Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якому з урахуванням уточнень просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що вона є матір`ю малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 06.06.2013 року до 28.02.2017 року. Вони з відповідачем разом наймали квартиру за адресою: [ADDRESS] , до тих пір поки вона з 28.02.2017 року не лягла до пологового будинку для обстеження. Тим часом відповідач зібрав та виставив її речі. До цього з 2013 року вони разом їздили на відпочинок, відвідували місця культурного відпочинку, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та дружина. До органу реєстрації з приводу реєстрації народження сина вона зверталась вже після того як її покинув відповідач, тому в актовому записі про народження сина зазначено як [PERSON] . З жовтня 2017 року жодних коштів та іншої допомоги від відповідача на утримання дитини вона не одержувала, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку відмовився надавати допомогу дитині. Позивач є інвалідом 2-ї групи з дитинства, у зв`язку з чим не має можливості повністю забезпечити розвиток дитини. Відповідач працює слюсарем-сантехніком КП «Харківводоканал» та має постійний дохід. В зв`язку з чим вони вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявсь належним чином про що в матеріалах справи маються зворотні поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , що видане 27 вересня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області вбачається, що [PERSON] народився в м. Харкові [INFO] . У графі " мати " зазначено - « [PERSON] », тобто позивач по справі. У графі "батько" - зазначено [PERSON] . Як пояснила позивач даний запис № 3324 було зроблено у відповідності до вимог ст. 135 СК України. Ухвалою суду від 13.06.2019 року, за клопотанням позивача була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, відповідач зразки біологічного матеріалу для проведення експертизи не надав, у зв`язку із чим експертиза не була проведена (а.с. 27-28). Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2019 року позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволені, внесено зміни до актового запису про народження дитини (а.с. 49-52, 61-62). 02.11.2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення, яке ухвалою від 24 березня 2021 року було скасовано, справу призначено до нового розгляду (а.с. 113-114). Ухвалою суду від 29 червня 2021 року клопотання представника позивача задоволено, призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 138-139). У відповідності до діючого ЦПК України судом відповідача було належним чином повідомлено, шляхом надіслання йому копії ухвали про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та клопотання експерта, визначено день та час проведення експертизи в експертній установі, також роз`яснено наслідки його неявки для відібрання біологічних зразків, відповідно до ст. 109 ЦПК України. 10.09.2021 року до суду надійшло повідомлення експерта Харківського НДЕКЦ МВС України, про неможливість проведення судової експертизи, в зв`язку з тим, що до експертної установи 26.08.2021 року в призначений час, а саме з 10 до 11 години для відбору порівняльних зразків з`явилася [PERSON] та малолітній [PERSON] [PERSON] прибув до експертної установи 26.08.2021 року о 15:00 годині. Станом на 03.09.2021 року зразки біологічного матеріалу вказаних осіб до експертної установи не надходили (а.с 146-147). 12.10.2021 року до суду надійшло клопотання експерта про призупинення проведення експертизи та направлення [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] до експертної установи 02.11.2021 року з 14 до 15 години для відбору експериментальних зразків (а.с.151-153). 21 грудня 2021 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи у зв`язку із тим, що 02.11.2021 року до експертної установи з`явилися [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , для відору зразків не з`явився, станом на 22.11.2021 року зразки біологічного матеріалу до експертного центру не надходили (а.с.154-155). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Як вище зазначено, державна реєстрація народження сина позивача, здійснена відповідно до частини першої ст. 135 СК України. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, обізнаний про день та час проведення експертизи в експертній установі, йому також роз`яснено наслідки його неявки для відібрання біологічних зразків, відповідно до ст. 109 ЦПК України, до експертної установи не з`явився, біологічних зразків не надав, суд вважає за можливе визнати факт ухилення відповідача від участі в експертизі. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї. Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Оцінивши процесуальну поведінку відповідача з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що він навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка двічі призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. Вказані дії відповідача та його бездіяльність, що призвели до неможливості проведення експертизи, свідчить про наявність підстав визнати факт, який ним заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.04.2021 року № 645/1098/18 та від 25.08.2020 року № 478/690/18. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи докази про походження дитини від відповідача, а саме позивачки та відповідача в період до народження дитини, ухилення відповідача від проведення експертизи, суд вважає, що позовні вимоги про визнання батьківства слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 08.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного ,

Outcome: approved