Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому прохає позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.01.2019 р. розпорядженням голови Полтавської районної державної адміністрації № 22 було здійснено негайне відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також ще двох - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10.06.2019 року у справі за позовом органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації відносно [PERSON] було відібрано неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25.11.2020 року у [PERSON] відібрано дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Відповідачі жодним чином не беруть участі у житті та вихованні відібраних у них дітей, тому позивач прохає позбавити відповідачів батьківських прав. Ухвалою суду від 23.11.2022 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено в порядку загального позовного провадження і призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою суду від 03.04.2023 року цивільний позов призначено до судового розгляду з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримує та прохає його задовольнити, оскільки батьківських обов`язків відповідачі фактично не виконують, матеріальну допомогу не надають, життям дітей не цікавляться. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнає. Вказала, що в майбутньому зможе належним чином турбуватися про дітей, проте на даний час докази в підтвердження факту спілкування з дітьми, забезпечення належних умов їх проживання відсутні. Від відповідача [PERSON] з державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 23.01.2019 р. розпорядженням голови Полтавської районної державної адміністрації № 22 було здійснено негайне відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також ще двох - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] (а.с.4). 23.01.2019 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] розпорядженням голови Полтавської районної державної адміністрації № 23 було влаштовано до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с.5). [PERSON] 04.02.2019 р. влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». 10.06.2019 року Полтавським районним судом Полтавської області у справі за позовом органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації відносно [PERSON] було прийнято рішення про відібрання усіх вищевказаних дітей у матері без позбавлення її батьківських прав (а.с.6-7). 17.07.2019розпорядженням голови Полтавської РДА №178 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, та встановлено форми влаштування: для [PERSON] та [PERSON] - Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини, для [PERSON] - КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с.8). 17.07.2020 Розпорядженням від 04.03.2021 р. № 55 опікуном над [PERSON] та [PERSON] призначено громадянина [PERSON] (а.с.9). 17.07.2021 [PERSON] розпорядженням від 30.10.2019 р. № 271 влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Протягом 2019-2020 рр. [PERSON] народила ще двох доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 14.08.2020 р. прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON] та влаштування їх до спеціалізованого дитячого закладу. Розпорядженням голови райдержадміністрації від 18.08.2020 р. малолітніх влаштовано до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» (а.с.12). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25.11.2020 р. у гр. [PERSON] відібрано дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав (а.с.13-16). Рішеннями виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 13.04.2021 р. № 104 та №105 малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Нині діти продовжують перебувати у КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» (а.с.17-18). Співмешканець [PERSON] , [PERSON] , згідно ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05.02.2021 року наразі перебуває у місцях позбавлення волі (а.с.19-21). Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00028534013 та 00028533671 від 13.11.2020 р.. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.22-26). За час перебування у місцях позбавлення волі гр. [PERSON] не цікавився долею своїх доньок. Зараз [PERSON] виховує малолітнього сина [PERSON] . [INFO] . З 22.07.2021 р. до 06.05.2022 р. [PERSON] разом з дитиною перебувала у Полтавському обласному соціальному центрі матері та дитини (с. Омельник Кременчуцького району), однак, самовільно залишила заклад, у якому мала право перебувати ще до 07.01.2023 р. (а.с.27). На сьогодні [PERSON] жодним чином не бере участі у житті та вихованні відібраних у неї дітей. Як зазначено у листі служби у справах дітей Опішнянської селищної ради, з моменту перебування [PERSON] та [PERSON] під опікою громадянина [PERSON] , їхня мати, [PERSON] , не телефонувала, не відвідувала і не цікавилася життям та здоров`ям дітей. Не було жодного звернення від вищезазначеної громадянки й на адресу місцевого лікаря-педіатра чи центру надання адміністративних послуг. Безпосередньо до служби у справах дітей надходило одне усне звернення про побачення з дітьми, однак у ході його вирішення зв`язок з матір`ю обірвався, повторного звернення не надходило донині (а.с.29). Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 14.12.2021 р. № 341 [PERSON] встановлено час для спілкування з сином [PERSON] та донькою [PERSON] , які перебувають під опікою, однак, як зазначено вище, своїм правом відповідач [PERSON] не скористалася (а.с31). Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 14.12.2021 р. № 340 [PERSON] встановлено час для спілкування з доньками [PERSON] та [PERSON] , однак своїм правом [PERSON] у цьому випадку не скористалася (а.с.30). У листі КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», де перебувають на сьогодні [PERSON] та [PERSON] , вказано, що за весь час перебування доньок (майже 2 роки) [PERSON] один раз відвідала заклад та 1 раз телефонувала (а.с.28). Як вбачається з пояснення громадян [PERSON] та [PERSON] , за час перебування [PERSON] в їхній родині [PERSON] не виявляла власної ініціативи щодо спілкування з сином, не цікавилася його здоров`ям та успіхами у навчанні. Коли дитина потрапила у родину, мала значне відставання у психічному розвитку, не знала базових понять та речей, мала багато хронічних захворювань (а.с.39). Зважаючи на обставини, 23.06.2022 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення рекомендувати виконавчому комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки і піклування, звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.33). 28.06.2022 р. Виконавчтим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради прийнято рішення №150 про соціально-правовий захист малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.34) та затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.35-38). Згідно повідомлення КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» від 07.04.2023 року, малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] виховуються в закладі з 21.08.2020 року по теперішній час. За час перебування [PERSON] відвідувала своїх дітей лише один раз (а.с.100). Згідно відповіді Служби у справах дітей Опішнянської селищної ради Полтавської області від 26.04.2023 року, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] влаштовані під опіку гр. [PERSON] . Станом на квітень 2023 року [PERSON] життям, здоров`ям дітей не цікавилася, до них не приїздила (а.с.101). Згідно повідомлення дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] життям та здоров`ям свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не цікавилася (а.с.102). Відповідно до ч.7та ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно дост.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.16: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер, разом з тим, виходячи із судової практики в означеній сфері, невиконання батьківських обов`язків слід трактувати по-різному. Наприклад, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків відбувається, коли матір або батько ухиляються від сплати аліментів на утримання дитини. Проте несплата аліментів на утримання дитини повинна мати постійний характер (від 6 місяців) та доведення потребує той факт, що батько або матір не просто не мають коштів на сплату аліментів, але усіляко ухиляються від їх сплати, а також не спілкуються з дитиною, не беруть участі у її вихованні. Сімейний кодекс України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків із її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди в разі втрати годувальника, право на спадкування після дитини. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов`язків, закріплених ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщин; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України). Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Таким чином, порушуються вимоги ст. 150, 152 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки дитини самоусунулися від виконання покладених на них батьківських обов`язків та проявляють повну байдужість до життя, здоров`я, своїх дітей. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правових захист, як до, так і після народження. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, порушуючи вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх, їх виховання, турботи про фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, встановивши фактичні обставини, дослідивши матеріали та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] вихованням дітей не займаються, не виконують своїх батьківських обов`язків, і таким чином ухиляються від їх виконання. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved