Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: розірвати договір № 29 від 31 березня 2021 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] ; стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на його користь основного боргу 22500,00 грн., суми нарахованої пені 22500,00 грн., суми інфляційних втрат 5431,30 грн., суми 3% річних 1056,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 112550,00 грн., а також судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що 31 березня 2021 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] укладено Договір побутового підряду № 29. За умовами якого, відповідач зобов`язався виконати роботи по заміні вводу зі збільшенням енергопостачання потужності 25 кВт в нежитловому приміщенні, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити виконану роботу. Відповідно до п. 2.1 Договору підряду № 29, загальна вартість робіт складає 45000,00 грн. Згідно п. 2.2 договору, 50 % суми сплачується наперед, не пізніше 3-х робочих днів з моменту підписання договору, а залишок 50 % сплачується замовником протягом трьох днів з моменту підписання акту прийому-передачі робіт. Того ж дня, після підписання вищевказаного договору, він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 22500,00 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою дорученням. Виконавець зобов`язаний виконати роботу у строк 30 днів з дати отримання переплати від замовника. Строк виконання робіт сплив 30.04.2021. Однак, станом на теперішній час відповідач так і не приступив до виконання робіт. Будь-які пояснення давати відмовляється, на телефонні дзвінки не відповідає, грошові кошти не повернув. Крім того, відповідач тривалий час позбавив його належних йому грошових коштів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та пеню. Також, відповідачем завдана моральна шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв`язку з порушенням прав, наданих споживачеві і неможливості тривалий час відновити свої права, яку він оцінює у розмірі 11250,00 грн. Ухвалою суду від 14.03.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 31 березня 2021 року між [PERSON] (далі замовник) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (далі виконавець) укладено Договір побутового підряду № 29 (далі Договір). За умовами якого, відповідач зобов`язався виконати роботи по заміні вводу зі збільшенням енергопостачання потужності 25 кВт в нежитловому приміщенні, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити виконану роботу п. 1.1 Договору). Відповідно до розділу 2 Договору, загальна вартість робіт за цим договором становить 45000,00 грн. Першу частину вартості робіт замовник сплачує протягом 3-х робочих днів з моменту підписання цього договору у вигляді передоплати в розмірі 50 % вартості даного договору (22500,00 грн.) шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця або готівкою, для взяття всіх необхідних документів на проведення робіт. Датою здійснення переплати є дата надходження відповідних коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Другу частину вартості робіт замовник сплачує протягом трьох днів з моменту підписання акту прийому передачі робіт шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Як вбачається з розписки доручення від 31.03.2021, [PERSON] , зокрема, отримав кошти у розмірі 22500 грн. (на руки готівкою аванс на проведення робіт). Повний розрахунок за договором згідно акту виконаних робіт зі здачею об`єкту. Згідно п. 3.1 Договору, виконавець зобов`язується виконати роботи у строк 30 днів з дати отримання передоплати від замовника відповідно до п. 2.2 цього Договору. Позивач зазначає, що станом на теперішній час відповідач так і не виконав свої зобов`язання та не приступив до виконання робіт. У п. 6.1 Договору, зазначено, що у випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього Договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні закон Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Захист прав споживачів гарантує Основний Закон України, проголошуючи у 42 статті, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника . Надані суду письмові докази підтверджують наявні між сторонами правовідносини. Право споживача на належну якість продукції встановлено статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів», яка покладає на продавця обов`язок передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. У зв`язку з викладеним, позивач, коли він не отримав послуг належної якості, а відповідач не вчинив дій з забезпечення дотримання права позивача як споживача, правомірно заявив вимогу про розірвання договору. Право позивача відмовитися від договору за наведених обставин внормоване законодавством про захист прав споживачів (ст. 10 Закону). Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 16 лютого 2021 року №910/2861/18). Відповідно до загальних положень про зобов`язання, визначених, зокрема, у статтях 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частина третя статті 653 ЦК України). За змістом частини п`ятої статті 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно частини другої статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наслідки розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов однією із сторін внормовані частиною 5 статті 653 ЦК України, відповідно до якої у випадку розірвання договору через його істотне порушення однією із сторін друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623). У зв`язку з відсутністю будь-яких підтверджень виконання договору, а також того, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення майнової шкоди понесених позивачем на виконання договору, який розірваний через порушення його умов відповідачем. Акт приймання-передачі виконаних робіт, які передбачені пунктом 3.3 та 3.4 Договору в матеріалах справи відсутні. Доказів зворотного суду не надано. Згідно статті 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до статей 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За таких обставин, завдаток, сплачений позивачем слугує доказом укладення договору на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. У той же час, аванс же не має забезпечувальної функції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц, провадження № 14-727цс19). Зважаючи на те, що договір відповідачем не виконано належним чином, отримана відповідачем 31.03.2021 від позивача сума завдатку (авансу за договором) у розмірі 22500 грн., яка була сплачена позивачем в забезпечення виконання умов договору № 29 від 31.03.2021, що підтверджено розпискою відповідача, суд дійшов висновку, що позивач набув право стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів у розмірі 22500,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до наступного. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статей 549-551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. З урахуванням встановленого строку повернення відповідачем грошових коштів, період прострочення зобов`язань відповідача розпочався з 01.05.2021 року по 23.11.2022 (дата зазначена позивачем). У даному випадку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача [PERSON] . індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми, а саме за період починаючи з 01 травня 2021 року по 23 листопада 2022 року, - дата зазначена позивачем. Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем та встановлена його невідповідність. Судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за період з 01 травня 2021 року по 23 листопада 2022 року, відповідно до якого інфляційні збитки становлять 7200,92 грн., три процента річних 1056,00 грн., пені 9642,33 грн. Суд не може виходить за межі позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та погоджується з розрахунком, наданим позивачем про стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 5431,30 грн.. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача: інфляційних втрат у розмірі 5431,30 грн.; трьох процентів річних 1056,00 грн.; пені 9642,33 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд приходить до наступного. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 11250,00 грн., позивачем зазначено, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у його моральних переживаннях у зв`язку з порушенням прав, наданих споживачеві і неможливості тривалий час відновити свої права. Гарантією нормального здійснення фізичними особами особистих немайнових прав є їх належний цивільно-правовий захист (ст. 276 ЦК України). Право на захист особистих немайнових прав - це регламентоване правове регулювання на випадок оспорення, невизнання чи порушення особистого немайнового права. Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено статтями\~32,\~56,\~62,\~152 Конституції України. Згідно з\~статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Верховний Суд України в п. 1\~постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~звернув увагу судів на те, що встановлене\~Конституцією\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 вищезазначеної Постанови передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9\~постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~звернуто увагу судів на «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яка визначається від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~та ч.1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Враховуючи засади розумності та справедливості, наявність встановлених фактів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема, в розмірі\~3 000 (три тисячі) гривень.\~У решті позовних вимог суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в заявленому розмірі. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Внаслідок звільнення позивача від сплати судового збору, згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захисту прав споживачів, з відповідача на користь держави, в порядку ч.6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial