Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою та просить суд встановити факт свого постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, посилаючись на право набуття ним громадянства України за територіальним походженням. В обґрунтування заяви зазначено, що він народився [INFO] у місті Первомайську Миколаївської області, там же ходив до школи та значиться зареєстрованим за місцем проживання. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , які більше 30 років тому виїхали до РФ і там залишилися, їх місцезнаходження йому невідоме. Паспорт громадянина України він не отримував у зв`язку з певними сімейними та життєвими обставинами, єдиними документом посвідчення його особи є свідоцтво про його народження. З метою отримання паспорта він звернувся до Голопристанського РВ УДМС за місцем тимчасового свого проживання, однак отримав рекомендацію звернутися до суду із встановлення факту його постійного проживання на території України. Тому з метою отримання паспорту громадянки України, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 25 липня 2022 року заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області про передачу цивільної справи за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. У судове засідання учасники процесу не з`явилися. Представник заявника адвокат Заремба М.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області Демидова А.В. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні вимог просить відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування письмових заперечень зазначено, що проведеними перевірками встановлено, що [PERSON] , [INFO] народився на території України та звертався до міграційної служби з питання установлення особи, але не встановлення належності до громадянства України. За обліками УДМС у Херсонській області та Первомайської селищної ради, ні заявник, ні його батьки зареєстрованими не значаться. Станом на 24.08.1991 [PERSON] було всього 7 років, тобто він був неповнолітнім та проживав разом з батьками. Заявник має правові підстави для установлення належності до громадянства України на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» як особа, яка в неповнолітньому віці постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 з батьками за умови зміни заявлених вимог на вищевказане та надання документів відповідно до Порядку № 215/2001. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та не спростовано учасниками справи, [PERSON] народився [INFO] у місті Первомайськ Миколаївської області, що підтверджується наданою копією свідоцтва про його народження. Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фаворит Центр» № 196 від 19.02.2019, [PERSON] , 1984 р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Директором Первомайської гімназії № 5 Первомайської міської ради Миколаївської області довідкою № 101 від 06.04.2023, копію якої надано до суду, підтверджено факт навчання [PERSON] , [INFO] у загальноосвітній школі І-ІІІ ст. № 12 м. Первомайська Миколаївської області з 02.09.1991 по 09.06.1999 та отримання ним свідоцтва про неповну середню освіту. Заявник просить встановити вказаний факт з метою отримання ним паспорта громадянина України, оскільки Голопристанським районним відділом Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області у відповіді від 08.08.2020 рекомендовано у судовому порядку установити юридичний факт постійного проживання його на території України на 24 серпня 1991 року. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до частини першої статті 3 цього Закону. Відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення належності\~до громадянства\~України стосується: осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту (пункт 7 Порядку № 215). Згідно пункту 10 Порядку 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення\~про встановлення\~юридичного факту\~постійного проживання\~особи в\~неповнолітньому віці\~на території\~України за\~станом на\~24\~серпня 1991\~року або\~факту її\~проживання в\~неповнолітньому віці\~в Україні\~за станом\~на 13\~листопада 1991\~року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та з метою захисту охоронюваних прав вважає можливим встановити факт постійного проживання у неповнолітньому віці заявника [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року, на території України. При цьому суд вважає необхідним звернути уваги учасників процесу, що Первомамйське це селище міського типу Миколаївського району Миколаївської області України, а Первомамйськ місто в Україні, центр Первомайської міської громади та Первомайського району Миколаївської області. Представником заінтересованої особи надавався запит та отримана довідка стосовно відомостей про зареєстроване місце проживання [PERSON] з Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, яка знаходиться у смт. Первомайське, у той час як заявник, згідно наданих до позову письмових доказів, зареєстрований у м. Первомайськ Миколаївської області. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved