Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

10 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу позику у розмірі 110\~000,00 грн. із строком повернення до 20 березня 2020 року. Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, позику не повернув. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за позикою у розмірі 110\~000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 48\~633,69 грн та 3% річних у розмірі 9\~556,00 грн. У судовому засіданні 11 квітня 2023 року позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. У судове засідання призначене на 26 квітня 2023 року позивач та її представник не прибули, але на адресу суду надійшла заява позивача з проханням слухати справу за її відсутності, в якій остання підтримує позовні вимоги та просить за результатом розгляду справи стягнути з відповідача на її користь судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 4\~800,00 грн. Відповідач у судовому засіданні 11 квітня 2023 позовні вимоги заперечила з тих підстав, що розписка написана нею під тиском для покриття збитків, завданих нею кримінальним правопорушенням стосовно чоловіка позивача. В судове засідання призначене на 26 квітня 2023 року відповідач не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем 21 лютого 2020 року було надано позивачу розписку такого змісту: «Я, [PERSON] (паспортні дані та адреса місця проживання), отримала від [PERSON] позику у розмірі 110000,00 грн. (сума прописом). Зобов`язуюсь повернути до 20 березня 2020 року. (дата, підпис, прізвище та ініціали)» Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. В першу чергу, суд вважає за необхідним визначитися з правом, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року. Досліджуючи зміст наданої позивачем розписки відповідача, суд зазначає, що у ній чітко підтверджується отримання відповідачем коштів у розмірі 110 000 грн. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У розглядуваному випадку, у наданій відповідачем розписці встановлений строк повернення позики, а саме до 20 березня 2020 року. Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надала, а тому основну суму позики у розмірі 110 00,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що розписка вчинена нею під тиском, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів про це суду не надано. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про те, що розписка надавалася в якості відшкодування шкоди за вчинене нею кримінальне правопорушення відносно чоловіка позивача, оскільки згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2022 року №161/12782/22, відповідач засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, як особа, яка здійснювала бухгалтерське обслуговування ФОП [PERSON] , а не позивача. Доказів наявності будь-яких трудових чи цивільно-правових відносини, окрім позики грошей, між позивачем та відповідачем, остання суду не надала. До того ж, суд зазначає, що мета з якою відповідач брала позику у позивача правового значення не має та не звільняє її від обов`язку виконати свої обов`язки за розпискою. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, суд зазначає таке. Зі змісту позову слідує, що позивач розраховує ці суми у період з 20 березня 2020 року по 10 лютого 2023 року. Однак, такий строк розрахунку інфляційних втрат та 3% річних є помилковим, оскільки 20 березня 2020 року було останнім днем виконання зобов`язання, а прострочення відбулося лише на наступний день 21 березня 2020 року, тому початок розрахунку необхідно було здійснювати саме з цього дня. Крім того, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, нарахування позикодавцем сум, передбачених ст.625 ЦК України, починаючи з дня введення на території України воєнного стану 24 лютого 2022 року є незаконним, а тому відповідач не зобов`язана сплачувати такі суми. Оскільки розрахунок відповідач здійснений з використанням невірного періоду, суд здійснює його самостійно за період з 21 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Розрахунок інфляційних втрат: Період (21/03/2020 - 23/02/2022)Індекс інфляції квітень 2020100,80 травень 2020100,30 червень 2020100,20 липень 202099,40 серпень 202099,80 вересень 2020100,50 жовтень 2020101,00 листопад 2020101,30 грудень 2020100,90 січень 2021101,30 лютий 2021101,00 березень 2021101,70 квітень 2021100,70 травень 2021101,30 червень 2021100,20 липень 2021100,10 серпень 202199,80 вересень 2021101,20 жовтень 2021100,90 листопад 2021100,80 грудень 2021100,60 січень 2022101,30 лютий 2022101,60 Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.18056671 Інфляційне збільшення: 110 000,00 x 1.18056671 - 110 000,00 = 19 862,34 грн. Розрахунок 3% річних: Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 21/03/2020 до 31/12/2020 110\~000,00 x 3 % x 286 : 366 : 1002862\~578,69 грн. з 01/01/2021 до 23/02/2022 110\~000,00 x 3 % x 419 : 365 : 1004193\~788,22 грн. Всього 3% річних 6\~366,91 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд частково задовольняє позовні вимоги стягуючи з відповідача на користь позивача основну суму позики у розмірі 110\~000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 19\~862,34 грн та 3% річних у розмірі 6\~366,91 грн., а у задоволенні решти позовних вимог відмовляє за безпідставністю. Оскільки суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1\~362,33 грн. (1\~681,89 х (136\~229,25 / 168\~189,89)). Також, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно задоволеним вимогам, що становить 3\~888,00 грн. (4\~800,00 х (136\~229,25 / 168\~189,89). Розмір цих витрат підтверджений договором про надання правової допомоги, актом прийому-передачі наданої правничої допомоги від 26 квітня 2023 року, з детальним описом наданих послуг, квитанцією до прибуткового касового ордера від 26 квітня 2023 року.

Outcome: partial