Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису, вчиненого 20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №23223, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову покликається на те, що в листопаді 2021 року дізналась, що її рахунки, відкриті в банківських установах, заблоковані на підставі постанови про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження №67416830 від 06.11.2021, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. на підставі виконавчого напису №23223, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою О.В. Згідно вказаного напису, звернуто стягнення з позивача, яка є боржником за кредитним договором №95449142 від 21.02.2012, укладеним між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є відповідач АТ «Банк Форвард». Так, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 23\~968,14 грн. Однак, позивач зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, а за період з 2014 року до сьогодні у неї відсутні будь-які непогашені кредити чи грошові зобов`язання. Заборгованість за кредитним договором, на підставі якого вчинено виконавчий напис, погашена, а такий договір укладено із юридичною особою, яка є ліквідованою. Більше того, будь-яких повідомлень чи позики від відповідача не отримувала, судові рішення щодо стягнення з неї боргу відсутні. Зазначає, що не укладала з АТ «Банк Форвард» кредитних договорів, а тому жодних коштів від останнього не отримувала, відсутні судові рішення на підставі яких відповідач безспірно може стягувати суму заборгованості. Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки укладений між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитний договір не був нотаріально посвідченим, а тому стягувачем не дотримано умови щодо подання нотаріусу документів на підтвердження безспірності суми заборгованості, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, просила суд вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Ухвалою суду від 27.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 27.02.2023 задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 20.03.2023 на адресу суду від відповідача АТ «Банк Форвард» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так зазначає, що 21.02.2012 позивач звернулася до банку з заявою, яка містить пропозицію про укладення договору про надання та використання платіжної картки. У заяві зазначено строк відповіді на таку пропозицію, який становить 18 місяців з дня підписання заяви. Таким чином, 22.06.2012 банк прийняв пропозицію, викладену в заяві [PERSON] , та уклав з нею договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] , відкрив позивачу поточний рахунок № [NUMBER] , випустив на її ім`я платіжну картку. Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав. Водночас, у виконавчому написі вказано, що боржник [PERSON] допустила прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 08.04.2019 до 07.07.2019.Відтак, вказаним виконавчим написом запропоновано стягнути на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 23\~968,14 грн., що виникла за кредитним договором №97533495 від 04.06.2012, боржником якого є позивач. При вчиненні вищевказаного напису, банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і належним чином оформленні виписки по рахунку, що доводило безспірність вимог. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості, а тому нотаріус вчинив виконавчий напис згідно з вимогами закону, правові підставі для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Щодо компенсації витрат на правничу допомогу заперечив, оскільки відсутні підстави для їх стягнення, так як дана категорія справ є типовою та нескладною, а позивачем до позову не долучено належним чином оформлених документів, які підтверджують понесені ним витрати. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за №23223, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №95449142 від 21.02.2012 за період з 08.04.2019 по 07.07.2019 на загальну суму 23\~968,14 грн. 06 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллою Вікторівною відкрито виконавче провадження №67416830 на підставі виконавчого напису №23223, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 23\~968,14 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених\~законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 3.1, 3.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 залишена без змін, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Постановою Великої Палати Верховного Суду №11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14 (постанова Великої Палати Верховного Суду 21.09.2021 в справі №910/10374/17). У зв`язку з цим, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, як така, що визначена імперативною нормою закону ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису здійснюється за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який також має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими він звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» судом перевіряються доводи боржника в повному обсязі з метою встановлення того, чи на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. При досліджені доказів, судом встановлено наступне. 20.02.2012 [PERSON] уклала з ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитний договір №95449142 на суму кредиту, що становить 9\~512,11 грн., графік платежів 21 число кожного місяця з березня 2012 року по листопад 2012 року, що підтверджується копією заяви №95449142 від 20.02.2012 (а.с. 27-29). З копії заяви про примусове виконання рішення представника АТ «Банк Форвард» від 02.11.2021 встановлено, що останній звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. з проханням відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. за №23223 від 20.08.2021, про стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 23\~968,14 грн. Вказаний договір підписаний позивачем, однак нотаріально не посвідчений (а.с. 21-22). Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження №67416830, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. 06 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №23223, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 23\~968,14 грн (а.с.23-24). Відповідно до копії виконавчого напису №23223 від 20.08.2021 вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 20 серпня 2021 року вчинив виконавчий напис, зареєстрував такий в реєстрі за №23223, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №95449142 від 21.02.2012, укладеним між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованості на загальну суму, що становить 23\~968,14 грн.(а.с.25) Звертаючись в суд з позовом позивач посилається на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника. Окрім цього, виконавчий напис вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому він не підлягає виконанню. Як вбачається з тексту виконавчого напису, нотаріус при винесені виконавчого напису керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 в редакції від 10.12.2014 року, котра передбачала, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, в цій частині визнана незаконною та нечинною. У зв`язку із чим при прийнятті рішення, щодо вчинення виконавчого напису, нотаріус мав брати до уваги перелік документів, необхідний для стягнення заборгованості затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 в редакції від 29.11.2001, оскільки зміни, що внесені до Постанови 27.05.2015, як зазначалося вище кредитних відносин не стосуються. З цього слідує, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису №23223 від 20.08.2021 нотаріус керувався положеннями нормативно-правового акту, котрий в частині, що застосована до спірних правовідносин, є нечинним. Окрім цього, з позову вбачається, що позивач з наявністю у неї заборгованості перед АТ «Банк Форвард» не погоджується. За таких обставин, між сторонами існував та існує не вирішений судом спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Укладений між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та позивачем кредитний договір № 95449142 від 21.02.2012, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно з ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони\~щодо досудового\~вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що у позовній заяві стороною позивача зазначено розмір витрат понесених у зв`язку із розглядом справи, що складає 10000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 1-9). Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Кушпета І.В. здійснювала представництво позивача [PERSON] , що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги №1118421 від 08.02.2023 виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 18320 від 30.11.2021 (а.с.38) Згідно витягу з договору про надання правової допомоги №18320 від 30.11.2021, встановлено, що такий укладений між адвокатом Кушпетою І.В. та позивачем [PERSON] .. Відповідно до умов такого договору, адвокат зобов`язується діяти в інтересах клієнта по даній угоді. Предметом договору є правова допомога в обсязі та на умовах передбаченим договором. У витязі вказаного договору не зазначені дані щодо строку його дії (а.с.35-36) Порядок оплати послуг гонорару Адвокату за надання правової допомоги у спорі про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії на [PERSON] визначено умовами Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 180320 від 30.11.2021 (а.с.37) так за умовами вказаної угоди, вбачається, що вартість послуг за ознайомлення та вивчення матеріалів справи та надання усної консультації щодо вирішення питання становить від 600 грн., або почасова оплата 500 грн\\год., за підготовку та подання адвокатського запиту від 2000 грн., або договірна, за підготовку позовної заяви для подання до Львівського окружного адміністративного суду від 2000 грн. або почасова 500 грн./год, представництво інтересів у суді першої інстанції за одну справу від 1000 грн. або почасова. Такий додаток є невід`ємною частиною договору та діє протягом всього строку договору. Згідно Актів приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 180320 від 30.11.2021 №1 від 15.01.2022, №2 від 20.01.2022, № 3 від 07.02.2023 вбачається, що адвокатом Кушпета І.В. у період часу з 30.11.2021 по 15.01.2022 надавалися послуги з ознайомлення та вивчення документів, консультацій та подання адвокатського запиту вартістю 4000 тис. грн., з 15.01.2022 по 20.01.2023 надавалися послуги з підготовки та подання адвокатського запиту вартістю 3000 грн., та з 20.01.2023 по 07.02.2023 надавалися послуги з підготовки та подання позовної заяви вартістю 3000 грн. (а.с.40-42) Судом встановлено, що адвокатом Кушпетою І.І.В. підготовлено та подано адвокатські запити 15.12.2021 - Приватним виконавцям Овсієнко А.В. та Павелків Т.Л., 04.12.2022 приватному нотаріусу Киівського міського нотаріального округу Бригіді В.В., 24.02.2023 заяву про забезпечення позову (а.с.49-50), а також 24.02.2023 позовну заяву (а.с.1-9, 15-18,30-33). Доказів про оплату позивачем наданих послуг суду не надано. Таким чином судом стороною позивача доведено, що адвокат Кушпета І.В. надавала правову допомогу позивачу [PERSON] , і заявлені до розподілу витрати пов`язані з розглядом справи. Однак, при вирішенні вказаного питання, суд також враховує чи є заявлений розмір таких витрат реальним, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Так, згідно практики Верховного Суду викладеній у постанові Великої Палати у\~справі № 755/9215/15-ц, вбачається, що\~при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, суд, зазначає, що при розгляді вказаного спору, у справі, що є зразковою, так як існує стала судова практика з даного приводу, спір вирішувався судом у спрощеному провадженні без виклику сторін, адвокатом не здійснювалася підготовка до засідання, не витрачався час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні, а підготовка позовної заяви не потребувала спеціальних навиків чи затрати часу на вивчення законодавства, судової практики тощо. При цьому, суд зважує, що згідно Актів приймання-передачі наданих послуг, не представляється встановити, який вид гонорару було застосовано адвокатом погодинний чи фіксований при визначенні вартості послуг, що позбавляє можливості належно оцінити обсяг наданих послуг та часу витраченого представником позивача у випадку застосування погодинного розрахунку. Одночасно, суд встановив, що акти наданих послуг складалися у відповідності до Договору про надання правової допомоги, частиною котрого є Додаток 1, в якому викладено вартість послуг, що значиться у фіксованому розмірі або почасовому, і діє впродовж строку дії Договору. При цьому витяг з договору, не містить даних про строк дії договору, а тому суд, при перевірці обґрунтованості нарахування заявлених до відшкодування витрат, не може брати до уваги вартість послуг з надання правової допомоги визначену Додатковою угодою №1. Разом з тим, хоча позивачем не надано детальний опис вартості робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд погоджується, що представником в порядку надання правової допомоги позивачу було підготовлено та подано до суду позовну заяву, 2 адвокатські запити, заяву про забезпечення позову, а тому ці витрати відповідають критерію реальності, однак заявлений розмір є необґрунтованим, та не пропорційним до предмета спору. Одночасно, суд критично оцінює доводи відповідача, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду має бути надано документи, що свідчать про оплату гонорару (квитанції, платіжні доручення або інші банківські документи, чеки) з огляду на те, що гонорар може сплачуватись як до надання відповідних послуг адвокатом, так і після. Порядок та строки його сплати визначаються договором про надання правової допомоги. І для цілей стягнення судових витрат це не повинно мати значення. Аналогічної позиції дійшов ВС у постановах ОП КГС ВС від 03.10.2019 по\~справі № 922/445/19, ОП КГС від 22.01.2021 по\~справі № 925/1137/19. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що у вказаному спорі адвокатом надавалася правова допомога позивачу, котрий є стороною у спорі, заявлений розмір судових витрат на правову допомогу хоча і є реальним. однак явно не відповідає критеріям розумності та співмірності, а тому прийшов до переконання, що обґрунтованим буде розмір витрат на правову допомогу у сумі 2500 грн., у зв`язку із чим вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Окрім цього, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн. На підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved