Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

В березні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 квітня 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 8. Від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Їхні подружні відносини фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер. Сторони мають зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Позивачка просить шлюб розірвати, прізвище залишити без змін, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] відзиву не подав, в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 16 квітня 2010 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 8. Подружні відносини між сторонами фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер. Вони мають зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 гривень.

Outcome: approved