Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

11 березня 2020 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПАТ «Страхова компанія «Єврофінанс України» до [PERSON] з вимогою про відшкодування шкодив порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON] 06 червня 2019 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 11 липня 2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2108 днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Passat CC днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] на а/д Р-42 Лубни-Миргород-Опішня сталася ДТП. Згідно відомостей НПУ, на момент ДТП у [PERSON] встановлено факт алкогольного сп`яніння. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивачем виплачено [PERSON] суму узгодженого страхового відшкодування в розмірі 85000,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним представник позивача прохав стягнути з [PERSON] в порядку регресу 85000,00 грн та судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.138, том 1). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2020 року справу прийнято до спільного розгляду з цивільною справою [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої у наслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України». Об`єднаній справі присвоєно єдиний номер справи № 541/259/20 провадження № 2/541/465/2020 (а.с.100). Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року провадження у частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди завданої у наслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» закрито, у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову. Продовжено судовий розгляд цивільної справи в частині позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. В судове засідання представник ПАТ «Страхова компанія "Євроінс Україна» не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Грищенко Є.С. заперечував позовні вимоги, так як вважав, що вимоги позивача мають звертатися в порядку суброгації а не у порядку регресу. Окрім того, вважав факт алкогольного сп`яніння не встановленим з огляду на відсутність притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, 11 липня 2019 року на а/д Р-42 Лубни-Миргород-Опішня сталася ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2108 днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen Passat CC днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час фіксації наслідків ДТП, працівниками поліції, було встановлено факт перебування водія [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння. Сторонами визнається, що стан алкогольного сп`яніння було виявлено за наслідками медичного огляду. В подальшому ці обставини слугували підставою для складення відносно [PERSON] матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Всі дані, що зафіксовані працівниками поліції на місці події, були передані страховику за його запитом (а.с.112-113, том 1). Цивільна відповідальність транспортного засобу ВАЗ 2108 днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] забезпечена полісом № АО / 1127581 від 06.06.2019 року (а.с.111, том 1). Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 116-117, том 1). Інший учасник ДТП, водій транспортного засобу Volkswagen Passat CC днз [NUMBER] [PERSON] повідомив позивача про факт ДТП з подальшим проханням виплати узгоджену суму страхового відшкодування у розмірі 85000,00 грн (а.с.118-119, 120, том 1). Сума узгодженого страхового відшкодування була виплачена [PERSON] згідно платіжного доручення № 6610 від 27.11.2019 року (а.с.127, том 1). Представник ПАТ «Страхова компанія «Єврофінанс України» звернувся з претензією до [PERSON] на відшкодування шкоди у розмірі виплаченої узгодженої страхової виплати у розмірі 85000,00 грн (а.с.128-129, том 1). Претензія відповідачем задоволена не була. Надаючи оцінку встановленим обставинам суд зауважує наступне. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. «а» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право\~подати регресний позов до страхувальника або водія\~забезпеченого транспортного\~засобу,\~який спричинив\~дорожньо-транспортну\~пригоду, якщо він\~керував транспортним\~засобом у\~стані алкогольного,\~наркотичного чи\~іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В контексті наведеного суд критично сприймає доводи сторони відповідача з приводу порядку захисту прав позивача, як закон чітко визначає, що захист прав страховика має здійснюватися шляхом заявлення регресного позову. Стосовно стану алкогольного сп`яніння у відповідача, варто зауважити наступне. Як судом було встановлено, в момент оформлення ДТП , відповідача було піддано медичному освідуванню на стан алкогольного сп`яніння, результати якого підтвердили його наявність. Вказане виступало підставою для складення адміністративного протоколу серії БД № 272408 від 13.07.2019 року. За наслідками судового розгляду, постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2019 року (справа № 541/1552/19; 3/541/524/2019) провадження у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрите у зв`язку з передачею матеріалів прокурору з огляду на встановлення судом ознак кримінального правопорушення за ст. 286 КК України, де стан алкогольного сп`яніння є обтяжуючою обставиною при призначені покарання. В подальшому, як вбачається з постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.02.2020 року (справа № 541/207/20; 3/541/80/2020) за наслідками повторного направлення протоколу про адміністративне правопорушення за фактом керування [PERSON] транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння було закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Сторона відповідача вважає, що закриття провадження з відповідних обставин, свідчить про відсутність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а отже і сам факт наявності алкогольного сп`яніння не є доведеним. Однак суд не може погодитися з таким доводами. Вирішуючи дане питання в першу чергу слід зазначити, що правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону. Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 04 березня 2020 року у справі N 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі N 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі N 927/623/18; від 29.04.2020 у справі N 686/4557/18. З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими - обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності. Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою / нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення. Постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.07.2019 року (справа № 541/1552/19; 3/541/524/2019) набрала законної сили, [PERSON] оскаржена не була. Таким чином, закриття провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення свідчить як про подію правопорушення, так і про вину у вчиненні правопорушення відповідної особи. Відповідні обставини в повній мірі взаємоузгоджуються з відомостями, що були передані Національною поліцією України страховику (а.с.112-113, том 1), вказано, що у [PERSON] було встановлено стан алкогольного сп`яніння. Доказів, які б спростовували встановлені обставини чи ставили б їх під сумнів, відповідач до суду не надав, клопотань про їх витребування не заявляв. Ба більше, Законодавець, визначаючи, у п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стан сп`яніння водія як підставу для регресної вимоги страховика (котрий задовольнив вимоги третьої особи), жодним чином не обмежував у способах чи засобах доведення цієї обставини. З огляду на вищезазначене, суд вважає вимоги позивача такими, що ґрунтуються на законі, а тому вони підлягають до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved