Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 400,00 дол. США та процентів за їх користування у розмірі 791,89 гривень, до суду звернувся АТ «Райффайзен Банк». Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О. Ухвалою судді від 29.12.2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ніяких клопотань з боку учасників справи суду не надходили. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні також не надходило. Зазначену ухвалу разом з позовом та додатками до нього неодноразово надсилалась відповідачу за місцем реєстрації його місця мешкання, відомості про що містяться в матеріалах справи. 22.02.2023 року ухвалу з копією позову отримав родич відповідача [PERSON] , однак у запропонований судом строк, ані відзиву на позов, ані заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні без виклику сторін не надходило. Станом на день розгляду справи ніяких клопотань з боку учасників справи суду не надходили. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні також не надходило. Від відповідача відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову у позові про стягнення безпідставно набутих коштів з наступних підстав. Так судом встановлено, що 07 вересня 2022 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] , [INFO] укладено Заяву про акцепт Публічної пропозиції/Угоду № СМDРІ-2364190, відповідно до умов якої Клієнт прийняв/акцептував Публічну пропозицію Банку про надання Послуг в порядку та на умовах, викладених в Правилах, та висловив свою повну та безумовну згоду з її умовами, а також визнав, що Публічна пропозиція. Угода, Правила, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин Сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу (Копія Угоди № СМDРІ-2364190 від 07.09.2022року. 07 вересня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] , [INFO] укладено Заяву до Договору банківського обслуговування, згідно умов якої Банк відкрив на ім`я Клієнта Картковий рахунок: ІВАN [NUMBER] в доларах США та зобов`язався забезпечити проведення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки або її реквізитів відповідно до правил Платіжних систем. Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування Карткових рахунків фізичних осіб . 12 вересня 2022 року приблизно о 13:27 год. до каси Базового відділення (м. Одеси) АТ «Райффайзен Банк», яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74 звернувся Клієнт - [PERSON] для вчинення операцій зі зняття (валютного) рахунку № [NUMBER] у сумі: 1 560,00 доларів США. Залишок коштів на рахунку Клієнта складав - 1 560,00 доларів. Як наголошує позивач у позові, у зв`язку з тим, що у касі Банку були відсутні дрібні купюри номіналом в 10,00 доларів США Клієнт, з цілю отримання всієї суми з рахунку, додатково придбав у Банку 50,00 доларів. Сума видачі по факту складала: 1 600,00 доларів США. Різницю в 10 доларів США було видано в гривневому еквіваленті. Проте, менеджер з продажу роздрібних продуктів, виконуючи функції касира - [PERSON] , здійснила видачу грошових коштів Клієнту у сумі: 2 000,00 доларів США помилково, перевидавши останньому на 400,00 доларів США більше із запланованих 1 600,00. Даний факт було встановлено в кінці операційного дня при складанні Акту ревізії готівки та інших цінностей, які знаходились в підзвітності касира Базового відділення Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк» - [PERSON] від 12.09.2022 року, проведеного на підставі Наказу керівника з роздрібного бізнесу [PERSON] № Д2-В4/29/129 від 12.09.2022 року та за результатом перегляду записів з камер відеоспостереження, які фіксували роботу касового вузла - 12.09.2022 року. Внаслідок цього, [PERSON] безпідставно були набуті/отримані грошові кошти в сумі: 400,00 доларів США. Досудове врегулювання спору виявилось неуспішним, оскільки в телефонному режимі Клієнт повідомив, що не отримував надлишку коштів, оскільки касир видала чек. Своєї провини не визнає та радить телефонувати касиру, а не йому. Дійсне зумовило звернення позивача з позовом про стягнення безпідставно набутих котів з відповідача, а також стягнення відповідних коштів за користування ними. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як на підставу задоволення своїх вимог, позивачі посилаються на те, що відповідач є клієнтом банку та саме 12.09.2022 року знаходився у приміщенні базового відділення (каси) АТ «Райффайзен Банк» за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74 з метою вчинення банківської операції зі зняття готівки з карткового рахунку, залишок яких становив 1560 дол. США. Однак у зв`язку з тим, що , що у касі Банку були відсутні дрібні купюри номіналом в 10,00 доларів США Клієнт, з цілю отримання всієї суми з рахунку, додатково придбав у Банку 50,00 доларів. Сума видачі по факту складала: 1 600,00 доларів США. Різницю в 10 доларів США було видано в гривневому еквіваленті. Проте, менеджер з продажу роздрібних продуктів, некоректно виконуючи функції касира - [PERSON] , здійснила видачу грошових коштів Клієнту у сумі: 2 000,00 доларів США помилково, перевидавши останньому на 400,00 доларів США більше із запланованих 1 600,00. Однак касир видала чек на сумму 1560 дол. США, що позивачем не спростовано. Тобто, дійсне відбулось внаслідок помилки співробітника банку позивача. Даний факт було встановлено в кінці операційного дня при складанні Акту ревізії готівки та інших цінностей, які знаходились в підзвітності касира Базового відділення Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк» - [PERSON] від 12.09.2022 року, проведеного на підставі Наказу керівника з роздрібного бізнесу [PERSON] № Д2-В4/29/129 від 12.09.2022 року та за результатом перегляду записів з камер відеоспостереження, які фіксували роботу касового вузла - 12.09.2022 року. Внаслідок чого, як зазначає позивач, [PERSON] безпідставно були набуті/отримані грошові кошти в сумі: 400,00 доларів США і дані кошти без достатньої правової підстави зберігаються у відповідача Також, не заслуговує на увагу роздруківка з камери відео спостереження, оскільки у суду немає доказів, що на фото зафіксований саме відповідач. Інших доказів щодо підтвердження помилковості отримання грошових коштів саме відповідачем матеріали справи не містять. Отже, встановлене свідчить проте, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, а також позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним внаслідок помилки їх надання касиром (перерахування). За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки вимога щодо стягнення процентів за користування коштами, інфляційних витрат та трьох відсотків річних є похідною від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 2 пункту 2 цієї ж статті у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed