Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, про встановлення факту проживання у на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування вказала, що вона народилася [INFO] в м. Запоріжжя в Україні. Вона постійно проживала на території України з моменту народження і по теперішній час, без виїзду. З 1990 року по 1993 рік, вона проживала в [ADDRESS] . З 1994 по 2008 рік, проживала в [ADDRESS] . А з 2008 року і по теперішній час - [ADDRESS] . Вона не отримувала паспорт громадянина України, оскільки не мала на це потреби. Батьки її були громадянами України. Вона звернулася до міграційної служби за місцем проживання з метою отримання паспорта громадянина України. Однак, належність її до громадянства України потребувало встановлення і їй було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. 16.09.2022 року відкрито провадження по справі і призначено судовий розгляд на 12.10.2022 року. Від імені зацікавленої особи подано письмові пояснення з зазначенням, що в заяві некоректно зазначені дві дати, які потрібно встановити факт проживання [PERSON] на території України станом на 1991 рік, а смае, 24 серпня 1991 року та на 13.11.1991 року. Адже, згідно до Закону України "Про громадянство України, читко визначено правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття.У відповіді за вих. № 1263-86/1263-22 від 28.05.2022 гр. [PERSON] був роз`яснений порядок отримання паспорта громадянина України. Так, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) гр. [PERSON] була неповнолітньою, тому її громадянство визначається згідно громадянства батьків або одного з них. В зв`язку з цим гр. [PERSON] необхідно надати відомості щодо належності її батьків до громадянства України. Проте гр. [PERSON] не надала до своєї заяви до суду відповідних документів.В заяві до суду гр. [PERSON] зазначила, що з 1990 року по 1993 рік вона проживала за адресою: [ADDRESS] . До заяви доданий акт № 2 від 30.08.2022 про проведення обстеження будинку [ADDRESS] щодо фактичного проживання [PERSON] . В акті зазначено: що під час обстеження встановлено, що дійсно [PERSON] за даною адресою проживала з 1990 р. по 1993 р. Проте яким чином встановлений факт проживання у вказаний період гр. [PERSON] не зазначено. Також відсутні пояснення осіб, що підписували акт. Викликає сумніву дійсність даного акту, оскільки в ньому містяться безліч розбіжностей у власних назвах, а саме: вулиці (причому в кожному згадуванні назва вулиці зазначена по-різному - Єлектрічна, Электрическая, хоча правильна назва - Електрична), ім`я та ім`я по батькові осіб, зазначених в акті. Даний акт складений двома мовами - українською та російською, що також є недопустимим в оформленні офіційних документів. Також в документах, наданих заявницею, спостерігається низка розбіжностей. В заяві до суду заявниця зазначила, що її рідні сестри, громадяни України [PERSON] та [PERSON] , можуть підтвердити факт проживання Заявниці на території України. Враховуючи викладене, прохають Рішення за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року винести відповідно до вимог чинного законодавства. За клопотаннями учасників процесу, судові засідання по справі неодноразово відкладалися. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву на підставі тих обгрунтувань, які вказані в заяві та з урахуванням свідчень свідків. Інтереси заявника представляв [PERSON] , який зазначив, що на його думку, заява підлягає задоволенню. Іншим шляхом, а ніж у судовому порядку, встановити даний факт, для того, щоб заявниця отримала громадянство України, не має. Вона зверталася до компетентних органів за отриманням громадянства у 2022 році, однак, отримала роз"яснення, про необхідність звернення до суду, так як у документах, які вона налада, мається ряд неточностей та розбіжностей. До 2022 року, заявник не знала, що потрібно отримувати паспорт громадянина. Крім того, для цього, в неї небуло необхідності. Тоді, як на даний час, без паспорту громадянина України, вона не може вільно пересуватися та вчиняти ряд дій. В судових засіданнях інтереси зацікавленої особи на підставі довіреності №95 від 18.01.2023 року представляла [PERSON] . Представник [PERSON] , зазначила, що з приводу поданої заявником заяви, ними було підготовлено письмові пояснення з зазначенням відповідних обгрунтувань їх позиції, які містяться в матеріалах цивільної справи. З урахуванням їх позиції, матеріалів цивільної справи, та пояснень свідків, вона прохає ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодаства України про проживання заявниці на території України станом на 13 листопада 1991 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, показів свідків, прийшов до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з таких підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається із матеріалів справи, згідно до свідоцтва про народження, виданого відділом ЗАГСу Шевченківського районного виконкому м. Запоріжжя від 21.07.1982 року серія [NUMBER] , в [PERSON] , народилася [INFO] у м. Запоріжжя, УРСР, про що вчинено актоовий запис в книзі про народження №1834 20.09.1977 року (а.с№3). В даному свідоцтві в графі батько вказано - [PERSON] , а в графі мати- [PERSON] . Аналогчні відомості зазначено і Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.№39-40) із зазначенням мсця народження Запорізька область, м. Запоріжжя, Жовтневий район. Відповідно до Акту №2 від 30.08.2022 року, складеного головою квартального комітету №58 Заводського району м. Запоріжжя- Адамян Тетяною Альбертівною в м. Запоріжжя, зазначено, що [PERSON] , дійсно проживала з 1990 по 1993 рік за адресою [ADDRESS] . Акт підписаний [PERSON] , адреса проживання [ADDRESS] та [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] (а.с.№6). З Свідоцтва про смерть на [PERSON] вбачається, яка є матір"ю заявниці, вбається, що вона померла [INFO] (а..с№9), а з Свідоцтва про смерть на [PERSON] , який є батьком заявниці, що він помер [INFO] (а.с.№10). Підтвердженням того, що саме дані особи, є батьками заявниці, свідчать і дані, зазначені в свідоцтвах про народження на [PERSON] , [INFO] (а.с.№11) та на [PERSON] [INFO] (а.с.№12). 26.05.2022 року [PERSON] , звернулася до Павлоградського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про отримання паспорта громадянина України. На дану заяву отримала відповідь вих.№12673-86/1263-22 від 28.05.2022 року щодо ро"з"яснення порядку отримання паспорту громадянина України (а.с№8). В судовому засіданні, через систему відеоконференцзв"язку з Заводським районноим судом міста Запоріжжя, було допитано в якості свідка [PERSON] , яка засвідчила той факт, що заявницю по справі [PERSON] , вона знає з момету народження останньої - 1977 року. Свідок [PERSON] проживала і проживає наразі, за адресою: [ADDRESS] . Вона була її сусідкою, бо проживала по одній вулиці, а саме [ADDRESS] , а заявниця, разом зі своїми батьками і багатьма їншими братими і сестрами, [ADDRESS] . Вона добре знала їх велику родину, так як вони спілкувалися між собою. Вона бачила, як заявниця зростала, навчалася. Проживала заявниця за вказаною адресою до 1994 року, а потім поїхала з міста. На разі їй відомо, що остання живе у Павлоградському районі Дніпропетровської області. Допитаний у судовому засіданні 26.04.2023 року через систему відеоконференцзв"язку з Заводським районноим судом міста Запоріжжя, було допитано в якості свідка [PERSON] , рідного брата заявниці. Свідок [PERSON] , вказав, що заявниця є його старшою сестрою. Народилася вона у м. Запоріжжя у 1977 році і жила там у їх великій багатодітній родині до 1993 чи до 1994 року. Нікуди вона з місця проживання до цього часу, не виїздила. Однак, у зв"язку з тим, що мала своєрідний, запальний характер, вирішила у 1993 чи-то у 1994 році поїхали з міста Запоріжжя і розпочати своє доросле життя. Зараз живе у Павлоградському районі Дніпропетровської області. Він, хоча і менший за віком, однак, постійно говорив заявниці-своїй сестрі, що їй необхідно отримати паспорт. Однак, вона, з різних причин, до цього часу, його не отримала. Даючи оцінку свідчення свідків, у суду не має підстав ставити їх під сумнів, чи не довіряти їм, оскільки свідки принесли присягу свідка і їх свідчення не спростовані у судовому засіданні сторонами по справі та відповідають матеріалам справи. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньомувіці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У відповідності до п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.) Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам проживання особи на території України. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності та у системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України дає підстави вважати підтвердженим факт проживання [PERSON] [INFO] уродженки м. Запоріжжя, УРСР у неповнолітньому віці на території України станом на 13 листопада 1991 року . Приймаючи до уваги те, що для заявника встановлення її факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року року має юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження її проживання на території України на вказаний період, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. В іншій частні заявлених вимог- відмовити. Адже, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) гр. [PERSON] була неповнолітньою, тому її громадянство визначається згідно громадянства батьків або одного з них. Як з"ясовано у судовому засіданні, проведеною Павлоградським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області перевіркою встановлено, що батько Заявниці, [PERSON] , [INFO] , 24.10.1995 був документований Заводським відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області паспортом громадянина України серії [NUMBER] у зв`язку з загальним обміном. В заяві про видачу паспорта зазначена адреса: [ADDRESS] . Павлоградським відділом не був встановлений факт документування паспортом громадянина України матері Заявниці, [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: partial