Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання договору довічного утримання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського (Кам`янського) районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 613. Відповідно до умов вказаного договору позивач передає у приватну власність відповідачу належний їй на праві особистої приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , взамін чого відповідач зобов`язався довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядом, медичними препаратами, необхідною допомогою, і зберегти в безкоштовному довічному користування [PERSON] нерухоме майно, яке є предметом цього договору. Відповідно до п. 5 договору вартість щомісячного матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до п. 7 договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку. Відповідачем з 01 грудня 2020 року систематично порушуються умови договору, зокрема, не здійснюється забезпечення позивача продуктами харчування, одягом, доглядом, медичними препаратами. Позивач стверджує, що відповідач виїхав з території України у 2021 році, проте ніяких доказів на підтвердження даного факту надати не може. За таких обставин позивач просить суд розірвати договір довічного утримання від 10 лютого 2012 року, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому, не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Додатково пояснила, що вже декілька років відповідач ухиляється від виконання його умов. Зв`язок з відповідачем відсутній, жодної допомоги, передбаченої в договорі довічного утримання, він їй не надає. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку: за останньою відомою адресою реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 10 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського (Кам`янського) районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. Пунктом 1 даного договору передбачено, що відчужувач [PERSON] передає у власність набувачу [PERSON] , належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . В п. 5 договору відповідач зобов`язався довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її продуктами харчування, одягом, доглядом, медичними препаратами, необхідною допомогою, і зберегти в безкоштовному довічному користуванні [PERSON] нерухоме майно, яке є предметом цього договору. У випадку смерті [PERSON] обов`язки по похованню покладаються на [PERSON] . Вартість щомісячного матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) встановлена сторонами в розмірі 1000,00 грн. (п. 6 договору). Відповідно до п. 7 договору даний договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 вказаної статті також визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Особа, відчужуючи домоволодіння, має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст. 755, 756 ЦК України, відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину в судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією щодо застосування положень ст.ст. 755, 756 ЦК України Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. [PERSON] просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 10 лютого 2012 року з відповідачем [PERSON] , посилаючись на те, що останній самоусунувся від виконання умов даного договору щодо її догляду. За інформацією, наданою позивачем, відповідач виїхав з території України у 2021 році. За клопотанням позивача ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 січня 2023 року витребувано інформацію щодо перетину кордону [PERSON] , однак згідно із відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 91-2581/18/23-Вих від 20 січня 2023 року відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] в період з 01 січня 2021 року по 12 січня 2023 року в базі даних не виявлено. Також задля перевірки отриманої від позивача інформації щодо можливої смерті відповідача [PERSON] судом здійснено запит до органів ДРАЦС. За повідомленнями з Кам`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаській області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що перебувають в добрих відносинах з [PERSON] . Вказали, що [PERSON] не здійснює догляд [PERSON] вже досить тривалий час, до неї він не приходить та не надає їй жодної допомоги, теперішнє місце перебування [PERSON] їм невідоме. Судом встановлено, що з кінця 2020 року відповідач не з`являється до позивача, не цікавиться її життям, не надає жодної допомоги в утриманні (догляді), не створює умови для нормальної життєдіяльності та задоволення життєво необхідних потреб позивача. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача щодо невиконання ним умов договору довічного утримання. Разом з тим, відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна або за місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження, зокрема, при посвідченні договору довічного утримання. Судом встановлено, що у зв`язку з укладенням договору довічного утримання від 10 лютого 2012 року приватним нотаріусом Черкаського (Кам`янського) районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Л.В. накладено заборону на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану в реєстрі за № 272, що підтверджується відміткою про вчинення нотаріальної дії на примірнику спірного договору. Згідно зі ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Тобто правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання слід задовольнити, оскільки відсутні докази щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з розірванням спірного договору довічного утримання заборона на відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який є предметом цього договору, підлягає зняттю, з вилученням відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Outcome: approved