Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21.03.1995 року між [PERSON] та ним, [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4/1539. У 2021 році позивач вирішив приватизувати земельну ділянку під належним йому об`єктом нерухомого майна, однак дізнався про те, що земельна ділянка була приватизована раніше колишньою власницею будинку. Так, рішенням Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 26-XXII від 25.01.1995 року було затверджено раніше прийняте рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 17 від 09.01.1995 року, яким передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення, [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 091120, виданий 10.03.1995 року на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0304 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням того, що станом на 21.03.1995 року (день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] була власницею земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, при відчуженні нею незакінченого будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] до позивача, у відповідності до вимог ст. 30 ЗК УРСР у редакції станом на 1995 рік, перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0304 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.26). Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 17.05.2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засіданні (а.с.32). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51). В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином Представник позивача адвокат Арнаут А.Г. надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні 30.01.2023 року відповідачка позовні вимоги визнала, однак обставини справи визнала не повністю. У заяві від 28.03.2023 року [PERSON] вказала, що вона не має відношення до земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме, вона ніколи не оформлювала на неї право власності, не отримувала державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД №091120. В 1995 року нею був проданий житловий будинок, розташованій на вказаній земельній ділянці, земельна ділянка в договорі не згадувалась. Що було із земельною ділянкою після продажу житлового будинку відповідачка не знає. Просить суд розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 17 від 09 січня 1995 року передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по [ADDRESS] (а.с.10). На підставі рішення четвертої сесії ХХІІ скликання Ізмаїльської міської ради народних депутатів від 25 січня 1995 року було затверджено раніше прийняте рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 17 від 09 січня 1995 року, яким передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по [ADDRESS] (а.с.9). На підставі вищевказаного рішення, [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 091120 10.03.1995 року на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0304 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.03.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 4/1539, [PERSON] продала [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Право власності на земельну ділянку з [PERSON] на [PERSON] переоформлено не було, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (в редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року по справі № 689/26/17,\~стаття 30 Земельного кодексу Української РСР\~(далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права\~власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду (п. 6.32). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачкою не надано суду доказів того, що вона не зверталася щодо оформлення земельної ділянки та не отримувала державного акту. З позовними вимогами щодо скасування державного акту не зверталася до суду. Також, відповідачка не заявляла клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи. Враховуючи, що на час укладення договору купівлі-продажу від 21.03.1995 незакінченого будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , договір про відчуження земельної ділянки для обслуговування цього будинку не укладався, право власності на земельну ділянку на набувача переоформлено не було, що порушує\~загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, та обов`язковість\~переходу права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду,\~а також те, що відповідачка позовні вимоги визнала, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку\~за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню.

Outcome: approved