Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] до досягнення ним повноліття у розмірі 50 відсотків від доходу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.07.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2022. У шлюбі [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Зазначила, що сторони проживають окремо, спільний син проживає з матір`ю. Вказала, що син є школярем, активно соціалізується та формується як особистість, потребує фінансових витрат на забезпечення навчання, відвідування спеціалізованих курсів, забезпечення харчуванням та одягом, відтак, для забезпечення його якнайкращих інтересів необхідні грошові кошти на утримання. Повідомила про те, що працює в Державній установі «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної академії медичних наук України» на посаді провідного інженера лабораторії контролю якості і безпеки продукції відділу фізико-хімічних, мікробіологічних та токсиколого-гігієнічних досліджень з посадовим окладом 7 001,00 грн. на місяць, що з урахуванням необхідності оплати комунальних платежів є недостатнім для самостійного утримання дитини та забезпечення її потреб в повному обсязі. Вважає, що в сучасних умовах відповідач, як батько, має приймати участь у фінансовому забезпеченні утримання сина і розмір його участі має становити 50% від його заробітку (доходу). Вказала, що за наявною у неї інформацією відповідач має постійний дохід, оскільки він працює на посаді Начальника служби експлуатації засобів спеціального контролю відділу організації експлуатації центру експлуатації Національного центру управління та випробувань космічних засобів. Посилалася на те, що визначення розміру аліментів в іншому розмірі, на її думку, буде недостатнім, зважаючи на потреби сина в забезпеченні як щодо базових потреб як підлітка, так і щодо потреб додаткового позашкільного розвитку та становлення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачкою додаткових пояснень, доказів також до суду подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.07.2007, актовий запис № 981. (а.с.6). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.06.2009 (а.с. 5). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.07.2007 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 981 розірвано (а.с. 7-8). Згідно довідки № 12.7/1757 від 13.12.2022 [PERSON] працює в Державній установі «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної академії медичних наук України» на посаді провідного інженера лабораторії контролю якості і безпеки продукції відділу фізико-хімічних, мікробіологічних та токсиколого-гігієнічних досліджень з 29.08.2011 по теперішній час з посадовим окладом 7 001,00 грн. (а.с. 9). Відповідно до довідки ЖБК «ТЕМП» № 12/12 від 12.12.2022, [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає її неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 3 ст. 183 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом з сином [PERSON] , який перебуває на її утриманні. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення аліментів у розмірі 50 % від доходу відповідача, остання такий розмір належним чином не обґрунтувала, доказів на підтвердження не надала. Крім того, позивач не надала будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження доводів у частині офіційного працевлаштування відповідача, його доходів та наявності майна, посилаючись на наявність постійного доходу. За вказаних обставин, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим з урахуванням вимог вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги те, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачем суду надано не було, приймаючи до уваги приписи ст. 183 СК України, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 30.01.2023. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial