Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

20.10.2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «ХТМ» з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 76 661,12 грн., інфляційні витрати в сумі 8 627,86 грн., 3% річних у сумі 1 337,42 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідачі, у свою чергу, не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.10.2013 року по 23.02.2022 року у сумі 76 661,12 грн. Також з посиланням на ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані до стягнення з відповідачів інфляційні витрати в сумі 8 627,86 грн. та 3% річних у сумі 1 337,42 грн. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.10.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі. Призначено судове засідання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2022 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.10.2013 року по 23.02.2022 року у сумі 76 661 (сімдесят шість тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 12 копійок. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати в сумі 8 627 (вісім тисяч шістсот двадцять сім) гривень 86 копійок та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 337 (одна тисяча триста тридцять сім) гривень 42 копійки. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі по 827 (вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок - з кожного окремо. 26.12.2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Єлісєєв А.В. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 14.11.2022 року по справі №639/3169/22 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2023 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 14.11.2022 року по справі №639/3169/22 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено.Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2022 року по справі №639/3169/22 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - скасовано. Цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 20.01.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому остання просить суд застосувати наслідки позовної давності; позовні вимоги задовольнити частково, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 20.10.2019 року по 23.02.2022 року у сумі 27 626, 20 грн., інфляційні витрати в сумі 5 183,31 грн., 3% річних у сумі 1 337,42 грн.; в іншій частині у задоволені позову відмовити; судові витрати у вигляді судового збору стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у зв`язку з тяжким матеріальним станом родини та введенням воєнного стану в Україні, відстрочити виконання рішення строком до закінчення воєнного стану в Україні з моменту набрання рішенням законної сили. До свого відзиву відповідач надала відповідний розрахунок інфляційних витрат за період з 20.10.2019 року по 23.02.2022 року. В судове засідання 04.05.2023 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - Єлісєєв А.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, беручи до уваги відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Враховуючи викладене, суд на підставі положень ст. 223 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, на відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Довідками, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 3, 9). За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті за послуги теплопостачання за період з 01.10.2013 року по 23.02.2022 року у сумі 76 661,12 грн. (а.с. 4-5). Крім того, враховуючи, що відповідачами прострочено виконання грошового зобовязання, позивачем надано розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення за період з жовтня 2019 року по лютий 2022 року у розмірі 8 627,86 грн., а також 3% річних від простроченої суми у сумі 1 337,42 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Також згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР закріплено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також згідно з п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року передбачено, що індивідуальний споживач зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630. Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до абз.2,4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року 18.12.2009 « Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З огляду на вищевикладене, даючи оцінку вищезазначеним доказам, наданим сторонами, у їх сукупності, враховуючи часткове визнання відповідачем позову та факту наявності заборгованості за послуги теплопостачання, суд приходить до висновку про те, що відповідачі, отримуючи послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказані послуги своєчасно не оплачували, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за дані послуги за період з 01.10.2013 року по 23.02.2022 року у сумі 76 661,12 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 20.10.2022 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з відповідачів, в межах цього строку і в межах позовних вимог за період з 20.10.2019 року по 23.02.2022 року. Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та стягненню солідарно з відповідачів за вказаний період підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 27 626,20 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України суд вважає за необхідне за цей же період стягнути солідарно з відповідачів інфляційні витрати в розмірі 5 183,31 грн., погоджуючись і вважаючи правильним розрахунок, складений саме відповідачем (а.с.75), а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 337,42 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропущення позовної давності. Задовольняючи позовні вимоги на 39,4% від заявлених в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 977,51 грн., тобто по 325,84 грн. з кожного окремо, в іншій частині суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача. Щодо заяви відповідача [PERSON] про відстрочення боргу, у зв`язку з тяжким матеріальним станом родини та введенням воєнного стану в Україні строком до закінчення воєнного стану в Україні з моменту набрання рішенням законної сили, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 цього Кодексу за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Однак, враховуючи положення процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не зазначила обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не подала доказів на підтвердження підстав для розстрочення (відстрочення) виконання рішення суду, тому дане клопотання відповідача задоволенню не підлягає як необгрунтоване. На підставі викладеного і

Outcome: partial