Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

29.11.2022 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він являється батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідач у справі - [PERSON] , з якою він з 15 грудня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі та рішенням суду від 07 лютого 2020 року шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення суду від 27 листопада 2020 року, у справі № 357/7130/20, з [PERSON] на його користь на сина - [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти, однак відповідач їх не сплачує, тому існує заборгованість у розмірі 79392,75 грн. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28.01.2020 місце проживання сина визначено із батьком дитини. Відповідач з часу окремого проживання із сином не спілкується, матеріально не допомагає, навчанням не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для отримання ним освіти. Тому, просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . 13.01.2023 судом звільнено позивача від сплати судового збору за подання вказаного позову, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та за правилами загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. 20.03.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала. Третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направила, про день, час місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду висновок щодо спору та заяву про розгляд справи за відсутності представника служби. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] , [INFO] , є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , вони зареєстрували шлюб 15 грудня 2017 року у Білоцерківському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 1855 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 року, у справі № 357/9903/19, яке набрало законної сили 10.03.2020, шлюб між ними було розірвано, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6,9). Згідно рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 січня 2020 року за № 41 (а.с.10) місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , визначено із батьком - [PERSON] , [INFO] Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2020 року, у справі № 357/7130/20, яке набрало законної сили 29.12.2020, з [PERSON] на користь [PERSON] на сина - [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23.07.2020 і до повноліття дитини, та на підставі вказаного рішення судом 29.12.2020 було видано виконавчий лист, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.11). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.10.2022 за № 98873 (а.с.17-18) вбачається, що у Відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на сина - [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23.07.2020 і до повноліття дитини, та станом на 01.10.2022 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 79392,75 грн. Також, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01.06.2022 являється інвалідом третьої групи та отримує пенсію по інвалідності, працює з 01.03.2018 в ТОВ «Київхліб» налагоджувальником устаткування у виробництві харчової продукції 4 розряду та отримує заробітну плату в середньому 14041,68 грн. на місяць, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.5,8,15-16,18а-19). З матеріалів справи ( а.с.6-7,12) вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з березня 2020 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком, навчається у 3-Д класі Білоцерківської гімназії-початкової школи № 11 Білоцерківської міської ради Київської області, його мати - [PERSON] навчанням і вихованням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, до школи не з`являється, а батько - [PERSON] займається вихованням та навчанням сина, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з учителем, реагує на пропозиції та зауваження. Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно акту обстеження умов проживання від 09.12.2019 проживала разом із малолітнім сином в орендованій однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , де нею були створені задовільні умови для проживання, згідно з актом оцінювання потреб сім`ї були встановлені складні життєві обставини сім`ї відповідача, через вживання нею алкогольних напоїв та проявів девіантної поведінки її неповнолітнього сина [PERSON] , після чого, зі згоди матері, місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було визначено із батьком. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання, що він являється хрещеним батьком [PERSON] , [INFO] , матір якого він бачив в останнє 4 роки тому, вона не спілкується із сином, не цікавиться його життям, навчанням, не допомагає матеріально та навіть не вітає дитину з днем народження. Хлопчик з кінця 2019 року проживає із батьком, який виконує батьківські обов`язки відносно сина у повному обсязі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала показання, що з вона знайома із сім`єю позивача близько 10 років, відповідача бачила в останній раз 5 років тому, вона не цікавиться життям сина, не допомагає матеріально, не вітає його на свята, не турбується про нього взагалі, а хлопчик навіть не згадує про матір. Близьким оточенням дитини є його батько, бабуся та дідусь. 14.02.2023 Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області ухвалив рішення № 105 (а.с.51), відповідно до якого, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] , в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, а позбавлення її батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків в повній мірі щодо дитини - [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує сина необхідним харчуванням, не займається лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, в добровільному порядку кошти на потреби сина не надає, аліменти не сплачує, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показаннями свідків. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, з відповідача на корить держави стягується судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved