Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

До Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла заява, в якій заявник просить визнати свого сина [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Заява мотивована тим, що 30 березня 2014 року син заявниці [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , вийшов з дому о 19.40 і поїхав на зустріч з потенційним роботодавцем на станцію метро «Мінська» в м. Києві, яка повинна була відбутися того дня о 20:20 год. З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. 31 березня 2014 року вона звернулася до Подільського районного управління міліції з заявою про зникнення сина, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження за фактом безвісті зникнення [PERSON] та внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100070002164 від 31.03.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. По теперішній час її син, [PERSON] , перебуває у державному розшуку. Також зазначає, що її син [PERSON] , до теперішнього часу зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яка належить заявниці на праві приватної власності. Про місце перебування її сина, [PERSON] немає відомостей набагато більше року. Визнати сина безвісно відсутнім заявнику необхідно для зняття його із зареєстрованого місця проживання у вищевказаній квартирі, яка належить їй на праві власності. На підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19.12.2022 року матеріали вищевказаної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. До Подільського районного суду м.Києва матеріали заяви надійшли 09.01.2023 р. Ухвалою від 13.01.2023 р. вищевказана заява була залишена без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, які були усунуті заявником у встановлений законом строк. Провадження у справі відкрито ухвалою від 09.02.2023 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтримали заяву в повному обсязі, просили її задовольнити та надали пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Заявник додатково пояснила, що в 2011 р. вони переїхали до Києва, в вересні 2013 р. син вступив на 1 курсі Академії муніципального управління, з вересня 2013 р. вони проживали у Подільському районі м.Києва. Для розшуку сина вона також розміщувала оголошення в газетах та мережі Інтернет. Але ні заходами працівників поліції, ані власними встановити місцезнаходження її сина до теперішнього часу не вдалося. В судове засідання представник Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, до суду направив заяву та просив розглянути справу за їх відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 31 березня 2014 року [PERSON] , [INFO] , звернулася до Подільського районного управління міліції м.Києва із заявою про зникнення сина [PERSON] , [INFO] , на підставі якої було відкрито кримінальне провадження № 12014100070002164 від 31.03.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, щодо зникнення [PERSON] . Згідно довідки Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві Національної поліції України від 20 листопада 2022 року № 15758/125/53/04-2022, [PERSON] , [INFO] , перебуває з 02.04.2014 року у державному розшуку та по теперішній час. 17.06.2014 р. [PERSON] зверталась до ректора Академії муніципального управління із заявою, в якій просила не відраховувати її сина [PERSON] (студента 1 курсу М-12 факультету менеджменту денної форми навчання) до 01.09.2014 р. за фактом безвісно зниклого. Листом від 18.04.2023 р. за вих.№ 7095/125/53/03-2023 Подільське УП ГУ НП в місті Києві за запит суду повідомлено, що в СВ Подільського УП перебувають матеріали, які зареєстровані в ЄРДР за № 12014100070002164 від 31.03.2014 р. за ч.1 ст.115 КК України щодо безвісно зниклого [PERSON] , [INFO] , який 30.03.2014 р. пішов з місця проживання за ардресою: [ADDRESS] , та не повернувся. Як вбачається з вищевказаного листа, працівниками ВКП Подільського УП ГУ НП в місті Києві була заведена оперативно-розшукова справа з метою встановлення місцезнаходження особи, були проведені оперативно-розшукові заходи, але позитивного результату не було, пошуки [PERSON] тривають. Згідно наданих документів, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та з вересня 2013 р. проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 30.11.2022 р., складеним та підписаним Старостою Хмільницького старостинського округу Юрієм Слюнько в присутності свідків, [PERSON] , [INFO] , за даною адресою не проживає з 2014 року по теперішній час. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно договіру купівлі-продажу від 11.09.2003 р., посвідчений [PERSON] , державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори 11.09.2003 р., зареєстровано в реєстрі № 1-3304, належить на праві власності [PERSON] . На запит суду відповіддю ПФУ від 18.04.2023 р. за вих.№ 2800-050203-7/21343 повідомлено про те, що до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості стосовно [PERSON] за період з 01.01.2014 р. по теперішній час не надходили. Отже, відсутність таких відомостей у Реєстрі виключає офіційне працевлаштування особи. Згідно наданих заявником документів, [PERSON] розміщувала оголошення про пошук сина в печатних засобах масової інформації, в мережі Інтернет тощо. Згідно із частиною першою статті 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Частиною другою статті 43 ЦК України визначено, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Відповідно до ч.3 ст.43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до статті 306 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 Цивільного процесуального кодексу України). Пунктом третім частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Заявник просить визнати сина [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 523/2320/19 (провадження № 61-1971св21: «Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. За змістом постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 363/360/18 (провадження № 61-19779св19) виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Разом з тим, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 467/1274/18 (провадження № 61-10753св20) вказано, що при розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18)». Суд враховує, що згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до п.7 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно положень ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім свого сина [PERSON] , [INFO] , з метою реалізації своїх прав на належну їй на праві власності квартиру, в якій зареєстрований її син, [PERSON] . В судовому засіданні достеменно встановлено, що з 31.03.2014 р., тобто більше 9 років, Подільським УП ГУ НП в місті Києві в установленому законом порядку розшукується безвісті зниклий [PERSON] , [INFO] , місцезнаходження якого не встановлено до теперішнього часу. Зважаючи на зазначені обставини в сукупності та наведені правові положення, суд виключає умисну відсутність [PERSON] . А відтак, з`ясувавши всі обставини у справі, а саме відсутність відомостей про перебування [PERSON] , [INFO] , у місці його постійного проживання та за місцем його реєстрації, відсутність відомостей про дійсне перебування останнього і неможливість отримати такі відомості, сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування особи, а також приймаючи до уваги те, що [PERSON] перебуває в розшуку з 2014 року та місце його перебування (знаходження) невідоме, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про наявність юридичного складу для визнання [PERSON] , [INFO] безвісно зниклим та наявність підстав для задоволення заяви. Одночасно суд вважає за необхідне звернути увагу [PERSON] на те, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦК України заявник має право звернутися на підставі цього рішення суду до нотаріуса за останнім місцем проживання [PERSON] , [INFO] , для опису належного йому майна та встановлення над ним опіки. Також, слід роз`яснити, що згідно ч.1 ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до положень ст.309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. На підставі вкладеного, ст.ст.15, 16, 43, 44,

Outcome: approved