Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 23.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. У період шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачам виявилося невдалим, спільне життя не склалося, внаслідок зловживання спиртними напоями та застосуванням домашнього насильства відповідачем. Оскільки, сумісне життя і збереження сім`ї стало не можливе, з серпня 2020 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися. Відповідач повернувся до місця свого попереднього проживання - мешкання за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітня донька [PERSON] залишилася на утриманні позивача. Сторони не ведуть спільне господарство, спільний сімейний бюджет відсутній. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам позивача, а відтак просить шлюб розірвати. Між [PERSON] та [PERSON] не було досягнуто згоди щодо поділу майна - квартири [ADDRESS] . 10.07.2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір іпотечного кредиту №37/07-77М. В той же день між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір поруки №37/07-77М-02. Відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язується перед банком нести солідарну відповідальність за виконання зобов`язань по погашенню кредиту. Крім того, 10.07.2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір іпотеки №37/07-77М-01. Відповідно до якого, іпотекодавець з метою забезпечення виконання власних зобов`язань у повному обсязі, що випливають з договору іпотечного кредиту №37/07-77М від 10.07.2007 року передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва № 251/05-100/29-38/1-07 від 10.07.2007 року. 10.07.2007 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір № 251/05-100/29-38/1-07 про участь у фонді фінансового будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] . За цим договором [PERSON] як довіритель передала банку у довірчу власність грошові кошти з метою отримання у власність об`єкт інвестування, а саме, частину площі житлового будинку [ADDRESS] , кількість кімнат 3, номер квартири [ADDRESS] , проєктна загальна площа 90,62 кв. м.(підлягає уточненню за актом БТІ), проєктна житлова площа 46,69 кв. м., вартість об`єкту інвестування на момент укладення договору 352052,36 грн., запланований термін здачі будинку в експлуатацію І квартал 2008 року. 17.09.2008 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] № 251/05-100/29-38/1-07 від 10.07.2007 року, у зв`язку з збільшенням фактичної площі об`єкта інвестування (квартири) та доплатою за різницю площі в сумі 699,28 грн. 03.10.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на ім`я позивача видано Свідоцтво про право приватної власності на вказану вище квартиру, яка була зареєстрована також на ім`я [PERSON] в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна» на праві приватної власності. 17.11.2008 року ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору іпотечного кредиту № 37/07-77М від 10.07.2007 року, до якого приєднано додаток №1, в якому зазначений графік платежів по погашенню кредиту. 20.01.2009 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору іпотеки № 37/07-77М-01 від 10.07.2007 року. Предметом договору вказано квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, з інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія) вбачається, що за відповідачем [PERSON] як власником протягом 2018 -2020 років зареєстровані наступні автомобілі: Toyota Camry 2494, (2017), чорний № куз. [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , Ford Mustang 5000, (2017), оранжевий, № куз. [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] від 07.06.2019 року; Ford Mustang 2261, (2015), жовтий, № куз. [NUMBER] . Відповідачем 26.02.2019 року було укладено договір купівлі-продажу 8044/2019/1331304 транспортного засобу, за яким продавець [PERSON] передав у власність, а покупець [PERSON] прийняв транспортний засіб: марка FORD, модель MUSTANG, 2015 року випуску, колір жовтий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 27.03.2018 року підрозділом МВС ТСЦ 8047. Згідно п.3 Договору за домовленістю сторін, ціна транспортного засобу складає 540000,00 грн. 23.05.2020 року відповідачем укладено договір купівлі-продажу 8047/2020/2010349 транспортного засобу, відповідно до якого, продавець [PERSON] передав у власність, а покупець [PERSON] прийняв транспортний засіб: марка TOYOTA, модель CAMRY, 2017 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 15.03.2019 року підрозділом МВС - ТСЦ 8047. Згідно Звіту про проведення незалежної оцінки вартості рухомого майна - TOYOTA CAMRY 2494, (2017) від 02.12.2020 року, ринкова вартість об`єкта оцінки 371260,00 грн. 12.08.2020 року відповідачем укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу 7502/20/005301. З п. 1.1 Договору продавець передав у власність покупцеві транспортний засіб: марка FORD, модель MUSTANG KABRIOLET-B, 2017 року випуску, колір оранжевий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] (номерний знак замальовано надавачем інформації), зареєстрований за продавцем (власником) 07.06.2019 року. Згідно Звіту про проведення незалежної оцінки вартості рухомого майна - FORD MUSTANG 5000, (2017), номер кузова [NUMBER] від 02.12.2020 року, , ринкова вартість об`єкта оцінки становить - 571170,00 грн. Отже, позивачу відповідач не надав інформації про належність йому на праві власності зазначеного вище рухомого майна, також позивачу не було відомо про відчуження цих транспортних засобів третім особам. Грошових коштів від реалізації автомобілів від відповідача позивач не отримувала і до сімейного бюджету вони не надходили. Як вбачається із Звіту про проведення незалежної оцінки житлової трикімнатної квартири, загальною площею 90,8 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] її ринкова вартість становить 1593100,00 грн. Відповідно вартість 1/2 її частини становить 796550,00 грн. Вартість прихованого від сім`ї відповідачем майна, а саме трьох вказаних вище транспортних засобів становить 1482 430,00 грн., тобто майже вартість всієї квартири. Таким чином, приховане відповідачем майно по своїй вартості значно перевищує вартість 1/2 частини спірної квартири, а тому позивач вважає, що при поділі спільного сумісного майна судом необхідно врахувати цю обставину. Крім того, позивач зі своїх особистих коштів з серпня 2020 року сплачує кошти по договору іпотечного кредиту № 37/07-77М від 10.07.2007 року за спірну квартиру, всього за цей період часу сплачено - 8984,00 грн. Враховуючи вище викладене, та ту обставину, що на утриманні [PERSON] перебуває дитина, позивач просить шлюб розірвати та відступити від засад рівності часток та в порядку поділу майна визнати за позивачем право власності на всю квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року, по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до розпорядження від 03.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19.10.2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21.10.2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/6762/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна, яке є спільною сумісною власністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Сенюті В. О. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2021 року, прийнято цивільну справу до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, КБ «Хрещатик» залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до яких, відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, проти задоволення їх не заперечує, а в частині позовних вимог щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та визнання за позивачем права власності на всю квартиру [ADDRESS] заперечує в повному обсязі. Вказує на те, що викладена інформація про придбання і продаж автомобілів, які зазначені в позовній заяві, нібито придбані відповідачем за спільні кошти і приховані від сім`ї, є введенням суду в оману. Оскільки, автомобілі придбані за кошти партнерів і роботодавців, а відповідач отримав частину прибутку від продажі. Відповідач дбав про матеріальне становище сім`ї, утримував свою доньку і утримує на даний час, а також не приховував, не знищував, не пошкоджував спільне майно і не витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Тому на думку відповідача підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на всю квартиру [ADDRESS] не існує через відсутність обставин викладених у ч. 2 ст. 70 СК України. Відповідачем до суду подані додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву. Вважає позовні вимоги щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на всю квартиру [ADDRESS] безпідставними та необґрунтованими, а тому просить в цій частині позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує на те, що на спірну квартиру давали гроші, батьки відповідача в розмірі 10000 дол. США та брат позивача в розмірі 10000 дол. США. Позивачу було відомо, що вказані у позові автомобілі придбані на американських страхових аукціонах для перевезення в Україну, ремонту та їх продажу. Вказані авто придбані лише за кошти роботодавців. Заробіток відповідача складав лише певну частку від проданих авто, а не ті суми які вказані у позовній заяві. Відповідач, зароблені кошти витрачав виключно на: сім`ю, дружину, дитину, оплату кредиту по квартирі та відпочинок сім`ї. Представником відповідача подано до суду вступне слово відповідно до якого вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню в частині визнання права особистої приватної власності на квартиру за позивачем з наступних підстав. Предметом поділу майна набутого під час шлюбу є лише спірна квартира. Поділ автомобілів, або компенсацію вартості автомобілів, або збільшення частки позивачки у квартирі за рахунок вартості її частки у автомобілях не є предметом даного позову. Відповідач належним чином виконував обов`язки з утримання доньки, зокрема належним чином виконував рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини. Заборгованості по аліментах у відповідача немає. На підтвердження розміру вартості спірної квартири та автомобілів позивачем долучено до позовної заяви Звіти про проведення незалежної оцінки від 02.12.2020 року, які проведено ТОВ «Агентство експертної оцінки», яке діє на підставі Сертифікату Суб`єкта оціночної діяльності від 30.11.2018 року № 934/18. В той час, Наказом № 620 Фонду державного майна України від 07.04.2020 року анульовано Сертифікат Суб`єкта оціночної діяльності від 30.11.2018 року № 934/18. Крім того, кожен звіт виготовлений 02.12.2020 року та має термін придатності (як зазначено в самих звітах) не більше шести місяців з дати оцінки. Отже, вказані звіти втратили придатність 02.06.2021 року, тобто до проведення першого судового засідання у даній справі. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяв підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечував, проти задоволення позову в частині щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на всю квартиру [ADDRESS] заперечував у повному обсязі, просив у - задоволенні відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 липня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 901. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до письмових матеріалів справи, 10.07.2007 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 251/05-100/29-38/1-07 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] . 10.07.2007 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір іпотечного кредиту № 37/07-77М. Згідно п. 1.1. договору банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в м. Києві» затвердженим рішенням Київської міської ради від 18.11.2004 року №570/1980, довготерміновий іпотечний кредит в сумі 316847,12 грн. для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення 11.07.2026 року з встановленим графіком погашення кредиту відповідно до п. 4.4. договору. 10.07.2007 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір поруки № 37/07-77М-02. Відповідно до п. 1.1. договору поруки, поручитель зобов`язується перед банком нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов`язань перед банком по погашенню кредиту, одержаного відповідно до договору іпотечного кредиту № 37/07-77М від 10.07.2007 року, згідно з яким [PERSON] повинна повернути банку в строк до 11.07.2026 року кредит в сумі 316847,12 грн., а також сплатити штрафні санкції, передбачені кредитним договором та відшкодувати можливі збитки, завдані неналежним виконання зобов`язань за кредитним договором. 10.07.2007 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 37/07-77М-01. Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, іпотекодавець, з метою забезпечення виконання власних зобов`язань у повному обсязі (в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків), що випливають з договору іпотечного кредиту № 37/07-77М від 10.07.2007 року, передає а іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва № 251/05-100/29-38/1-07 від 10.07.2007 року, укладеним іпотекодавцем з іпотеко держателем, згідно з яким іпотеко держатель як управитель зобов`язаний за кошти, внесені іпотекодавцем, профінансувати будівництво об`єкту нерухомості, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] та передати цей об`єкт іпотекодавцю у власність. 03.10.2008 року Головне управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видало свідоцтво, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] , та зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у реєстровій книзі № 573-94 за реєстровим № 45592 від 10.10.2008 року. 17.11.2008 року до договору іпотечного кредиту № 37/07-77М від 10.07.2007 року внесено зміни, які погоджені з поручителем [PERSON] 20.01.2009 року до договору іпотеки № 37/07-77М-01 від 10.07.2007 року внесені зміни. Відповідно до п. 1 договору, у зв`язку з внесенням змін до Договору іпотечного кредиту № 37/07-77М від 10.07.2007 року, забезпеченням виконання зобов`язань по якому є Договір іпотеки № 37/07-77М-01, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. 10.07.2007 року за реєстровим № 3363 та у зв`язку з отриманням іпотекодавцем свідоцтва про право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, сторони вирішили внести відповідні зміни до договору іпотеки № 37/07-77М-01 і викласти п. 1-6 в новій редакції. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до правових позиції викладених у постановах Верховного Суду від 27.12.2019 у справі №297/2837/17 (провадження №61-7846св19), від 02.03.2020 у справі №448/1722/16-ц (провадження № 61-22380св19), «При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Доводи представника позивача про відступлення від засади рівності часток подружжя з тих підстав, що відповідач приховав цінне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, витрачав кошти на шкоду сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, а також у зв`язку із тим, що на утриманні позивача залишається неповнолітня дитини, суд приймає критично виходячи з наступного. Відповідно до результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 04.11.2020 року за [PERSON] мала місце реєстрація наступних транспортних засобів: TOYOTA CAMRY 2494, (2017), FORD MUSTANG 5000, (2017), FORD MUSTANG 2261, (2015). Стороною позивача не надано доказів того, що вказані автомобілі були придбані за спільні кошти подружжя. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем не заявлено вимогу про визнання вказаних транспортних засобів спільним сумісним майном подружжя, не заявлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь грошову компенсацію за відчуження вказаного майна. Письмові пояснення [PERSON] (а.с.126-127), який не був допитаний в судовому засіданні в якості свідка не є належним доказом, а відтак вказані пояснення суд не приймає до уваги. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів приховання відповідачем цінного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, витрачання ним коштів на шкоду сім`ї та його ухилення від утримання дитини. Проживання дитини з позивачем, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Стороною позивача на підтвердження розрахунку вартості спірної квартири та автомобілів надано копії звітів про проведення незалежної оцінки, що складені ТОВ «Агентство експертної оцінки», із зазначенням дати оцінки 02.12.2020 року до яких долучено сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 30.11.2018 року № 934/18 (а.с. 65-79), однак суд вказані докази до уваги не приймає, оскільки згідно наказу Фонду Державного Майна України від 07.04.2020 року № 620 сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 30.11.2018 року № 934/18 анульовано. (а.с.163). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України немає . Крім того, судом під час ухвалення рішення враховано правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 14.12.2021 у справі №758/5454/18, згідно якої перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial