Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер дід позивача по материній лінії, [PERSON] . На день відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємицею його майна за заповітом була його дружина, [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з належного йому на праві спільної часткової власності нерухомого майна: 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Інша 1/2 частина квартири на день смерті [PERSON] належала також на праві спільної часткової власності його дружині [PERSON] . На початку лютого 2014 року [PERSON] , з метою прийняття спадщини, звернулася до Другої Севастопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] оскільки Заповіт був оформлений у Другій Севастопольській державній нотаріальній конторі (за місцем його проживання на той час). На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, 27.02.2014 року Смірновою Г.В. , державним нотаріусом Другої Севастопольської державної нотаріальної контори, було зареєстровано та заведено спадкову справу за № 72/2014. На підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року 1207-VІІ територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя була визнана тимчасово окупованою. З цього часу та з цих причин [PERSON] , яка тактично прийняла спадщину після [PERSON] , не змогла за життя оформити право на цю спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09.12.2016 року. За життя [PERSON] склала та підписала Заповіт, посвідчений 26.03.2014 року Колодій Г.М. , державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-354. На день відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями всього її майна, прав та обов`язків за вищезазначеним заповітом були: [PERSON] та його двоюрідний брат [PERSON] . Інших спадкоємців [PERSON] не було та немає на сьогоднішній день. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з належної їй вже вищезгаданої квартири [ADDRESS] . 17.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися у межах строку для прийняття спадщини до Приватного нотаріуса КМНО Пивоварова Олексія Костянтиновича з відповідними заявами про прийняття спадщини після [PERSON] . Приватним нотаріусом Пивоваровим О.К. 02.02.2017 року було заведено спадкову справу № 1/2017 та 09.08.2017 року видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом: по 1/4 частини квартири, право власності на яке зареєстровано за ними 09.08.2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивачу та відповідачу було оформлено спадщину після померлої [PERSON] та видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частини квартири (по 1/4 частини квартири кожному), яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1995 року. На підставі викладеного, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] 07.03.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла нотаріально завірена Заява про визнання позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позову. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пивоваров О.К. - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27.10.1962 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів №562 від 27.10.1962 року. Згідно із Свідоцтвом про право власності на житло від 26.06.1995 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 06.06.2013 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Другої Севастопольської державної нотаріальної контори Смірновою Г.В., яким все його майно, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині [PERSON] , а у випадку її смерті раніше його або одночасної смерті або неприйняття нею спадщини, він заповідає: дочці - [PERSON] та дочці - [PERSON] в рівних частках кожній. [INFO] [PERSON] помер, про що, Відділом ДРАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, зроблено запис №1030 від 19.10.2013 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 19.10.2013 року, серія [NUMBER] . Другою Севастопольською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 72/2014, спадкоємцем на все майно за законом виступила дружина померлого - [PERSON] . Інших спадкоємців немає. [PERSON] звернулася до Другої Севастопольської державної нотаріальної контори, в рамках спадкової справи № 72/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини. 27.02.2014 року державним нотаріусом Другої Севастопольської державної нотаріальної контори Смірновою Г.В. було повідомлено [PERSON] про необхідність звернення до Другої Севастопольської державної нотаріальної контори особисто або через представника з довіреністю. 26.03.2014 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Пятнадцятої державної нотаріальної контори Колодій Г.М., яким все його майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. [INFO] [PERSON] померла, про що Деснянським районним у м. Києві Відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві зроблено запис №1563 від 09.12.2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 09.12.2016 року, серія [NUMBER] . Приватним нотаріусом КМНО Пивоваровим О.К. після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 1/2017, спадкоємцями на все майно за заповітом виступили [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців немає. До приватного нотаріуса КМНО Пивоварова О.К. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулись [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємицями за заповітом. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пивоваровим О.К., 1/4 частина спірної квартири належить на праві власності позивачу [PERSON] . На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пивоваровим О.К., 1/4 частина спірної квартири належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з Інформаційної довідки № 7/02-14 від 09.02.2023 року, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] , яка належала її, раніше померлому чоловіку [PERSON] , видати неможливо, оскільки не підтверджено прийняття спадщини [PERSON] після померлого [PERSON] . Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно статті 1261 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась в передбачений ЦК України строк до Другої Севастопольської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку із подання цієї заяви нотаріальною конторою відповідно до законодавства України було заведено спадкову справу. Однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не було видано, оскільки територія м. Севастополь була окупована. Відповідно до пунктів 205, 207, 210, 231, 232 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка була чинна на момент подання позивачем заяви про прийняття спадщини), на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження. Відомості про спадкові справи підлягають обов`язковій реєстрації в Спадковому реєстрі в порядку, передбаченому Положенням про Спадковий реєстр. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія АР Крим та міста Севастополя визначена тимчасово окупованою територією. Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. 17 червня 2014 року наказом Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» до закінчення антитерористичної операції в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тимчасово призупинено:1) проведення державної реєстрації актів цивільного стану;2) доступ нотаріусів до Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Досить поширеною проблемою є, коли до відключення реєстрів на території проведення антитерористичної операції деякі спадкоємці встигли подати заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Відповідно діє правило, за яким лише нотаріус, який відкрив спадкову справу, має право видавати свідоцтво про право на спадщину. У такому випадку важливо з`ясувати через електронну базу Єдиного реєстру нотаріусів України чи не переїхав нотаріус, який відкривав спадкову справу, на підконтрольну територію України. Якщо нотаріус виїхав - можна звернутися до нього за продовженням оформлення документів, якщо ж нотаріус залишився на непідконтрольній території, утримуючи у своєму розпорядженні всі нотаріальні архіви, виходом з такої ситуації буде пред`явлення позову до суду про визнання права власності на спадкове майно в зв`язку з неможливістю оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2014 року №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» зобов`язано осіб, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації, протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Згідно з інформацією, опублікованою Державним нотаріальним архівом Херсонської області документи нотаріального діловодства та архіву державними нотаріальними конторами та/або приватними нотаріусами, які здійснювали нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, до Державного нотаріального архіву Херсонської області не передавались. Таким чином, оформлення спадкових прав у випадку наявності заведеної спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя у порядку, встановленому пунктами 16.4-16.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3253/5, тимчасово обмежено. Тому з огляду на вищевикладене, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] видано не було, хоча вона дійсно була спадкоємицею майна [PERSON] за заповітом. Цю інформацію суд бере до уваги, оскільки вона має істотне значення для реалізації позивачем свого права власності (спадкування). На підставі викладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а тому суд за встановлених обставин задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2458, 99 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved