Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] , та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Кам`янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, Приватний нотаріус Кір`як К.А., про визнання права власності добросовісного набувача на об`єкт нерухомого майна та усунення перешкод в користуванні майном. У своєму позові з урахуванням зміни предмету позову позивач просить суд: Визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ( [ADDRESS] ) право власності на об`єкт нерухомого майна, - підприємство громадського харчування типа « [INFO] » з літнім майданчиком, розташоване за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0324 га, у тому числі 0,0108 га із переданої в оренду ПП [PERSON] рішенням міської ради № 101-04/ХХ1У від 20.12.2002 р., 0,0065 га із земель ТОВ «Інфра сервіс СТК», що закріплено рішенням міської ради № 327-14/ХХ1У від 2004 року та 0,0151 га із земель міської ради шо закріплене рішенням міської ради № 581-19/1У від 31.08.2005 року, яке він по Договору купівлі-продажу від 14 травня 2003 року придбав у ТОВ «Інфра Сервіс СТК», із застосуванням норми цивільного законодавства пов`язаної із набуттям права власності як добросовісного набувача. Визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ( [ADDRESS] ) право добросовісного набувача на об`єкт нерухомого майна, - підприємство громадського харчування типа « [INFO] » з літнім майданчиком, розташоване за адресою: [ADDRESS] на земельної ділянці площею 0,0324 га. із застосуванням норми цивільного законодавства пов`язаної з визнанням його в якості добросовісного набувача шляхом реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. Заборонити відповідачу - Кам`янська міська рада Дніпропетровської області місцезнаходження: Дніпропетровська область, 51900, м. Кам`янське, м-н Петра Калнишевського. 2, код ЄДРПОУ24604168. та іншим третім зацікавленим особам чинити будь які дії спрямовані на чинення перешкод позивачу [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном при реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та в подальшій експлуатації об`єкту. Стягнути з відповідача - Кам`янська міська рада Дніпропетровської області місцезнаходження: Дніпропетровська область. 51900, м. Кам`янське. м-н Петра Калнишевського, 2 код ЄДРПОУ24604168, на користь позивача [PERSON] та позивача [PERSON] судовий збір у сумі сплаченої позивачами та витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. В обґрунтування позову позивач зазначив, що підприємство громадського харчування типа «Закусочна» з літнім майданчиком, розташоване за адресою: м. Кам`янське, пр. Свободи у сквері напроти кінотеатру ім. Т. Г. Шевченко на земельної ділянці площею 0,0324 га, складався з двох частин. Одна частина була власністю [PERSON] , яка складалась з приміщення кафе з навісом, та яку [PERSON] продав [PERSON] 11.11.1998 року через Товарну біржу «Дніпродзержинська», а [PERSON] в свою чергу продав цій об`єкт нерухомості ФОП [PERSON] . Друга частина об`єкту на правах власності належала та була зареєстрована в реєстрі речових прав за ТОВ «Інфро-Сервіс СТК», та складалась з підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, і була розміщена на 0,0065 га відведених земель ТОВ «Інфра-Сервіс СТК» та 0.0151 га переданих в оренду земель міської ради, розташованих у сквері по [ADDRESS] (Рішення міської ради № 581-19/1У від 31.08.2005 р.), яке в наступному був проданий [PERSON] 14.05.2003 року. Третя частина\~об`єкту на\~правах власності\~належала та\~була зареєстрована\~в реєстрі\~ речових\~прав за\~УА СП\~ТОВ «Інфро-сервіс\~импекс»,\~та складалась\~з 1/3\~частини приміщення\~для використання\~під літне\~кафе,\~розташоване у\~сквері напроти\~кінотеатру [ADDRESS] ,\~яка була\~продана [PERSON] \~22\~червня 2003\~року,\~а Розпорядженням\~Голови районної\~ради (Заводського\~району)\~№ 175-Р\~від 12.09.2002\~року [PERSON] \~дозвіл на\~подальшу експлуатацію\~з будівництвом\~цього літнього\~майданчику. Формуляр попереднього погодження розташування об`єкта підписаний, скріпленій оригінальними печатками повноважними службами та відділами місця з чітким визначенням на схемі розміщення торговельного 1/3 частини торгового повільна [PERSON] та літнього майданчика. Крім того, Договором оренди земельної ділянки від 16 січня 2003 року (державна реєстрація договору за № 0656) передбачено що Орендодавець - Дніпродзержинська міська рада надає, а Орендар ПП [PERSON] приймає у строкове платне володій: користування земельну ділянку площею 0,0108 та, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (сквер), згідно з планом земельної ділянки (кадастровий № 1210400000:02:016:0071, яких 0,0010 га надається для розміщення торговельного павільйонна, а 0,0098 га для розміщення літнього майданчика, що відповідно зазначено Планом земельної ділянки, Довідкою визначення грошової оцінки земельної ділянки, та закріплено Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 952 від 29.12.2004 року. В наступному ця земельна ділянка площею 0,0108 га Рішенням Дніпродзержинської міської ради № 101-04/ХХ1У від 20.12.2002 року, яка розташована по [ADDRESS] , надана в користування ПП [PERSON] для розміщення торговельного павільйонна (0,0010 га) з літнім майданчиком (0,0098 га), що підтверджено Витягом та Додатком рішення ради. Рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради № 443 від 07.08.2003 «Про затвердження дислокації об`єктів торгівлі та громадського харчування у сквері по [ADDRESS] в Додатку на схемі читко визначено частина нерухомого майна, який належить ТОВ «Інфра Сервіс СТК», та окремо торговий павільйон з кафе та літнім майданчиком, який належить [PERSON] . Рішенням виконавчого\~комітету Дніпродзержинської\~міської ради\~від 29.12.2004\~року №\~952\~«Про надання\~дозволу на\~будівництво підприємства\~громадського харчування\~типу « [INFO] »\~з літнім\~майданчиком у\~сквері по\~пр..\~Леніна» за\~клопотанням ПП\~ [PERSON] \~затверджений комплексний\~висновок на\~будівництво підприємства\~громадською харчування\~типу «Закусочна»\~з літнім\~майданчиком у\~сквері по\~ [ADDRESS] і узгодженням та підписами усіх зацікавлених служб та управлінь, викопування на будівництву Актом вибору та планом земельної ділянки, Довідкою про визначення грошової оцінки земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23.06.2005 року № 510 з метою благоустрою території скверу по [ADDRESS] Додатку за ПП [PERSON] закріплена ділянка скверу 850 кв.м. з визначенням території на схемі. Протоколом №\~4\~від 31\~серпня 2005\~року сесії\~Дніпродзержинської міської\~ради рішення\~№ 581-19/1У\~«Про набуття\~юридичними та\~фізичними особами\~права користуванню\~земельними ділянками\~несільськогосподарського призначення»\~в Додатку\~під №\~21\~Переліку землекористувачів\~та відомості\~про земельні\~ділянки,\~які надаються\~по матеріалам\~проектів відведення\~земельних ділянок\~та закріпляються\~по матеріалам\~інвентаризації зазначено: « ПП [PERSON] земельна ділянка по [ADDRESS] у сквері, 0,0324 га у тому числі 0,0324 га для розміщення підприємства громадського харчування типа « [INFO] » з літнім майданчиком; від користування - оренда; проект відведення земельної ділянки на підстав: Постанови Верховної Ради України від 18.12.1990 р. № 563-Х11; 0,0065 га із земель ТОВ «Інфра-Сервіс СТК» та 0,0151 га із земель міської ради (шифр 96,71). Вказана земельна ділянка надавалася міською радою ПП [PERSON] саме під об`єкт нерухомого майна, який він придбав саме у ТОВ «Інфра-Сервіс СТК» у 2003 році, а не під раніше, а саме 11 листопада 1998 року придбаного за допомогою Товарної біржі «Дніпродзержинська» у [PERSON] нерухомого майна розташованого за адресою [ADDRESS] . У подальшому, Рішенням сесії Дніпродзержинської міської ради № 510 від 23.06.2005 року та № 581-19/У від 31.08.2005 року ПП [PERSON] надана в користування та закріплена земельна ділянка площею 0,0324 га в тому числі 0,0072 га в охоронній зоні інженерних комунікацій для розміщення підприємства громадського харчування типу « [INFO] » з літнім майданчиком по [ADDRESS] (у сквері), яка складалась із 0,0065 за земель ТОВ «Інфра-Сервіс СТК» та 0,0151 га із земель міської ради., що підтверджується Витягом та Додатком рішення ради від 31.08.2005 року Таким чином, цій цілісний комплекс за вказаною адресою іменується, як підприємство громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком, та яким володів, користувався ПП [PERSON] з 1998 року по жовтень 2017 року, тобто тривалий час на протязі 19 років. Вісь цій термін об`єкт нерухомості - «Закусочна» функціонує за своїм цільовим призначенням; позивач - ПП [PERSON] від виконкомів Заводського району та міської ради Дніпродзержинська, рішеннями сесій отримує дозволи на будівництво; за ним закріпляється земельна ділянка, складаються з міською радою договори оренди земельної ділянки, надається право користування земельною ділянкою, оцінюється земельна ділянка, виготовлюються Технічний паспорт на об`єкт нерухомості, - підприємство громадського харчування типу « [INFO] » з літнім майданчиком, розташований по [ADDRESS] ., та зазначений як розташований у сквері напроти кінотеатру [ADDRESS] , та мають різні площі земельних ділянок. Всі дії ПП [PERSON] проводилися та оформлялися прозоре, на всіх документах органів місцевого самоврядування та їх підрозділів, департаментів та відділів маються підписи службових осіб. Документи на об`єкт нерухомості досконально вивчаються службовими особами земельного департаменту, архітектурою місця, юридичними службами органів місцевого самоврядування, даються оцінки, узгодження, дозволи. Об`єкт нерухомості внесений в генеральний план архітектури центрального скверу місця, в статистичний облік, та в реєстр прав власності нерухомості і на протязі 18 років ні у кого із службових осіб виконкомів та їх підрозділів ні яких питань відносно правомірності та легітимності існування та функціонування «Закусочної» з майданчиком не виникало взагалі. Питання про протиправне набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості не вставав і сумніву не підлягав. 17 та 18 жовтня 2017 року [PERSON] дарує [PERSON] по 1/2 частки нерухомого майна, - підприємства громадського харчування типу « [INFO] » з літнім майданчиком, розташований по [ADDRESS] . Угоди дарування засвідчуються приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округа Кір`як К.А, яка також не виявила жодного порушення норм права засвідчуючи договори дарування. Право власності на даний об`єкт нерухомого майна вноситься в реєстр прав власності нерухомого майна на ім`я [PERSON] . Рішенням сесії № 937-210/У11 від 22.12.2017 року [PERSON] надається дозвіл на розробку проекту землеустрою; належно оформлена документація здається в департамент та знаходиться по наступний час на розгляді в місцевої раді; починаючи з 2018 року [PERSON] щорічно сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою; володіє на правомірній провій підставі подарованим підприємством, оборудує приміщення відповідним обладнанням; проводить частковий знос будівлі, та отримав новий Технічний паспорт зазначеного об`єкту нерухомості. Підприємство громадського харчування типу « [INFO] » з літнім майданчиком, розташований по [ADDRESS] експлуатується [PERSON] вісь час виключно за його цільовим призначенням, легально, без порушень діючого законодавства України. Дніпровський апеляційний суд та касаційна інстанція при розгляді справи по суті ігнорували надані стороною відповідача [PERSON] докази, відносно того, що у [PERSON] була лише незначна частина власності спірний об`єкт нерухомого майна. Основна частина об`єкту «Закусочна» з літнім майданчиком належала на праві власності двом юридичним особам: ТОВ «Інфра-Сервіс СТК» та УА СП ТОВ «Інфро-сервіс импекс» в період часу 2002 та 2003 років договорами купівлі-продажу продали кожний окремо свою частку ПП [PERSON] , а земельні ділянки на яких розташовані ці об`єкти надані товариствам місцевою радою в оренду, та право власності на ці нерухомі об`єкти не були скасовано рішенням Дніпровського апеляційного суду. Позивачі вважають, що мають право власності на об`єкт нерухомості, який був набутий позивачем [PERSON] у 1998 році та 2002-2003 роках, а позивачем [PERSON] у 2017 році не злочинним шляхом, а шляхом оформлення відповідних правових угод і документів та Рішеннями виконкомів місцевої ради про надання під нерухомий об`єкт відповідних земельних ділянок - у першому випадку, та шляхом засвідчення нотаріусом договорів дарування нерухомого майна, та Рішеннями місцевої ради у другому випадку, як це передбачено цивільним законодавством України, але ці права власності були безпідставно скасовані Дніпровським апеляційним судом 10 лютого 2021 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили задовольнити їх. Представник відповідача Кам`янської міської ради Дніпропетровської області та теретьї особи, яка не заявляє самостійних вимог Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради - [PERSON] позовні вимоги не визнав, та просив відмовити. Надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Приватний нотаріус Кір`як К.А., в судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином. 15 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, дійшов до такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Судом встановлено, що з 1998 по 2017 роки ПП [PERSON] правомірно володів та користувався нерухомим об`єктом, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно отримав його у власність через набувальну давність, а з 2017 року по теперішній час право власності на зазначений об`єкт належить [PERSON] , який експлуатує його виключно за його цільовим призначенням, без порушень норм діючого законодавства України, та просить суд визнати за [PERSON] право власності на вказаний об`єкт із застосуванням норм цивільного законодавства, пов`язаних із визнанням його в якості добросовісного набувача. Однак з даним твердженням не можна погодитися з наступних підстав. Згідно ст. 344 ЦПК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховний Суд України роз`яснив, що, виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу'(Підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. ВСУ вказував на складність розуміння судами добросовісності у контексті цієї норми. Поряд з цим, за аналізом ВСУ саме відсутність добросовісності володіння у більшості випадків є підставою для відмови у позовах про визнання права власності за набувальною давністю. А тягар доказування добросовісності володіння у таких справах покладається на позивача. У Постанові Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз`яснено судам, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Визначаючи добросовісність володіння, також вважають, що насамперед слід встановити, що володілець не знав та не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто, що обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. ВССУ також вказує на те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав та не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як вбачається з позовної заяви та долучених до неї матеріалів, Позивачі, в порушення вищенаведених вимог, не надали доказів та не обґрунтували (не довели) факт добросовісного заволодіння позивачем чужого (спірного) нерухомого майна. У 2014 році спеціалістами сектору самоврядного контролю департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради у результаті обстеження було фактично встановлено, що за адресою: [ADDRESS] (сквер біля кінотеатру ім. Т. Г. Шевченка), на земельній ділянці площею 0,0210 га за адресою: м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна (у сквері) навпроти кінотеатру ім. Т. Г. Шевченка розміщено одноповерхову капітальну будівлю із цегли з літнім майданчиком та тентований намет для провадження підприємницької діяльності (кафе). Документи на землекористування Позивачем не оформлено, що є порушенням вимог земельного законодавства. Міською радою рішення про надання земельної ділянки у користування не приймалося, тобто земельна ділянка зайнята самовільно. 27.10.2014 Кам`янська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з вимогою про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки в примусовому порядку з приведенням її у попередній стан та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 року позов задоволено: зобов`язано ФОП [PERSON] (дружину Позивача 1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (у сквері) навпроти кінотеатру ім. Т.Г. Шевченка, площею 0,0210 га, та повернути її Дніпродзержинській міській раді Дніпропетровської області (відповідно до розпорядження міського голови м. Дніпродзержинська від 07.06.2016 №230-р були внесені зміни до Статуту територіальної громади міста Дніпродзержинська та розпорядчих документів міської ради та здійсненні заходи у зв`язку з перейменуванням міста Дніпродзержинськ на Кам`янське) за актом приймання-передачі з приведенням вказаної земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом демонтажу одноповерхової будівлі із цегли з літнім майданчиком та тентового намету за рахунок боржника. 27.03.2017р. спеціалістами сектору самоврядного контролю департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради проведено обстеження стану та дотримання умов використання зазначеної земельної ділянки та складено акт. У результаті обстеження встановлено, що порушення, виявлені під час попередніх обстежень дружиною Позивача 1 не усунуто. Документи на землекористування не оформлено, що є порушенням вимог земельного законодавства. Міською радою рішення про надання земельної ділянки у користування не приймалося, тобто земельна ділянка зайнята самовільно. У справі №904/8390/14 Дніпропетровським апеляційним господарським судом було винесено постанову від 09.10.2017, якою апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 року - без змін. На теперішній час рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 року знаходиться на виконанні у Заводському відділі ДВС у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Але рішення не було виконано тому, що на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 року, було видано наказ звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0210 га, яку використовує [PERSON] , та повернути її Дніпродзержинській міській раді Дніпропетровської області за актом приймання-передачі з приведенням вказаної земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом демонтажу одноповерхової будівлі із цегли з літнім майданчиком та тентового намету за рахунок боржника. На сьогодні, виконати цей наказ не має можливим, оскільки державний виконавець, виїжджає на місце виконання, а йому Позивачі надають документи, що це інша адреса - ні [ADDRESS] , що перешкоджає виконання рішення суду, більш того надають документи, що власник не дружина [PERSON] , а сам [PERSON] . У зв`язку з неможливістю виконання рішення Господарського суду в майбутньому Кам`янська міська рада була змушена звернутись з позовом до районного суду. Після чого, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.05.2018 №124868476, стало відомо, що право власності на нерухоме майно - підприємство громадського харчування типу « [INFO] » з літнім майданчиком за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (підстава: договори дарування 1/2 частини підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літнім майданчиком №1512 від 17.10.2017; №1515 від 18.10.2017). 05.06.2018 фактично ж на момент обстеження фахівцями департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради, згідно з план-схемою земельної ділянки, на земельній ділянці площею 0,0210га за адресою: [ADDRESS] розміщено кафе-бар з літнім майданчиком та навіси з вивіскою « [INFO] ». Документи на користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] не оформлені. Тобто, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (у сквері), навпроти кінотеатру ім. Т. Г. Шевченка та [ADDRESS] , це одна й та ж земельна ділянка, тобто ідентичні земельні ділянки з різними адресами та тими самими об`єктами нерухомого майна. \~ \~ \~ \~ Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.02.2020 у позові Кам`янської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна та договорів недійсними, знесення об`єкту нерухомого майна відмовлено, однак 10.02.2021 Постановою Дніпровського апеляційного суду позовні вимоги задоволено. Позивачі у позовній заяві роблять посилання на рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 29.12.2004 №952, яким надано дозвіл [PERSON] на будівництво підприємства громадського харчування типу «Закусочна» з літним майданчиком, але в цьому рішенні не зазначено точної адреси будівництва такої споруди, оскільки на [ADDRESS] багато існуючих підприємств громадського харчування. Більш того, [PERSON] отримав дозвіл на будівництво лише у 2004 році, а по Договору товарної біржу придбав об`єкт нерухомості «Закусочна» ще у 1998році, тоді коли цього об`єкту не могло бути взагалі, тобто дозвіл - 2004 році, а придбав вже збудований шість років тому у 1998 році, що підтверджує про невідповідність документів дійсним обставинам справи. Дружина позивача [PERSON] придбала об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , також у [PERSON] , а потім після розгляду в Господарському суді вже Позивачі придбав той самий об`єкт, але вже за адресою: [ADDRESS] також у [PERSON] , відповідно актів обстеження та фото до них, та взагалі розміщення об`єкту на карті міста, складених спеціалістами сектору самоврядного контролю департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. Отже, зміна буквених літер у адресі з «57А» на «57Г» змінилась лише в договорах, які укладені на товарних біржах, в той час коли цього об єкту не могло існувати взагалі. Також, необхідно зазначити, що спірна ситуація стосовно адреси, створена саме Позивачами, при штучному незаконному виготовлені Договору товарної біржі та подальшого відчуження цього об`єкту. Фактично на цей час на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади, за адресою: [ADDRESS] , розташована самовільно збудована будівля. Відповідно до статей\~10,\~16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~ради представляють інтереси територіальної громади. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5-6 ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язана повернути другі стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Пунктом 5 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц указала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 522/7636/14-ц). Продавець [PERSON] по угоді від 11.11.1989 через Товарну біржу помер [INFO] відповідно до Свідоцтва про смерть, а судові спори щодо об`єкта нерухомого майна та договорів дарування недійсними, знесення об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] , ще з 2014 року, тобто на момент відкриття провадження по справі №208/3651/18 [PERSON] був живий і у Позивачів була можливість ще у 2018 році звернутися до суду з віндикаційним позовом для вирішення питання про відшкодування добросовістному набувачеві, понесених ним витрат на придбання майна. Виникає питання: чому Позивачі лише зараз у квітні 2021 року, а не три роки тому, вирішили просити визнати право власності добросовістних набувачів на спірний об`єкт нерухомого майна? Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином суд вважаємо, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо заборони відповідачу та іншим третім зацікавленим особам чинити будь які дії спрямовані на чинення перешкод позивачу [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядженням вищевказаним нерухомим майном при реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна та в подальшій експлуатації об`єкту. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed