Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом, який згодом змінила, до відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, [PERSON] , Тернопільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право приватної власності, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В обґрунтування змінених позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона є співвласником 6/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] , потім [ADDRESS] . Іншими співвласниками будинку являються [PERSON] (7/25 частин) та [PERSON] (12/25 частин). 10.12.1997 рішенням виконкому Тернопільської міської ради «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам міста» № 1066, передано у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 910 кв. м., які були у їхньому користуванні. Межі переданої у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 910 кв. м. відображені на Генеральному плані (схемі) з будівлями по [ADDRESS] , виготовленому 15.02.1983 Тернопільським МБТІ, яке на той чає вело облік земель. Отже, закон визнає [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] власниками земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] площею 910 кв. м. 06.06.2022 рішенням Тернопільської міської ради передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та 10.07.2002 видано йому Державний акт про право власності на землю Р1 665799 площею 0,0877 га, хоча в користування відповідача до 2000 року було 0,0802 га. Площу земельної ділянки відповідача збільшено на 0,0075 га за рахунок земельної ділянки позивача, про що свідчить генеральний план 29.12.1964 р., із змінами. При цьому, межі земельної ділянки [PERSON] суміжними користувачами земельних ділянок не погоджувались, що свідчить про порушення вимог закону при визначенні та відновленні меж земельної ділянки відповідача при проведенні кадастрової зйомки його земельної ділянки. 11.10.2016 ПП «Тернопільський край» виготовило [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) якою змінено межі земельної ділянки [PERSON] з сторони суміжного землекористувача [PERSON] , але суміжними користувачами змінені межі земельної ділянки відповідача знову не погоджувались. На вказаної технічної документації, 31.01.2017 Відділом Держгеокадастру у м. Тернополі внесено до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відомості про земельну ділянку [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] площею 0,0877 га із зміненими межами. Право власності [PERSON] на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] площею 0,0877 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване. В травні 2019 року відповідач [PERSON] почав рити траншею безпосередньо біля стіни житлового будинку позивача, внаслідок чого несуча стіна прибудови до її будинку почала давати осадку, а на несучих стінах і перегородках будинку появились тріщини і це загрожує руйнації будинку. Саме після цього з`ясувалося, що межа земельної ділянки [PERSON] з сторони [PERSON] проходить по стіні будинку позивача, а у власність відповідача передано частину земельної ділянки позивача. Відповідачами при передачі у власність [PERSON] частини належної на праві власності [PERSON] земельної ділянки, порушено вимоги щодо землеустрою, оскільки прийнято рішення без врахування її приватних інтересів щодо права власності на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, має місце порушення прав та законних інтересів позивача, у зв`язку із чим рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002, право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 6110100000:09:003:0050, площею 0,0877 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також, державна реєстрація вказаної земельної ділянки підлягають скасуванню. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити, усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою, площею 0,0075 га та житловим в [ADDRESS] , шляхом визнання незаконним та скасувати рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0877 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , визнання недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії РІ № 665799, виданого [PERSON] 10.07.2022 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ; визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, здійсненої 31.01.2017 за кадастровим номером 6110100000:09:003:0050, площею 0,0877 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому та відповіді на відзив. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області подав відзив на позов, в якому вказав, що у приватній власності [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії РІ 665799 від 10 липня 2002 року перебуває земельна ділянка площею 0,0877 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] оформлено у відповідності до вимог земельного законодавства чинного на момент видачі йому держаного акту на право приватної власності на землю. На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розроблена ПП «Тернопільський край» у 2016 році відновлено межі земельної ділянки по [ADDRESS] . Проміри розмірів земельної ділянки зазначених на кадастрових зйомках відповідають тим, що зазначені у даному державному акті. Крім цього, вказав, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання наявні підписи суміжників, зокрема, позивача. Також, зазначив, що державним реєстратором на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0,0877 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , 31.01.2017 проведена державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номера. Отже, чітко врегульовано процедуру державної реєстрації земельної ділянки, порядок внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку, порядок ведення Поземельної книги та підстави для її скасування. При цьому, зазначає, що позивачем не долучені жодні докази, які б підтверджували внесення до Поземельної книги невірних відомостей за результатами державної реєстрації земельної ділянки, а тому, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому вказав, що позивач є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] , іншими співвласниками будинку є відповідно [PERSON] 7/25 частин та [PERSON] 12/25 частин. Рішенням виконкому Тернопільської міської ради від 10.12.1997 за № 1066 «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок громадянам міста» громадянам по [ADDRESS] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) передано в приватну власність земельну ділянку площею 910 кв. м. Отже, будинковолодіння по [ADDRESS] є у спільній частковій власності 3-х осіб, а, земельна ділянка, перебуває у спільному володінні співвласників житла. Таким чином, беручи до уваги зміст заявлених позовних вимог та долучені матеріали, [PERSON] не може вважатись належним позивачем, оскільки предметом спору є спільні права та обов`язки щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка перебуває у володінні співвласників житлового будинку по [ADDRESS] згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10.12.1997 за № 1066 «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок громадянам міста». Крім цього, [PERSON] є належним землеволодільцем суміжної земельної ділянки площею 0,0877 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до рішення сесії Тернопільської міської ради від 06.06.2002 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам міста». КП «Земельно-кадастрове бюро» відповідно до схваленого рішення у 2002 році виготовило технічну документацію для підготовки та видачі документів про право приватної власності на землю гр. [PERSON] , по [ADDRESS] , відповідно до якої видано державний акт на право приватної власності на землю від 10.07.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3483 (серія Р1 665799). Як свідчить наявна копія землевпорядної документації, зокрема, акт визначення та погодження меж від 14 жовтня 1999 року, межі земельної ділянки погоджувались із суміжними землекористувачами, зокрема, [PERSON] , [PERSON] та ін. Відтак, зазначені у позовній заяві міркування щодо непогодження меж [PERSON] із суміжними землекористувачами не знайшло свого підтвердження, а натомість, спростовується наявною землевпорядною документацією та листом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21.06.2019 № С-147/0-284/6-19, долученого позивачем до матеріалів справи. У вказаний період законодавцем визначався порядок оформлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки. Відповідно, [PERSON] належним чином оформив державний акт на право приватної власності на землю від 10.07.2002, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3483 (серія Р1 № 665799). Натомість, позивачем не представлено оформленого державного акту та землевпорядної документації відповідно до рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10.12.1997 за № 1066 «Про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок громадянам міста». Також, незрозумілим є посилання позивача на те, що площа земельної ділянки відповідача збільшена на 0,0075 га за рахунок земельної ділянки позивача, з посиланням на генеральний план 29.12.1964 зі змінами, при цьому, не зважаючи на прийняті рішення розпорядника земель та уповноважених осіб щодо погодження та твердження документації, які залишаються чинними і дотепер. Зазначив, що на дату отримання державного акту на право приватної власності на землю у 2002 році згідно висновку Тернопільського міського відділу земельних ресурсів про наявні обмеження на використання земельної ділянки застереження щодо видачі державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] відсутні. Отже, позові вимоги є надуманими, необґрунтованими щодо можливих порушень при видачі державного акту [PERSON] у 2002 році. Також, вказав, що будь-яких даних про внесення земельної ділянки позивача до системи Державного земельного кадастру та виготовлення відповідної землевпорядної документації позивачем не представлено. Підсумовуючи, відповідач стверджує, що позовні вимоги базуються на неналежних, недопустимих та недостовірних доказах, позов має ознаки завідомо безпідставного, [PERSON] є належним володільцем суміжного землекористування, а тому, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав відзив на позов та просив з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Тернопільської міської ради подав відзив на позов, в якому вказав, що скасування спірного рішення Ради не породить жодних юридичних наслідків для [PERSON] , і в жоден спосіб не відновить, на думку позивача, його порушене право. Проаналізувавши наведене, можна зробити висновок, що право на оскарження рішень органів місцевого самоврядування мають особи, щодо яких застосовано відповідне рішення, а також особи, які є суб`єктами правовідносин, де застосовуються прийняті органами місцевого самоврядування акти, в даному випадку у позивача таке право відсутнє. Звертає увагу суду, що ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки по [ADDRESS] . За результатами проведеної перевірки Держгеокадастром встановлено, що межа даної земельної ділянки від Г до А проходить в притик до стіни житлового [PERSON] . Проміри розмірів земельної ділянки зазначених на кадастрових зйомках відповідають тим, що зазначені у вищевказаному державному акті. Також Держгеокадастром відзначено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання наявні підписи суміжників (в тому числі [PERSON] ). Вищенаведене нівелює твердження позивача про те, що нею не погоджувалися межі спірної земельної ділянки. Виходячи зі змісту позовної заяви, порушення своїх прав зі сторони відповідачів [PERSON] , пов`язує із тим, що [PERSON] , почав рити траншею безпосередньо біля стіни житлового будинку позивача, що спричинило певну руйнацію прибудови до її будинку. Із наведеного слідує, що в діях [PERSON] , можливо, вбачається порушення норм чинного законодавства в сфері будівництва, у зв`язку з чим скасування вищевказаного рішення Ради не є належним способом захисту його прав та інтересів. Додатково наголошує, що площа земельної ділянки, що перебуває у власності позивача 910 кв. м., із прийняттям спірного рішення Ради не змінилася. Окрім цього, додатком до даного рішення Ради є додаток до рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1247 від 30.12.1999р., «Список громадян, яким передаються у власність та надається у користування земельні ділянки та перелік рішень, що втратили чинність» із якого вбачається, що у [PERSON] , була у власності спірна земельна ділянка, площею саме - 877 кв. м. Спірним рішенням Ради передано земельні ділянки ряду фізичних осіб, в тому числі і позивачу. Однак, позивач просить повністю скасувати рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002 № 4/3/44, що у свою чергу вплине на права та обов`язки всіх осіб визначених у додатку до нього. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту містить ознаки зловживання правом, оскільки у разі задоволення позову, будуть порушені права третіх осіб, що слугує самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги. Відтак, вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Представник Тернопільської міської ради у судовому засіданні підтримав відзив на позов та просив з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, в якій зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області у відзиві на позовну заяву, не навело жодних належних і допустимих доказів, які спростовують надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, зокрема, в ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області відсутні: - Книга записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю Тернопільської міської ради за 2002 рік із записом про реєстрацію Державного акта на право власності на землю Р1 665799 від 10.07.2002 р. на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; - Технічна документація із землеустрою, на підставі якої 10.07.2002 [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на землю Р1 665799 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; - обмінний файл/електронний документ на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого в 2002 році були внесені відомості про вказану земельну ділянку до Державного реєстру земель; - Поземельна книга Державного реєстру земель, 2002 року, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , а тому, відповідач безпідставно стверджує, що відновлені у 2016 році межі земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] проміри розмірів земельної ділянки зазначені на кадастрових зйомках ніби-то відповідають тим, що зазначені у вищезгаданому державному акті на право власності на земельну ділянку. Також, із наданого ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11.10.2016 р. слідує, що межі земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] площею 0.0877 га ніби-то погоджені суміжними землекористувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, [PERSON] померла в 2012 році, а [PERSON] помер в 2009 році, а [PERSON] і [PERSON] не підписували вказаний акт, а підписи від їх імені на вказаному документі підроблені. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, зокрема, є невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Державний кадастровий реєстратор не перевірив відповідність поданих документів для реєстрації земельної ділянки вимогам законодавства. Крім того, державний кадастровий реєстратор не дав оцінки тим обставинам, відомості про державну реєстрацію земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] площею 0,0877 га відсутні у Державному реєстрі земель, який вівся до 2013 року, і відомості про яку мали бути перенесені до Державного земельного кадастру, а як уже вищевказано, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області не передані вищевказані документи. Тобто, набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] площею 0,0877 га за відсутності відомостей про земельну ділянку у Державному реєстрі земель, викликає сумнів. Отже, 31.01.2017 державний кадастровий реєстратор знаючи, що у Державному реєстрі земель, який вівся до 2013 року, відсутні відомості про державну реєстрацію земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] площею 0,0877 га, необґрунтовано зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6110100000:09:003:0050, площею 0,0877 га, а тому, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області не навело жодного аргументу спростування доводів позивача. Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідачі не скористалися. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду забезпечено позов, шляхом заборони відповідачу вчиняти дії. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду призначено судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду поновлено провадження у справі. Ухвалою суду призначено судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду поновлено провадження у справі. Ухвалою суду прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову та залучено співвідповідача. Ухвалою суду прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що позивачу [PERSON] належить на праві особистої власності 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого Першою Тернопільською держнотконторою 29.10.1990р. за реєстром № 4-4446 та записане в реєстрову книгу за № 751, що підтверджується дублікатом реєстраційного посвідчення Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 18.11.1997. Іншими співвласниками будинку є [PERSON] (7/25 частин), про що свідчить реєстраційне посвідчення Тернопільського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 18.02.1983 та [PERSON] (12/25 частин), що підтверджується реєстраційним посвідченням Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 8.09.2000. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.12.1997 № 1066 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам міста», вирішено передати безоплатно у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , площею 910 кв. м., надавши їм в користування. Рішенням Тернопільської міської ради від 06.06.2002 № 4/3/44 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам», вирішено передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 877,0 кв. м. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . При цьому, пунктом 4 даного рішення зазначено, що вважати такими, що втратили чинність рішення міської ради та виконавчого комітету, які перераховані в додатку до рішення, в зв`язку з уточненням площ земельних ділянок, юридичних адрес, прізвищ, імен та по батькові власників, зокрема, рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.12.1999 за № 1247. На підставі рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002 № 4/3/44, 10.07.2002 відповідачу [PERSON] було видано державний акт про право приватної власності на землю серії Р1 № 665799, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3483. 