що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 53494, 00 грн., додатково надав виписку по рахунку № [NUMBER] та меморіальний ордер про видачу кредитних коштів, зазначив що позивачем було правомірно нараховано відсотки до повного погашення заборгованості, кредитний договір не було визнано судом недійсним, підстав для застосування позовної давності не має, оскільки термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків . Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 26.09.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № К2Р6АU01170714, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.7.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотки, винагорода, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору. Згідно п. 7.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 26 вересня 2007 р. по 25 вересня 2012 р. включно у вигляді поновленої лінії у розмірі 53494, 00 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля у сумі 40500, 00 гривень шляхом перерахування на поточний рахунок автосалона ЗАТ «ЗАЗ»; сплата страхових платежів за договором особистого страхування у момент оформлення кредиту у сумі 405, 00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок страхової компанії, та у розмірі 11340, 00 грн. на сплату страхових платежів у випадку згідно порядку, передбачених п.2.1.3., 2.2.7. даного договору; сплата за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі 34, 00 грн. на поточний рахунок ДП «Інформаційний центр» зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Позивачем були надані меморіальні ордери за 26.09.2007 р. та виписка за 26.09.2007 р. по рахунку [PERSON] № [NUMBER] відкритого в АТ КБ «ПиватБанк» згідно яких вбачається, що Банком були надані позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок автосалона ЗАТ «ЗАЗ» у розмірі 40500, 00 грн., шляхом перерахування 405,00 грн. страхової премії на поточний рахунок страхової компанії «Інгосстрах» та 34,00 грн. на рахунок ДП «Інформаційний центр» за реєстрацію обтяжень рухомого майна; 1215, 00 грн. сплата винагороди згідно кредитного договору. При цьому Банком не було надано належних банківських документів, які б підтверджували сплату банком 11340, 00 грн. на сплату страхових платежів у випадку згідно порядку, передбачених п.2.1.3., 2.2.7. даного договору. Таким чином, всього було сплачено АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором 42 154, 00 грн. Як випливає із розрахунку заборгованості за договором № К2Р6АU01170714 від 26.09.2007 р., укладеного між Приватбанком та клієнтом- [PERSON] , станом на 17.05.2022 р. позивачем були нараховані проценти за користування кредитом до 01.04.2019 р. у розмірі 181689, 88 грн. тобто після спливу визначеного договором строку кредитування 25 вересня 2012 р., що є неправильним з огляду на наступне. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Згідно Кредитного договору, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, п. 7.1. Кредитного договору - з 26 вересня 2007 р. по 25 вересня 2012 р. Отже термін закінчення кредитування згідно п. 7.1. Кредитного договору - 25 вересня 2012 р., а також сторони погодили термін щомісячного виконання зобов`язання, п. 7.1. Кредитного договору - періодом сплати вважати період з 05 по 10 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1102, 56 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді (п.7.1. кредитного договору). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий з 26 вересня 2007 р. по 25 вересня 2012 р. Відтак, у межах строку кредитування до 25 вересня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 05 по 10 числа кожного місяця. Починаючи з 25 вересня 2012 р. року, згідно кредитного договору позичальник мав повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування 25 вересня 2012 р. кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. Справа N 444/9519/12, у постановах Верховного суду від 19.09.2018 р. справа № 643/16336/16-ц, від 12.09.2018 р. справа № 473/825/16-ц, від 12.09.2018 р. справа № 186/1974/14-ц, від 14.02.2018 р. справа №564/2199/15-ц. Як випливає з банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» з 26.09.2007 р. по 19.10.2022 р. [PERSON] було сплачено за Кредитним договором №К2Р6АU01170714 - 22404,52 грн. в наступному порядку - 14.11.2007 р. - 1200, 00 грн., 9, 68 грн. - 25.12.2007 р., 1500, 00 грн. - 25.12.2007р., 1300,00 грн. - 08.01.2008 р., 1200 грн.- 08.02.2008 р., 1110,00 грн. - 14.02.2008р., 1200,00 грн. - 06.03.2008 р., 2,37 грн. - 14.04.2008 р., 1200,00 грн. - 14.04.2008р., 1120,00 грн.-11.06.2008р., 36,99грн. - 20.08.2008р., 1163,01 грн.- 20.08.2008р., 4,46грн.-17.09.2008р., 1200,00грн.-17.09.2008р., 1200,00 грн.- 29.10.2008р., 1,00грн.-12.11.2008р., 2000,00грн.-12.11.2008р., 0,15 грн.-27.11.2008р., 1500,00грн.-27.11.2008р., 1200,00грн.-11.12.2008р., 5,24 грн.-20.01.2009р., 1194, 76грн.-20.01.2009р., 2,61грн.- 03.03.2009р., 997,39грн.-03.03.2009р., 3,01грн.-17.03.2009р., 950,00грн. - 17.03.2009р., 16,73грн.-28.04.2009р., 583,27 грн.-28.04.2009р., 3,85грн.-13.05.2009р., 500,00 грн.-13.05.2009р. З 25.09.2015 р. сплата здійснювалась без згоди відповідача [PERSON] в примусовому порядку. Всього сплачено - 24088,85 грн. із яких: 33,47грн. - 25.09.2015 р.(автоматичне погашення простроченої заборгованості, вклад «копілка»), 1276,61 грн. - 06.09.2019 р., 2458,91 грн. - 07.10.2019 р., 2493,89 грн. - 05.11.2019 р., 2458,91грн.- 04.12.2019 р., 5079,70грн.-11.02.2020р., 2599,42грн.-03.03.2020р., 2599,42грн.-02.04.2020р., 2717,12грн.-05.05.2020р., 2371,40 грн.-02.06.2020р.(надходження за позовами, тобто суми стягнуті в рамках виконавчого провадження). Всього було сплачено - 46493,37 грн. Як випливає із розрахунку заборгованості за договором № К2Р6АU01170714 від 26.09.2007 р., укладеного між Приватбанком та клієнтом- [PERSON] , станом на 17.05.2022 р., залишок простроченої заборгованості (тілом кредиту) станом на 26.09.2012 р. становив 38986,74 грн. Примусово стягнуті по виконавчому провадженню суми у розмірі 24055,38 грн. банком були зараховані на погашення боргу по тілу кредиту і станом на 17.05.2022 р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становив 14931, 36 грн. З урахуванням умов кредитного договору щодо строків кредитування до 25.09.2012 р., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 181689, 88 грн., нарахована позивачем за період з 26.09.2007 р. по 17.05.2022 р. підлягає частковому задоволенню в межах передбаченого кредитним договором строку кредитування, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 26.09.2012 р. становить 46366, 07 грн. У стягненні заборгованості за нарахованими відсотками після 26.09.2012 р., що складає 135323, 81 грн. (181689, 88 грн. - 46 366,07 грн.) слід відмовити, оскільки заявлена поза межами передбаченого договором строку виконання основного зобов`язання. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] з огляду на наступне. 26 вересня 2007 р. між ПриватБанк Кредитором та [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до п.16 якого, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 26 вересня 2007 р. № К2Р6АU01170714, згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит у сумі 53494, 00 грн., а Боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 53494, 00 грн. у строк з 26 вересня 2007 р. по 25 вересня 2012 р. включно. Пунктом 12 Договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Таким чином Договором поруки було передбачено строки її закінчення - після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Згідно п. 7.1. Кредитного договору кредитні кошти надаються Банку на строк з 26 вересня 2007 р. по 25 вересня 2012 р. Отже порука за Договором поруки від 26.09.2007 р. припинилась з 25.09.2017 року. Позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до поручителя [PERSON] була подана до Подільського районного суду міста Києва суду в червні 2022 р., тобто після припинення поруки. Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею зобов`язання за договором поруки слід було пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки до 25.09.2017 р. Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10.04.2019 року у справі № 604/156/14-ц (провадження № 14-644цс18), від 16.09.2019 року у справі № 201/8164/16-ц (провадження № 61-28479св18), від 03.07.2019 року у справі № 1519/2-3165/11, (провадження № 14-219цс19), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 2/1169/11. Отже, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом (червень 2022 року) порука [PERSON] за вказаним Кредитним договором К2Р6АU01170714 від 26 вересня 2007 р. припинилася відповідно до вимог статті 559 ЦК України. Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором К2Р6АU01170714 від 26 вересня 2007 р., укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовної вимоги щодо стягнення заборгованості, посилаючись на те, що такий строк пропущений, оскільки позивач звернувся до суду у червні 2022 року із позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з 26.09.2007 р. по 25.09.2012 р. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з кредитного договору кінцева дата повернення кредиту, відсотків за договором була встановлена 25 вересня 2012 р. Однак, як вбачається з матеріалів справи, останній платіж згідно з кредитним договором було здійснено відповідачем особисто 13.05.2009 р., а позов подано 29.06.2022 р. Платежі, які були здійснені за кредитним договором після цієї дати здійснювались без згоди [PERSON] шляхом стягнення в примусовому порядку приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Крайчинським С.С, по виконавчому провадженню № 55669604 про примусове виконання виконавчого напису № 6458 від 10.07.2017 р., виданого приватним нотаріусом Завалієвим А.А. Так, 25.09.2015 р. мало місце автоматичне погашення простроченої заборгованості у розмірі 33, 47 грн. та далі з 06.09.2019 р. здійснювались надходження за виконавчим провадженням. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За вказаною нормою права правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 161/20278/14-ц, зроблений висновок, що "вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, якщо платежі у рахунок погашення заборгованості були здійснені під час примусового виконання судового рішення, що не може свідчити про добровільне визнання позичальником свого боргу". Аналогічна правова позиція сформульована також у постанові ВСУ №6-2891цс16 від 08.11.2017 р., у постановах Верховного суду від 11.09.2019 р. справа № 623/99/17, від 09.02.2022 р. справа № 602/1082/19. Таким чином, оскільки [PERSON] після 25 вересня 2012 р. (закінчення строку кредитування) самостійно сплату за кредитним договором не здійснював, примусове стягнення коштів приватним виконавцем згідно ЗУ «Про виконавче провадження» не може свідчити про добровільне погашення заборгованості боржником, то переривання перебігу позовної давності відсутнє. Крім того, оскільки строк позовної давності сплив по останньому платежу ще 25.09.2015 р., то добровільна сплата боржником заборгованості за кредитним договором після цієї дати також не є підставою для переривання перебігу позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Як вказано вище до вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом минув строк позовної давності, крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування 25.09.2012 р., то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. З урахуванням наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості слід відмовити у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed