Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

06.02.2023р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 1 5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.03.2023р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вони з [PERSON] перебували у шлюбі з 18.08.1999р. по 17.02.2017р. Від цього шлюбу сторони мають дітей: повнолітню [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . 31.01.2018р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після припинення шлюбних відносин діти проживають разом із матір`ю. Згідно судового наказу №175/593/19 від 27.02.2019р., виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 15.04.2019р., з [PERSON] \~на користь\~позивачки стягнуто\~аліменти на\~утримання неповнолітніх\~дітей,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. 04.07.2020р. доньці сторін, [PERSON] , виповнилося 18 років. На неповнолітнього сина [PERSON] з відповідача стягується 1/6 всіх видів доходів, що є вкрай несправедливим, оскільки ст. 183 СК України передбачено, що аліменти на одну дитину повинні складати 1/4 всіх видів доходів. Позивачка вважає, що потребує матеріальної допомоги, а відповідач знаходиться у працездатному віці, офіційно працевлаштований, крім того, він не має інших утриманців та має змогу сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі 1/4 всіх видів доходів. Тому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 17.02.2019р. з відповідача, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/4 частину всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала (а.с. 22). Відповідач в судові засідання, призначені на 07.04.2023р. та на 11.05.2023р. не з`явився, про дати, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на підтверджену адресу місця його реєстрації (а.с. 21, 24, 28). Крім того, відповідач повідомлявся про судове засідання, призначене на 14.05.2023р. шляхом направлення смс-повідомлення на його особистий мобільний номер телефона (а.с. 26, 29). Про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, відзиву на позов не подав. Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по\~справі, [PERSON] \~та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 29 від 18.08.1999р., який розірваний рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2017р. (а.с. 6, 8). Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 6, 10). Відповідно до судового наказу, виданого 27.02.2019р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по справі № 175/593/19, стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дітей: - [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 12.02.2019р. та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 12.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] (а.с. 16 - 17). [INFO] доньці сторін, [PERSON] , виповнилося 18 років. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 31.01.2018р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.18.2018р., актовий запис № 67. Дружина взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №19441 та №19442 від 26.11.2021р., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого cт. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991p. Відповідач не надав суду свої заперечення на позовну заяву та не надав докази неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачкою. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 27.02.2019р. по справі № 175/593/19 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, з огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved