Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні, як отримувач державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Допомога на дітей одиноким матерям призначається на 6 місяців, по закінченню терміну призначення допомоги необхідно звертатися до управління соціального захисту населення Прилуцької міської ради з відповідним пакетом документів для продовження отримання допомоги. Допомога відповідачеві була призначена по 29 лютого 2020 року, проте була продовжена з березня по липень 2020 року, з метою посилення соціального захисту населення на період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, без звернення для всіх отримувачів на підставі підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» № 264 від 08.04.2020 року. Однак, для підтвердження права на отримання допомоги, включаючи період отримання (без особистого звернення) всі отримувачі повинні були звернутися до управління до кінця серпня 2020 року. В зазначений термін Відповідачка так і не звернулася до управління для продовження виплати та підтвердження права на отримання допомоги, включаючи період отримання (без особистого звернення), що призвело до безпідставного отримання коштів Відповідачкою у липні 2020 року. Про дані обставини Відповідачку повідомляли. Однак повного повернення коштів Відповідачка так і не здійснила. Отже, загальний розмір коштів, що підлягає до повернення становить 504 грн 17 к. Оскільки кошти на рахунок управління на сьогоднішній день не повернуті, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З позовної заяви та матеріалів справи, судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні, як отримувач державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Допомога на дітей одиноким матерям призначається на 6 місяців, по закінченню терміну призначення допомоги необхідно звертатися до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради з відповідним пакетом документів для продовження отримання, який передбачений Порядком. Проте, з метою посилення соціального захисту населення на період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, допомога була продовжена без звернення для всіх отримувачів на підставі підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» № 264 від 08.04.2020 року. 18 червня 2020 року позивачем прийнято розпорядження на продовження строку виплати допомоги одиноким матерям (з урахуванням доходів), а саме, [PERSON] з 01 березня 2020 року по 31 липня 2020 року в сумі 504 грн 17 к. (а.с.5). Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №632 від 22.07.2020 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога на дітей одиноким матерям особам, які звернулися за її призначенням у липні - серпні 2020 року, призначається і виплачується починаючи з липня 2020 року. 17 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, а також з декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с.3,4). Враховуючи те що, відповідачем була отримана допомога за липень 2020 року у розмірі 504 грн. 17 к на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» № 264 від 08.04.2020 року, виникла переплата. Отже, розмір наміру отриманих коштів становить - 504 грн 17 к. Відповідно до п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям повертаються отримувачем державної соціальної допомоги самостійно, а уразі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Виходячи з доводів позовної заяви виплата [PERSON] коштів пов`язана з тим, що державою автоматично без звернення з відповідною заявою та пакетом документів продовжено виплати отримувачу допомоги на дітей одиноким матерям, за липень 2020 року, яка була призначена за її заявою раніше. Таким чином, недобросовісність з боку відповідача відсутня. Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).

Outcome: dismissed