Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛФІН (далі ТОВ\~ВЕЛЛФІН, Товариство або Позикодавець) звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики №\~110483 від 23 грудня 2016 року в загальному розмірі 44075 грн. 29 коп. В обґрунтування позову зазначало, що 23 грудня 2016 року між ТОВ\~ВЕЛЛФІН та [PERSON] (далі Позичальник) був укладений договір позики в електронній формі №\~110483, за умовами якого Позикодавець надав Позичальнику позику в розмірі 1030 грн., а Позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. У п. п. 1.3, 1.4 даного договору передбачено, що строк позики за цим договором складає 18 днів, датою укладення сторонами договору позики за домовленістю сторін вважається дата перерахування Товариством суми позики на вказаний Позичальником банківський рахунок. На виконання умов даного договору 23 грудня 2016 року Позикодавець через оператора платіжної інфраструктури перерахував на картковий рахунок [PERSON] суму позики в розмірі 1030 грн. Проте, відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконав, суму позики у визначений договором строк не повернув, станом на 09 січня 2020 року відповідач [PERSON] має перед ТОВ\~ВЕЛЛФІН заборгованість за вказаним договором позики на загальну суму 44075 грн. 29 коп., з яких: 1030 грн. заборгованість за сумою позики, 10930 грн. 92 коп. заборгованість по відсоткам, 32114 грн. 37 коп. заборгованість по простроченим відсотками. Представник позивача Коцар О.С. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення йому рекомендованого поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ст. 639 ЦК України встановлено, що загальні правила щодо форми договору, зокрема, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). При розгляді даної цивільної справи суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у ст.\~12 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі №\~2-879/13 роз`яснив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Позивач ТОВ\~ВЕЛЛФІН, звертаючись до суду з цим позовом про стягнення заборгованості з відповідача за договором позики, на підтвердження обґрунтування заявлених позовних вимог надало: договір позики №\~110483 від 23 грудня 2016 року, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ\~ВЕЛЛФІН, заявку для оформлення позики з особистого кабінету, довідку про заборгованість, договір про організацію грошових коштів №\~ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Зі змісту зазначених документів, зокрема, договору позики №\~110483 від 23 грудня 2016\~року, вбачається, що 23 грудня 2016 року цей договір укладений між Товариством та [PERSON] , при цьому вимоги ТОВ\~ВЕЛЛФІН про стягнення заборгованості за цим договором заявлені до відповідача [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позивач ТОВ\~ВЕЛЛФІН не доведено належними та допустимими доказами факту укладання 23 грудня 2016 року договору позики №\~110483, з підстав якого заявлені дані вимоги про стягнення заборгованості, саме з відповідача [PERSON] . Інші надані позивачем документи будь-яких відомостей про укладення 23 грудня 2016\~року ТОВ\~ВЕЛЛФІН договору позики №\~110483 саме відповідачем [PERSON] не містять. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що ТОВ\~ВЕЛЛФІН у суді не довело належними та допустимими доказами факту укладання 23 грудня 2016 року, з підстав якого заявлені позовні вимоги, з відповідачем [PERSON] договору позики №\~110483, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed