Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Білінський Б.П., звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, негативну інформацію, поширену [INFO] [PERSON] та інтернет-виданням «24 канал» (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі за посиланням [INFO] у тексті інформаційного повідомлення під назвою «[INFO]», а також у відео-репортажі, опублікованому на офіційному You Tube-каналі ресурсу «24 канал». Окрім того, позивач просить припинити подальшу трансляцію вищевказаного сюжету щодо [PERSON] , що розміщений на офіційному каналі інтернет-видання «24 канал» на порталі YouTube за посиланням: [INFO], виключити з друкованого тексту сюжету на сайті інтернет-видання «24 канал» згадку про позивача, що знаходиться за посиланням [INFO] та зобов`язати [PERSON] спростувати інформацію, поширену [INFO] останнім та інтернет-виданням « [INFO] » (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі за посиланням [INFO] у тексті інформаційного повідомлення під назвою «[INFO]», а також у відео-репортажі, опублікованому на офіційному You Tube-каналі ресурсу «24 канал» за посиланням [INFO] та стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в сумі 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відносно нього розповсюджено негативну, недостовірну інформацію під назвою "[INFO]". Зазначена інформація розповсюджена [INFO] інтернет-виданням «24 канал» (під авторством [PERSON] в його авторському блозі «[INFO]»), а також у відео-репортажі, опублікованому на офіційному YouTube-каналі ресурсу «24 канал». Позивач стверджує, що інформація є неправдивою, не відповідає дійсності та такою, що порочить його честь і гідність, принижує його ділову репутацію. Позивач зазначив, що [PERSON] повідомив неправдиві дані, що нібито [PERSON] є винним у притягненні осіб до адміністративної відповідальності, однак рішенням другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 в його діях не знайдено жодних підстав щодо притягнення до відповідальності за вказані рішення. Окрім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 16.08.2021 у справі №757/20471/21-к визнано підозру щодо позивача нікчемною та такою, що порушує принцип правової визначеності. Також, судові рішення у справах №755/1158/14-п відносно [PERSON] та №755/1143/14-п відносно [PERSON] , яких було притягнуто до адміністративної відповідальності, набрали законної сили, не скасовані у встановленому законом порядку, тобто є законними. Щодо обвинувачення в Голосіївському суді м.Києва, то ухвалою Київського апеляційного суду від 07.07.2022 у справі №755/18777/20 кримінальне провадження щодо обвинувачення позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.375 КК України закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Позивач зазначив, що він, як голова суду, працював на робочому місці, виконував свої обов`язки і згідно вимог статей 124, 126, 127, 129 Конституції України ніякого відношення не мав до відправлення правосуддя іншими суддями. Також, стверджує, що є суддею у відставці, його звільнено з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва, відповідно до рішенням Вищої ради правосуддя №1322/01.15-17 від 30.05.2017 у зв`язку з поданням заяви про відставку. Починаючи з 07.06.2017 він отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що станом на момент звернення до суду становить 40 383,95 грн. на місяць. Позивач стверджує, що автор сюжету відкрито та прямо визнає його винуватість в діях, до яких він не тільки не має ніякого відношення, а і взагалі такі висновки є повністю абсурдними. Вважає, що інтернет-виданням «24 канал» в особі автора [PERSON] поширено щодо нього недостовірну інформацію - твердження, що беззаперечно паплюжить його честь, гідність та ділову репутацію. Окрім того, позивач зазначив, що до публікації інформації він мав надзвичайно позитивну соціальну оцінку в очах співгромадян, поширення недостовірної інформації щодо причетності до певних протиправних діянь серйозно вплинуло на його душевний стан, він був і залишається надзвичайно обуреним цією відвертою нісенітницею, що, в свою чергу, неминуче негативно впливає на його моральний стан та фізичне самопочуття, а також надзвичайно турбує його близьких та родичів. Просить позов задоволити. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2022 матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , Інтернет-видання «24 канал» в особі власника ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд за підсудністю до Галицького районного суду м.Львова. Постановою Київського апеляційного суду від 19.01.2023 залишено без змін ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2022. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09.02.2023 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. 06.03.2023 відповідач [PERSON] через електронний суд подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позов [PERSON] є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач зазначив, що його твердження, які вказані у позові як недостовірні, насправді є достовірними, а частина їх є його оцінкою подій, яка базується на переконливій фактологічній основі, яка також відповідає дійсності. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позову. Окрім того, [PERSON] просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Також, [PERSON] подав клопотання про витребування у позивача обвинувальні акти, складені щодо нього, які розглядаються у рамках кримінальних справ №755/16241/21 та № 755/18777/20 та за наявності згоди [PERSON] здійснити його допит як свідка, щодо обставин, які є предметом доказування у цій справі. 14.03.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні, яке відбулося 04.04.2023 за участю представника позивача [PERSON] (в режимі відеоконференції), судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів та допит свідка. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2023 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак через електронний суд подав заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити без його участі та відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Інтернет-видання «24 канал» в особі власника ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву на позовну заяву та інших заяв до суду від нього не надходило. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 ст.16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що 26 січня 2022 року інтернет-виданням «24 канал» (під авторством [PERSON] в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі за посиланням: [INFO] у тексті інформаційного повідомлення під назвою «[INFO]», а також у відео-репортажі, опублікованому на офіційному YouTube- каналі ресурсу « [INFO] » за посиланням: [INFO] опублікована та розповсюджена наступна інформація: «[INFO]. [INFO]. [INFO]. [INFO]»./а.с.22-28/. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, які охороняються цивільним законодавством. [PERSON] є суддею у відставці. Згідно рішення Вищої ради правосуддя №1322/01.15-17 від 30.05.2017 його звільнено з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку, що підтверджується її копією /а.с.29/. Позивач звертаючись до суду з позовною заявою просить: визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, негативну інформацію, поширену [INFO] [PERSON] та інтернет-виданням «24 канал» (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі за посиланням [INFO] у тексті інформаційного повідомлення під назвою «[INFO]», а також у відео-репортажі, опублікованому на офіційному You Tube-каналі ресурсу «24 канал»; припинити подальшу трансляцію вищевказаного сюжету щодо нього, що розміщений на офіційному каналі інтернет-видання «24 канал» на порталі YouTube за посиланням: [INFO] та виключити з друкованого тексту сюжету на сайті інтернет-видання «24 канал» згадку про позивача, що знаходиться за посиланням [INFO] зобов`язати [PERSON] спростувати інформацію, поширену [INFO] останнім та інтернет-виданням « [INFO] » (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі за посиланням [INFO] у тексті інформаційного повідомлення під назвою «[INFO]», а також у відео-репортажі, опублікованому на офіційному You Tube-каналі ресурсу «24 канал» за посиланням [INFO] та стягнути з відповідачів солідарно на його користь грошові кошти в сумі 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до змісту ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. За статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснює, що беручи до уваги положення ст.ст.32, 34 Конституції України суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Отже, за ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема, у Рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, та предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст.10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив Рішення у справі №61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до п.2 ст.10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. Крім того, у зазначеному рішенні Суд також вказує на вищезазначену відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями та зауважує, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, так як твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Отже, оцінюючи інформацію, яка була поширена [INFO] [PERSON] та інтернет-виданням «24 канал» (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі, а саме: «[INFO]. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] від 25.01.2014 у справі № 755/1163/14 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) місяці. Окрім того, як зазначає позивач, судові рішення у справах №755/1158/14-п відносно [PERSON] та №755/1143/14-п відносно [PERSON] , яких було притягнуто до адміністративної відповідальності, набрали законної сили, не скасовані у встановленому законом порядку, тобто є законними. Відтак інформація, яка була поширена [INFO] [PERSON] та інтернет-виданням «24 канал», яка стосується притягнення до адміністративної відповідальності трьох людей та накладення на них адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідає дійсності та не може бути визнана судом недостовірною. Щодо твердження відповідача, що суддя [PERSON]. позбавив прав керування трьох людей на підставі сфальшованих документів, суд зазначає, що термін «сфальшований» є оціночним судженням відповідача, оскільки такий не передбачений чинним законодавством України. Окрім того, оцінюючи інформацію, яка була поширена [INFO] [PERSON] та інтернет-виданням «24 канал» (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі, а саме: «[INFO]. Відповідно до повідомлення заступника Генерального прокурора України Трепака В. про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 06 березня 2020 року у кримінальному провадженні №42014100070000020 від 05.02.2014 [PERSON] підозрюється у: незаконному перешкоджанні проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчиненому службовою особою за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ст. 340 КК України; організації умисного втручання у роботу автоматизованої системи документообігу Дніпровського районного суду м. Києва, а саме несвоєчасного внесення відомостей, несанкціонованих дій з інформацією, що міститься у вказаній системі, скоєного службовою особою, яка має право доступу до цієї системи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 376-1 КК України; організації постановлення суддями завідомо неправосудних ухвал, вчиненій в інших особистих інтересах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст. 375 КК України», що підтверджується копією повідомлення, яка знаходиться у матеріалах справи. [PERSON] у поширеній інформації, повідомив про версію обвинувачення щодо [PERSON] під час розгляду справ щодо затриманих учасників Революції Гідності, відтворив та дав оцінку інформації, яка відображена у наведеній підозрі та повідомив, що це є позицією ДБР. Покликання позивача та його представника на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 07.07.2022 у справі №755/18777/20 кримінальне провадження щодо [PERSON] в частині його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.375 КК України закрито у зв`язку із відсутністю події злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.375 КК України, судом не може братися до уваги, оскільки ухвала апеляційного суду винесена 07.07.2022, тобто після поширення інформації. Окрім того, ухвала Київського апеляційного суду від 07.07.2022 стосується кримінального провадження №62020000000000267 від 11.03.2020, що є відмінним від кримінального провадження, у якому [PERSON] повідомлено про підозру ускоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ст. 340, ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 376-1, ч.3 ст.27 ч.2 ст. 375 КК України, на яку покликається [PERSON] . Також, судом не приймається до уваги покликання позивача та його представника на те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 16.08.2021 у справі №757/20471/21-к визнано підозру щодо [PERSON] нікчемною та такою, що порушує принцип правової визначеності, оскільки ухвала апеляційного суду стосується застосування відносно підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у кримінальному провадження №42014100020000046 від 25.02.2014, а не оскарження повідомлення про підозру. Окрім того, ухвала Київського апеляційного суду від 16.08.2021 стосується кримінального провадження №42014100020000046 від 25.02.2014, що є відмінним від кримінального провадження у якому [PERSON] повідомлено про підозру ускоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ст. 340, ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 376-1, ч.3 ст.27 ч.2 ст. 375 КК України, на яку покликається [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що твердження позивача, що наведена [PERSON] інформація є недостовірною та порушує презумпцію невинуватості не відповідає дійсності. Також, оцінюючи інформацію, яка була поширена [INFO] [PERSON] та інтернет-виданням «24 канал» (в його авторському блозі «[INFO]») в інтернет-мережі, а саме: «[INFO]», суд зазначає наступне. [PERSON] , є суддею у відставці та починаючи з 07.06.2017 отримує щомісячне довічне грошове утримання, що становить 40 360,70 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи №5457 2022 6244 6414/ а.с.30/. Суд зазначає, що характеристика [PERSON] розміру довічного отримання [PERSON] як величезного, за своїм змістом є суб`єктивним оціночним судженням. Окрім того, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь та ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Позивач правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку, не скористався. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950. На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України: відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1). Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Пунктом 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд, з врахуванням всіх доказів наданих сторонами у справі, дійшов висновку про те, що поширена інформація не порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації, оскільки не містить недостовірних даних та таких, що нашкодили його гідності, честі чи ділової репутації. Окрім того, поширена інформація, яка стосується виплат судді у відставці, подана у формі оціночних суджень, відтак суд не знаходить підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed