Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

20\~лютого 2023\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~дитину [PERSON] \~у розмірі\~2500\~грн щомісячно.\~Вобґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду від 04.11.2022. Від даного шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. Відповідач проживає окремо, при цьому ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітню дитину, добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалось. Також зазначає, що відповідач є працездатною особою, має мінливий дохід, а отже, має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї доньки, а тому позивач змушена звернутися до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів у розмірі 2500 грн щомісячно. Ухвалою Ізяславського\~районного суду\~Хмельницької області\~від 21.03.2023\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~в справі\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. 03.05.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на дитину саме в розмірі 2500 грн. При цьому, зазначає, що в силу свого матеріального становища, згідний сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1500 грн на місяць. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з вищенаведених підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін. У зв`язку із неприбуттям учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.11.2018, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.07.2019. Рішенням Ізяславського районного суду від 04.11.2022, яке набрало законної сили 06.12.2022, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до приписів ч.2 ст.182 цього ж Кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) від 26.04.2023, наявні відомості про доходи відповідача в липні серпні 2014 року, травні червні 2017 року, серпні вересні 2017 року, квітні червні 2021 року та травні червні 2022 року, за інші періоди відомості щодо отримання доходів відповідачем відсутні. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд також враховує і те, що відповідач будь-яких доказів перебування на його утриманні інших осіб, які потребують його допомоги, важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому надавати кошти на утримання своєї повнолітньої дочки, суду не надав. З врахуванням вищезазначеного, зважаючи, що [PERSON] є особою працездатного віку, а також часткове визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1700 гривень щомісячно, починаючи з 20.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також із реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Крім того, суд зважає на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заявлений нею розмір аліментів саме в сумі 2500 грн. є необхідним для забезпечення потреб дитини, а також того, що відповідач отримує доходи в такому розмірі, який дозволить сплачувати аліменти саме в такому розмірі, на що посилається у своє позові. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 730,05 грн. (1073,60х68%), від сплати якого при поданні позовної заяви до суду звільнена позивач.

Outcome: partial