04.06.2019 позивач [PERSON] звернулася із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про проведення перевірки використання земельної ділянки по [ADDRESS] . Листом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21.06.2019 № С-147/0-284/6-19 щодо звернення [PERSON] повідомлено, що згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка за кадастровим номером 6110100000:09:003:0050 площею 0,0877 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - присадибна ділянка) перебуває у приватній власності [PERSON] та 2016 року ПП «Тернопільський край» на замовлення [PERSON] розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Встановлено, що межа даної земельної ділянки від Г до А проходить в притик до стіни житлового будинку суміжника [PERSON] , від Б до В проходить по існуючій кам`яній огорожі відображеній на картографічній зйомці суміжника ТОВ «Мрія». Проміри розмірів земельної ділянки зазначених на кадастрових зйомках відповідають тим, що зазначені у державному акті про право приватної власності на землю серії Р1 № 665799. Також, зазначено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання наявні підписи суміжників (в тому числі [PERSON] ). А тому, на час проведення перевірки порушень вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок по [ADDRESS] не виявлено. 20.06.2019 позивач [PERSON] звернулася із заявою до Тернопільської міської ради щодо можливого спору між домоволодільцями по [ADDRESS] , згідно якої [PERSON] проводить будівництво впритул до фундаменту її будинку. Листом виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 05.07.2019 № 9956/02-1 на заяву [PERSON] повідомлено, що працівниками управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради проведено обстеження території вказаної у її заяві, в ході якого не виявлено порушення Правил благоустрою м. Тернополя та встановлено, що земельна ділянка у її сусідів знаходиться в приватній власності. 31.01.2017 державним реєстратором на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] площею 0,0877 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , проведена державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номера 6110100000:09:003:0050, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6110925072019 від 08.07.2019. Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 948/20-22, складеної ТВ КНІДСЕ 18.06.2021 вбачається, що станом на день проведення обстеження у належному [PERSON] житловому будинку по [ADDRESS] наявні пошкодження, а саме: - вертикальна тріщина у примиканні прибудови до житлового будинку; - тріщини у примиканні стін та стелі; - тріщини у перегородках у місцях на дверними прорізами; - тріщини у стіні з газобетон них блоків, яка улаштована по межі з суміжником. Експерт зазначив, що вертикальні тріщини по всій висоті будівлі також наявні у конструктиві стіни, яка перпендикулярна до межі з домоволодінням. Причинами виникнення пошкоджень (тріщин) у належній [PERSON] прибудові до житлового будинку по [ADDRESS] можуть бути наступні причини, а саме: -глибина закладення фундаменту; -якість ґрунтів під основою фундаментів; -товщина фундаменту; -нерівномірне просідання фундаменту старої будівлі житлового будинку та здійсненої прибудови; -матеріал, який використовувався при улаштуванні фундаменту; -відсутність деформаційного шву у місці примикання до житлового будинку; -відсутність жолобів та ринв водовідведення від атмосферних опадів; -виконання будівельних робіт по влаштуванню фундаментів під огорожу, внаслідок чого могла порушитись щільність основи обпирання фундаментів. Крім цього експерт зазначив, що проведена [PERSON] прибудова до житлового будинку по [ADDRESS] не відповідає чинним на території України, станом на час проведення будівельних робіт по спорудженню прибудови, а саме п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» який був чинний до 09.01.2018 року: -відстань від межі суміжником повинна становити не менше 1,0м.(стіна добудови улаштована по межі з суміжником). При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок (жолоби та труби водовідведення на покрівлі відсутні). Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 946/947/20-22, складеної ТВ КНІДСЕ 05.10.2022 вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , виготовлена ПП «Тернопільський край», в 11.10.2016 р. площею 0.0877 га. кадастровий номер 6110100000:09:003:0050 розроблена у відповідності з діючими нормами і правилами у сфері землеустрою та відповідає вимогам земельного законодавства. Тернопільська міська рада не передавала у власність [PERSON] в складі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.0877 га, кадастровий номер 6110100000:09:003:0050, за адресою: [ADDRESS] , частину земельної ділянки площею 0,0075 га в [ADDRESS] , яка могла належати гр. [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] набув у власність земельну ділянку більшої площі на 0,0075 га ніж та, яка йому була передана у користування до 2000 року. Крім цього, межі земельної ділянки [PERSON] суміжними користувачами земельних ділянок не погоджувались. Також, державний кадастровий реєстратор не перевірив відповідність поданих документів для реєстрації земельної ділянки вимогам законодавства, внаслідок чого необґрунтовано зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 6110100000:09:003:0050, площею 0,0877 га. Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. При вирішенні позову про захист порушених прав суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективним за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Предметом спору у цій справі є законність рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002 за № 4/3/44, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії РІ № 665799, виданого [PERSON] 10.07.2022 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, здійсненої 31.01.2017 за кадастровим номером 6110100000:09:003:0050, площею 0,0877 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У такий спосіб позивач просила захистити її права на земельну ділянку. Частинами першою та другою статті 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Частинами першою, другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, має бути наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. 31.01.2017 державним реєстратором за [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проведена у Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номера 6110100000:09:003:0050, державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0877 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Вказана державна реєстрація здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , площею 0,0877 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , виготовленої ПП «Тернопільський край», який відповідно до ч. 3 ст. 28 ЗУ «Про землеустрій» несе відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Твердження позивача, що межі земельної ділянки [PERSON] суміжними користувачами земельних ділянок не погоджувались, а також, що державний кадастровий реєстратор не перевірив відповідність поданих документів для реєстрації земельної ділянки вимогам законодавства, внаслідок чого необґрунтовано зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , суд вважає безпідставним, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України). Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (стаття 79-1 ЗК України). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частини третя, четверта статті 78-1 ЗК України). Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України). Частиною першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України , визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта ), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята). Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Частинами другою, десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). Отже, норми чинного законодавства чітко врегульовано процедуру державної реєстрації земельної ділянки, порядок внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельну ділянку, порядок ведення Поземельної книги та підстави для її скасування. Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 11.10.2016, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0877 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] , із присвоєнням кадастрового номера 6110100000:09:003:0050, яка належить [PERSON] були погодженні суміжними землекористувачами, в тому числі, позивачем [PERSON] . Тому, межі спірної земельної ділянки були погоджені суміжними землекористувачами в тому числі позивачем. Посилання позивача, що її підпис був підроблений, суд не приймає до уваги, оскільки доказів по даному факту позивач не надав. При цьому, висновком експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 946/947/20-22, складеної ТВ КНІДСЕ 05.10.2022, встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , виготовлена ПП «Тернопільський край», в 11.10.2016 р. площею 0.0877 га. кадастровий номер 6110100000:09:003:0050 розроблена у відповідності з діючими нормами і правилами у сфері землеустрою та відповідає вимогам земельного законодавства. Отже, державна реєстрація спірної земельної ділянки, відбулася відповідно до вимог чинного законодавства. Посилання позивача, що [PERSON] набув у власність земельну ділянку більшої площі на 0,0075 га ніж та, яка йому була передана у користування до 2000 року, суд вважає безпідставним, з огляду на те, що генеральний план, 29.12.1964 не являється документом, який визначає площу земельної ділянки, а конфігурація та розмір земельної ділянки в генеральному плані та в спірному державному акті є ідентичні. Також, [PERSON] не подала суду затвердженої документації із землеустрою, яка б давала можливість підтвердити розміри, площу, конфігурацію, цільове призначення її земельної ділянки. При цьому, висновком експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 946/947/20-22, складеної ТВ КНІДСЕ 05.10.2022, встановлено, що Тернопільська міська рада не передавала у власність [PERSON] в складі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.0877 га, кадастровий номер 6110100000:09:003:0050, за адресою: [ADDRESS] , частину земельної ділянки площею 0,0075 га в [ADDRESS] , яка могла належати гр. [PERSON] . Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її право порушене відповідачами, а також доказів, які б беззаперечно вказували на те, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідача [PERSON] . Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Тому, суд вважає, що Тернопільська міська рада діяла при прийнятті спірного рішення в межах своїх повноважень та відповідно до порядку, визначеного ст. 118 Земельного кодексу України в редакції чинній, на момент вирішення питання передачі безоплатно їй у власність земельної ділянки для обслуговування належного [PERSON] на праві власності будинку. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Тому суд, враховуючи законність рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0877 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , яке було підставою набуття [PERSON] земельної ділянки у власність та те, що державний акт на право власності на земельну ділянку та державна реєстрація права власності лише посвідчують відповідне право на земельну ділянку та не мають самостійного юридичного значення, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не довела належними та допустимими доказами порушення свого права у спірних правовідносинах, а тому відсутні підстави для визнання незаконним і скасування рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2002 за № 4/3/44, визнання недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії РІ № 665799, виданого [PERSON] , скасування державної реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0877 га, кадастровий номер 6110100000:09:003:0050 за адресою [ADDRESS] . За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, [PERSON] , Тернопільської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право приватної власності, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому, суд вважає, що судовий збір слід покласти на позивач, у зв`язку з відмовою від позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed