Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що він, [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.1998 року Однак, в грудні 2022 року, йому стало відомо, що на належне йому нерухоме майно Садгірським відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, на підставі постанови 9185, 9185/05-27/2 від 29.10.2009 року, було накладено арешт, а власником майна зазначено його доньку [PERSON] . Позивач звернувся до Третього відділу та Першого відділу ДВС у м. Чернівці із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, оскільки йому невідомо про судові рішення та виконавчі провадження щодо нього та його майна. Крім того [PERSON] ніколи не була власником зазначеного нерухомого майна. Однак йому було відмовленно у знятті арешту. Зазначає, що безпідставно накладений арешт перешкоджає йому вільно володіти, користуватись\~ та розпоряджатись своїм майном, а тому просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та скасувати записи про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладені 29.10.2009 року на підставі постанов 9185, 9185/05-27/2 Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції. В судове засіданні позивачі не зявились, однак надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини відсутності не повідомив. Суд, вивчивши позовну заяву, встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , які належать йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.1998 року, серія та номер 1256 та рішення Чернівецької міської ради від 11.06.2020 року, що підтверджується також витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 319135197 від 28.12.2022 року та 321464689 від 31.01.2023 року. Однак, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 316858082 від 06.12.2022 року на вказане нерухоме майно -\~ домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ,\~ на підставі постанови 9185, 9185/05-27/2 від 29.10.2009 року Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, було накладено арешт. Власником майна зазначено доньку позивача, [PERSON] . Встановлено також, що позивач, 08.12.2022 року звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці із заявою про зняття арешту з нерухомого майна. Листом ВДВС № 85232 від 22.12.2022 року було розяснено про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, запропоновано звернутись до суду із відповідними позовними вимогами. Як вбачається із листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, який надійшов на запит Садгірського районного суду м. Чернівці, перевіривши дані Автоматизованої системи документообігу суду було встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави (N92-5582/2009, яку в 2010 році було перереєстровано за № 2- 2017/2010 та в 2011 році перереєстровано за №2-1047/11). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року заяву ПАТ КБ «Приват банк» задоволено та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2011 року вищезазначений позов задоволено, звернуто стягнення на предмет застави легковий автомобіль марки «БМВ». Щодо виконання ухвали суду про забезпечення позову від 23 червня 2009 року повідомлено, що в матеріалах справи міститься постанова Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 16 грудня 2009 року про закінчення виконавчого провадження. Таким чином встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року, у справі щодо звернення стягнення на предмет застави, було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . Разом із тим, будинок по [ADDRESS] , та земельна ділянка, на якій знаходиться вказаний будинок ніколи не належали на праві приватної власності [PERSON] . Окрім того, постановою Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 16 грудня 2009 року, виконавче провадження було закінчено. Будь-якими іншими даними, про хід чи результати виконавчого провадження щодо виконання рішення та ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у вищевказаній справі, ані суд, ані відділ виконавчої служби не володіє. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 329 ЦК України). Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь- які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Таким чином встановлено, що вищевказане майно є власністю [PERSON] , який не є стороною виконавчого провадження чи боржником за судовим рішенням. Натомість вказане майно не належить та ніколи не належало на праві власності [PERSON] , а тому підстави для накладення нього арешту були відсутні. Наявність\~ арешту, накладеного на майно позивача, порушує право власності останнього та позбавляє його можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таке порушене право підлягає судовому захисту в заявлений спосіб, шляхом припинення дії відповідних обтяжень.

Outcome: approved