Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

4 січня 2023 року позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно, стягнення з відповідача аліментів на своє утримання у розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення донькою трьох років. Позов обґрунтувала тим, що 7 вересня 2019 року вона з відповідачем уклала шлюб. Від шлюбу мають з відповідачем спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказала, що подружні відносини між нею і відповідачем припинені через відмінність характерів, відсутність взаєморозуміння і поваги. Шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу не можливе. Дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Зазначила, що дитина хворіє, що не дає можливості дитині відвідувати дошкільні заклади та потребує від позивачки постійно перебувати з дитиною. Це не дає їй можливості заробляти гроші на своє утримання. Тому просить стягнути з відповідача кошти допомоги на своє утримання. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій вказав, що визнає позов в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Проти позову в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини заперечує. Також заявив клопотання про розгляд справи за участі його представника та за своєї відсутності. На заперечення проти стягнення аліментів на утримання дружини повідомив, що він не працює і не має змоги утримувати дружину. З досліджених у справі доказів встановлені такі обставини та визначені такі правовідносини сторін, що з них випливають: З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 7 вересня 2019 року Благовіщенським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 24 від 7 вересня 2019 року. В силу різності характерів, відсутності взаєморозуміння шлюб носить формальний характер. Цю обставину судом на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України визнано звільненою від доказування як визнану сторонами. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження [NUMBER] встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . З довідки № 1095 від 26.11.2019 року Шамраївської сільської ради Голованівського району вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] . З довідки № 440 від 06.04.2023 року Шамраївської сільської ради Голованівського району вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] . З виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1393, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9259 неврологічного відділенні КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» встановлено, що [PERSON] , [INFO] хворіє на ММД, затримка психо-мовного розвитку, енцефалопатію. З висновків спеціаліста невролога КНП «Консультативної поліклініки» № 10754 від 30.09.2020 року, № 698 від 27.01.2021 року, № 5812 від 13.04.2020 року, № 5550 від 12.05.2021 року вбачається, що у зв`язку зі хворобою дитини позивачка вимушена регулярно їздити з дитиною на стаціонарні обстеження до м.Кропивницький. З наданої представником відповідача копії статистичної форми 7-ОК судом встановлено, що відповідач з травня 2022 року є безробітнім. Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню\~такі правові норми: Відповідно до ч.2 ст.104, ст.110 Сімейного кодексу України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати\~ дитину\~ до\~ досягнення\~ нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши надані сторонами докази суд встановив, що визнання позову в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З досліджених судом обставин справи судом встановлено законні підстави для задоволення позову. Тому суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку, що позов в частині вказаних вимог підлягає задоволенню. При вирішенні\~позову у\~частині вимоги\~про надання\~матеріальної допомоги\~на \~утримання дружини\~до досягнення\~дитиною трирічного\~віку керується\~такими положеннями\~законодавства: Положеннями ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч. 2, 4\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд, зважаючи на надані позивачкою докази хвороби дитини та документи, що підтверджують необхідність проведення медичних обстежень у м.Кропивницький, приділення значного часу на медичні обстеження та лікування дитини, дійшов висновку, що позивачка дійсно значно обмежена у можливості заробляти кошти на своє утримання у зв`язку з необхідністю доглядати дитину та забезпечувати їй лікування та медичні обстеження. На запитання суду представник відповідача повідомила суду, що відповідач є здоровим, працездатним, інших, крім дитини утриманців не має. Тому суд вважає, що навіть при тому, що відповідач не має роботи, він має більше можливостей заробити кошти на проживання, ніж позивачка. Тому відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу і розмір цієї матеріальної допомоги у 3000 грн. на місяць не є надмірним. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат суд керується положеннями ст. 141, 142 ЦПК України: Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того,\~у зв`язку\~з визнанням\~відповідачем частини\~позовних вимог\~до початку\~розглядом справи по суті та відповідним клопотанням представника відповідача суд також застосовує положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, відповідно до змісту якої у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд приймає рішення про повернення позивачці 50% судового збору, сплаченого нею при заявлення позову в частині вимоги про розірвання шлюбу, інші 50% підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі положень ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 50% судового збору, що підлягають сплаті при поданні позову в частині вимоги про сплату аліментів. Відповідно до пункту 1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Тому з відповідача на корить позивачки підлягають стягненню витрати на оплату правової допомоги.

Outcome: approved