Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав на неповнолітню дитину, в якому зазначене наступне. 14 березня 2008 року був зареєстрований шлюб з [PERSON] , від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З 2010 року, сторони не проживають разом. 15 березня 2011 року шлюб розірваний. Відразу після розірвання шлюбу почалися сварки, судові позовні вимоги та інші погрози. Після чого, Відповідач припинив спілкування з дитиною, проживає окремо. Фактично з цього моменту по цей час дитина проживає разом з позивачкою і вона самостійно несе усі витрати по її утриманню та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Для розвитку дитини позивачка прикладає всі свої зусилля та можливості. На теперішній час позивачка намагається надати дитині хорошу освіту. Крім того дитина має хронічне захворювання (медичний висновок додається). У зв`язку з цим просить позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що проживає разом з чоловіком, донькою та своїми батьками. Відповідач не спілкується з донькою більше восьми років, навіть коли вони зустрічаються разом в одному дворі, відповідач оминає їх стороною та не вітається з донькою, сама дитина відповідача не знає взагалі та вважає батьком іншого мужчину, а саме [PERSON] , який є чоловіком позивачки. Якщо зараз сказати дитині, що в неї інший батько, то це буде травма для дитини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 07.02.2023р. позов не визнав та пояснив, що він в 2013-2014 роках хотів бачити дитину, але позивачка просила залишити дитину у спокої, що він і зробив, але і далі сплачував аліменти. Дитина є інвалідом, тому він не хотів її травмувати. Він був би згоден на позбавлення батьківських прав, якби дитину вдочерила інша особа. Але він проти позову, якщо цей позов зроблений тільки для того, щоб «нашкодити» йому. В судовому засіданні 05.05.23р. відповідач доповнив, що в 2014 році він звертався до органу опіки з приводу порядку побачень з дитиною, і вони його дотримувались приблизно півроку. Але позивачка наполягала, щоб побачення були тільки в її присутності, тому він рідко бачив доньку. В 2017 році у відповідача народився син в іншому шлюбі, і він повністю перестав спілкуватись з донькою. Представник органу опіки та піклування Шиян Н.В. в судовому засіданні вважала за можливе задовольнити позов та пояснила, що зараз за дитиною створено належне піклування, у дитини є все необхідне, своїм батьком вона вважає « [PERSON] », тобто чоловіка позивачки, іншого батька не знає. Дитина страждає на синдром « [PERSON] ». У випадку, якщо сказати дитині, що в неї інший батько, то це буде травма для дитини. Суду надано висновок органу опіки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком позивачки [PERSON] , у якої є донька від першого шлюбу [PERSON] . Вони проживають разом, тобто його дружина, донька та батьки дружини. Свідок перебуває у шлюбі з позивачкою п`ять років. За весь час спільного проживання у шлюбі відповідач, тобто біологічний батько [PERSON] , жодного разу не поцікавився долею дитини. Вони проживають в одному дворі з відповідачем, але відповідач, коли бачить дитину, навіть не реагує на дитину. Відповідач є чужою людиною для дитини, він з нею навіть не вітається, вона його не знає. Свідок також пояснив, що [PERSON] вважає його своїм батьком, а він вважає її своєю донькою. Він та дружина водять дівчину до школи, по лікарях, а відповідач у вихованні, навчанні та лікуванні доньки участі ніколи не приймав. Свідок також пояснив, що хоче вдочерити дитину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка [PERSON] це її донька. Вони проживають всі разом, а саме позивачка з чоловіком і донькою, і чоловік свідка. Свідок пояснила, що відповідач [PERSON] не вважає дитину своєю донькою, і навіть подавав на експертизу ДНК з метою оспорення батьківства, погрожував з приводу сплати аліментів на її утримання. Сама дитина, тобто [PERSON] , не вважає відповідача своїм батьком і не знає його. Вони проживають в одному дворі з відповідачем, але коли відповідач бачить дитину, він не вітається з нею, а просто відвертається. Долею дитини відповідач ніколи не цікавився. Сама дитини вважає своїм батьком чоловіка позивачки - [PERSON] . Він відноситься до дівчинки як до рідної доньки. Він її виховує, та піклується про неї, вони разом водять дитину до школи та по лікарях. Сам відповідач не спілкується з дитиною після того, як їй виповнилось три роки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач [PERSON] це її син. Він раніше спілкувався з донькою, поки йому не заборонили. Скільки зараз років дитині вона не знає. Коли відповідач бачив свою доньку останній раз свідок також не знає. З приводу перешкоджання побачень з дитиною до органів опіки не звертались. Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження [NUMBER] неповнолітня [PERSON] народилась [INFO] , матір`ю дитини зазначено [PERSON] , а батьком зазначено [PERSON] , тобто відповідач по справі (а.с.9). 14 березня 2008 року був зареєстрований шлюб позивачки з [PERSON] , від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З 2010 року, сторони не проживають разом. 15 березня 2011 року шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу почалися сварки та судові справи з приводу аліментів та встановлення батьківства. В подальшому після 2014 року відповідач повністю припинив спілкування з дитиною, проживає окремо, про що підтвердив сам відповідач у своїх поясненнях. Фактично з цього моменту по цей час дитина проживає разом з позивачкою, яка самостійно та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримує її, оскільки відповідач належним чином аліменти не сплачує. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для розвитку дитини позивачка прикладає всі свої зусилля та можливості. Крім того дитина має хронічне захворювання (медичний висновок додається). Отже, після 2014 року відповідач взагалі не спілкується з донькою, не виховує її, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її здоров`ям, тобто не виконує свої батьківські обов`язки на протязі останніх восьми років. Внаслідок цього його донька [PERSON] , [INFO] , взагалі не знає відповідача, а своїм батьком вважає нинішнього чоловіка позивачки - [PERSON] . Зазначені обставини підтверджені показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та не спростовуються поясненнями позивачки та самого відповідача. Також зазначені обставини підтверджені письмовими доказами, копії яких долучено до справи: паспорт та код позивача, довідка з демографічного реєстру, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про шлюб на ім`я [PERSON] , постанова про розрахунок заборгованості, посвідчення № [NUMBER] та іпн. коду дитини, медичний висновок № 34, свідоцтво про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.10-21), довідками КНП «ЦПМСД № 4», висновком експерта № 1157(ім.)/395(мг), розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Заводському району № 258р від 17.07.2014р. про встановлення графіку спілкування відповідача з дитиною, витягом з протоколу комісії з питань захисту прав дитини № 16 від 01.09.2022р. (а.с. 36-71). Згідно постанови держвиконавця від 17.06.22р. та розрахунку заборгованості ВДВС по ВП № 16175506 відповідач на вказану дату має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини на суму 114878,26 грн., що свідчить про неналежне виконання відповідача своїх обов`язків по утриманню дитини (а.с.15-16). Згідно медичного висновку № 34 дитина [PERSON] , [INFO] , страждає на хворобу «Дауна» та має затримку психо - мовного розвиту (а.с.18). Згідно довідки КНП «ЦПМСД № 4» від 04.05.2022р. дитина [PERSON] , [INFO] , страждає на хворобу «Дауна» та потребує постійного нагляду у лікарів та реабілітаційних заходів, але відповідач [PERSON] на прийом до лікаря з дитиною ніколи не з`являвся (а.с.36). Відповідно до Висновку від 07.09.22р. про доцільність позбавлення батьківських прав, районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, вирішила, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.70-72). Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Згідно зіст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідност.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За роз`ясненнями, наданими у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Outcome: approved