Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач перебуваючи на посаді слюсаря-ремонтника дробильної фабрики гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» 22.06.2020 року на своєму робочому місці, під час виконання своїх трудових обов`язків отримав виробничу травму, а саме: «повний травматичний відрив IV, V пальців правої кисті на рівні основних фаланг. Відкритий вивих середньої фаланги III пальця правої кисті», Згідно МКХ-10 травма - тяжка. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування нещасного випадку, що стався 22.06.2020 року о 21 год. 00 хв. із [PERSON] на майданчику обслуговування стрічкового конвеєру СМ-21, корпусу середньо-дрібного дроблення, основної виробничої дільниці №2 дробильної фабрики гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Даний факт підтверджується Актом №20 Форми Н-1/П від 30.06.2020 року розслідування нещасного випадку, що стався що стався 22 червня 2020 року о 21 годині 00 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затвердженого директором департаменту з охорони праці, промислової безпеки та екології ПАТ «АМКР» Жанбеком Єсмахановим 02.07.2020 року. Внаслідок зазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позивач 25.11.2020 року, первинно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 30% внаслідок трудового каліцтва, встановлено III групу інвалідності. У зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом позивач відчув сильний фізичний біль, тривалий час був суттєво обмежений в можливості пересуватись в просторі, вимушений був знаходитись на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих травм, проходив тривалі курси медичної реабілітації, що призвело до втрати життєвого часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та Інтелектуальному розвитку. Наразі відчуває постійний біль в районі правої руки, порушення функцій 3, 4, 5 пальців правої руки, відчуває фантомні болі в районі ампутованих пальців правої руки. Таким чином, наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення ним больових відчуттів, про необхідність лікарського спостереження, про необхідність нераціонально витрачати час, залучати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач, внаслідок зазначених ушкоджень, не в змозі як слід реалізовувати себе в професійній сфері, так як залежний від наслідків отриманого каліцтва, що несприятливо позначається на його матеріальному становищі. Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. Вважаємо, що за таких обставин зі сторони відповідача, позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана каліцтвом, що обумовлене неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 201 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується із доводами позивача, а сам позов вважає безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах діючого в Україні законодавства та не підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. В позовній заяві Позивач зазначає, що відповідно до Акту форми Н-1/П про нещасний випадок від 30 червня 2020 року, нещасний випадок з [PERSON] стався у зв`язку з невиконанням посадовими особами відповідача покладених на них обов`язків з охорони праці, а саме: [PERSON] , майстер зайнятий на дільниці дроблення ПАТ «АМКР», [PERSON] , машиніст крану дробильної фабрики ПАТ «АМКР» . В той же час, позивач не зазначає, що відповідно до п.8 Акту форми Н-1/П про нещасний випадок від 30 червня 2020 року, частина вини в нещасному випадку лежить і на позивачеві, адже [PERSON] порушив вимоги п.1.10, п.1.11., п.3.3. Інструкції охорони праці для слюсаря-ремонтника дробильної фабрики ПАТ «АМКР», який виконував роботу стропальника не маючи посвідчення стропальника та не пройшовши спеціального навчання. Таким чином, можна зробити висновок, що частина вини в настанні нещасного випадку лежить і на [PERSON] , котрий виконував роботу стропальника не маючи посвідчений стропальника та не пройшовши спеціального навчання, чим порушив п.1.10, п.1.11., п.3.3. Інструкції охорони праці для слюсаря-ремонтника дробильної фабрики ПАТ «АМКР». Оскільки, в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до ушкодження здоров`я позивача, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування, а саме наявність неправомірних дій чи бездіяльності та вини заподіювана, що підлягає обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди. З огляду\~на вказане, відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем, належним чином не вмотивований, завищений та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем на посаді слюсаря-ремонтника дробильної фабрики гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 25-29). 22.06.2020 року під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків отримав виробничу\~травму,\~а саме:\~«повний травматичний\~відрив IV,\~V\~пальців правої\~кисті на\~рівні основних\~фаланг.\~Відкритий вивих\~середньої фаланги\~III\~пальця правої\~кисті», що підтверджується Актом №20 Форми Н-1/П розслідування нещасного випадку, що стався 22 червня 2020 року о 21 годині 00 хвилин на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.30-40). Відповідно до п. 5 Акту №20 основною причиною настання нещасного випадку є організаційна: невиконання трудових обов`язків та супутня організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці. Висновок комісії: після розгляду матеріалів, що були надані комісії, ознайомлення з письмовими поясненнями і протоколами опитування свідків та інших осіб, причетних до нещасного випадку, ескізом місця, де стався нещасний випадок, безпосереднього його огляду членами комісії, а також після, детального вивчення обставин нещасного випадку,коміся дійшла до висновку, що випадок із слюсарем-ремонтником дробильної фабрики гірничого департаменту ПАТ «АрселорМігтал Кривий Ріг» [PERSON] підпадає\~під вимоги підпункту 1, пункту 52 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійній захворювань та аварій на виробництві» (затверджено постановою КМУ від 17.04.2019 року №337) та є таким, що пов`язаний з виробництвом (п.7 Акту №20). 25.11.2020 року позивач первинно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено\~ступінь втрати\~професійної працездатності\~-\~30%\~внаслідок трудового\~каліцтва,\~встановлено III\~групу інвалідності, що підтверджується довідкою з огляду МСЕК серії 12 ААА №060516 «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» (а.с. 42). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Так,\~нещасний випадок\~із позивачем\~стався під\~час виконання\~ним трудових\~обов`язків на\~робочому місці,\~що не\~заперечується стороною\~відповідача,\~а отже не заслуговують на увагу доводи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», викладені у відзиві, про те, що\~позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань. На підтвердження вказаного, позивачем додано по матеріалів позову виписки з медичних карт стаціонарного хворого, з яких встановлено, що позивач вимушений звертатися до медичних установ для реабілітації після отриманого ушкодження на виробництві. На думку суду не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що будь яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку, відповідач не вчиняв, оскільки вони не знімають з відповідача обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст.\~153 КЗпП України\~та ст.\~13\~Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання. Встановлене\~Конституцією України\~та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. У пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на користь позивача 90 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. \~Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави . На підставі викладеного,

Outcome: partial