Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

09 червня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» звернулось з позовом до [PERSON] , вказавши, що 01.07.2018 року між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] укладено договір № 01/07/2018-24 про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд. Оскільки відповідач є власником квартири за адресою [ADDRESS] , тому має обов`язок зі сплати послуг за управління будинком. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати послуг за управління будинком за період з липня 2018 року по квітень 2021 року утворилась заборгованість в сумі 13076,06 гривень, які позивач просить стягнути на свою користь, а також 1237,47 грн. інфляційних збитків, 531,27 грн. 3% річних та витрати на сплату судового збору. Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04.08.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» до [PERSON] , про стягнення заборгованості по сплаті послуг за управління будинком задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» заборгованість по сплаті послуг за управління будинком за період з липня 2018 року по квітень 2021 року включно в сумі 14844,80 гривень, судові витрати (т.1 а.с.62-63). 04 жовтня 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Федоров Максим Дмитрович звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 04 серпня 2021 року, ухваленого у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Позитив» до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг, яку обгрунтовує тим, що під час проголошення заочного рішення відповідач присутній не був, адже жодних повідомлень про судовий розгляд справи не отримував, а повний текст заочного рішення відповідач отримав в приміщенні суду 14.09.2021 року. Просить поновити строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, скасувати рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 334/4034/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати спожитих послу задоволено. Заочне рішення суду від 04.08.2021 року по згаданій вище справі - скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору (т.1 а.с.110-111). 02.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , за підписом представника адвоката Федорова М.Д., в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До відзива додана зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Обслуговуюча компанія «ПОЗИТИВ» про визнання недійсним договору № 01/07/2018-24 від 01.07.2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що жодних правочинів з позивачем не укладав, не був обізнаний про проведення загальних зборів. Зазначає, що розрахунок тарифу на послуги з управління та утримання будинку виконаний невірно, і, як наслідок йому невірно розраховано суму заборгованості, 3% річних та індекс інфляції, оскільки в Додатку №4 до Договору №01/07/2018-24 загальна площа квартир та нежитлових приміщень становить 725,37 кв.м., а насправді площа становить 653,84 кв.м. Зазначає, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання з управління багатоквартирним будинком, оскільки горище та місця загального користування знаходяться в аварійному стані. Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року відповідачу відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Обслуговуюча компанія «ПОЗИТИВ» про визнання недійсним договору № 01/07/2018-24 від 01.07.2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (т.1 а.с.132). 12.11.2021 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] за період з 01 липня 2018 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 17 574,33 гривень, з урахуванням інфляційних витрат 1 605,61 гривень, 3% річних 546,06 гривень (т.1 а.с.136-147). Разом із заявою про збільшення позовних вимог від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій просить в позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Стосовно заперечень відповідача з приводу розрахунку зазначає, що розрахунок тарифу проводиться на підставі умов договору, а не додатків до них, і не може бути вирахуваний, як це пропонує відповідач. Відповідно до п. 2.2 Договору вартість послуг, згідно Додатку №1 становить 3\~269,20 і це є сумою за місяць, яку сплачують співвласники будинку, разом з цим, в Додатку №1 вказана вартість складової тарифу на послуги з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкової території по [ADDRESS] з розрахунку на 1 кв.м., яка складає 5,0064 гривень. Також зазначає, що ціна послуг протягом дії договору змінювалася, відповідно до укладених Додаткових угод до договору. Щодо відсутності належних доказів на підтвердження виконання позивачем зобов`язань зазначає, що ані законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, ані договором не передбачено складання актів виконаних робіт. Надані відповідачем в якості письмових доказів фотознімки не дають змоги встановити де та ким вони зроблені, тож не можуть слугувати достовірними доказами не споживання послуги з управління будинком Відповідачем. 24.11.2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Федорова М.Д. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 334/8596/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, яка знаходиться в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя (т.1 а.с.156-160). 02.12.2021 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі. Відповідно до зазначених заперечень повідомляє, що предмети розгляду справ між собою не пов`язані, підстави для зупинення провадження у справі № 334/4034/21 відсутні (т.1 а.с.161-163). Ухвалою суду від 10 грудня 2021 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у цивільній справі № 334/4034/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 334/8596/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, яка знаходиться в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя (т.1 а.с.167-168). 16.11.2022 року на адресу суду (засобом поштового зв`язку) надійшло клопотання представника позивача адвоката Лучко М.В. про поновлення провадження у справі, у зв`язку з набранням законної сили рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року у справі №334/8596/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив» про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, яке постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 року залишено без змін. 16.11.2022 року на адресу суду (засобом поштового зв`язку) надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] за період з 01 липня 2018 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 23 413,11 гривень, з урахуванням інфляційних витрат 2 441,92 гривень, 3% річних 855,33 гривень та судові витрати (т.1 а.с.192-204). Ухвалою суду від 16.11.2022 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання (т.1 а.с.207). Ухвалою суду від 01.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.2 а.с.2-4). В судове засідання представник позивача не з`явився, 02.05.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи також був повідомлений належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 19.04.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та довідка про доставку СМС-повідомлення з датою судового засідання. Від відповідача [PERSON] 12.12.2022 року, 09.01.2023 року, 03.02.2023 року, 03.04.2023 року, 22.04.2023 року надходили клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з введенням воєнного стану на усій території України та його перебування за межами території України. Відповідач в судове засідання явку свого представника адвоката Федорова М.Д., повідомленого належним чином та завчасно про дату, час та місце підготовчого засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та довідка про доставку СМС-повідомлення з датою судового засідання, не забезпечив. Причини неявки представника відповідача суду не відомі, з заявами по відкладення судового засідання / про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило. Суд вважає, що така позиція відповідача є пряма його зацікавленість у затягуванні розгляду справи. Також, зауважує, що відповідачем належно не обґрунтовано, чим воєнний стан перешкоджає взяти участь у судовому засіданні. Ленінський районний суд м. Запоріжжя з 24.02.2022 року не зупиняв роботу, про що відомо з офіційного сайту судова влада. В свою чергу відповідач у справі\~фізична особа і чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво особи в суді. Відповідача, як і його представника, про дату судового засідання було повідомлено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду. Суд вважає, що\~чергове\~клопотання\~відповідача\~про відкладення судового засідання не підлягає задоволенню, оскільки\~у клопотанні не вказано конкретних обставин, пов`язаних з введенням воєнного стану на території України, які могли б перешкоджати прийняти участь представнику відповідача або відповідачеві особисто\~у судовому засіданні або дистанційно в режимі відеоконференції. \~\~Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України»,\~\~ 2007 рік). Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить\~\~ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача, зокрема надані сторонами заяви по суті спору. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 2 предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону. Згідно зі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ має право забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків, вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об`єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань резервного і ремонтного фондів, звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим законом та статутом об`єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного та ремонтного фондів. Таким чином, відповідачі зобов`язані сплачувати нараховані платежі за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідач є\~власником квартири\~ [ADDRESS] ,\~загальна площа\~якої становить\~70,7\~кв.м.,\~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину . За змістом ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли зобов`язальні правовідносини, оскільки позивач забезпечує надання житлово-комунальних послуг, а відповідачі ними користуються. Отже, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13. 01.07.2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] («Замовник») та ТОВ «Обслуговуюча компанія «Позитив» («Управитель») було укладено договір № 01/07/2018-24 про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд. Даний договір було укладено на підставі протоколу № б/н загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 15.04.2018 року. Згідно п. 7.1 цього Договору, він набрав чинності з 01.07.2018 і діє до 30.06.2019 р. Надання послуг в рамках дії договору було розпочато з 01.11.2017 року. Додатковою угодою №1 до даного договору від 30.06.2019 року строк дії договору продовжено до 30.06.2020 року. Додатковою угодою №2 до даного договору від 09.06.2020 року строк дії договору продовжено до 30.06.2021 року. Згідно умов вказаного договору Управитель - ТОВ «Обслуговуюча компанія «Позитив» зобов`язалося надавати Замовнику послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, також зобов`язується забезпечити надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а Замовник повинен забезпечити своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені договором, а також відшкодовувати здійснені управителем необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом. При цьому, сторони договору погодили, вартість послуг за договором відповідно до додатку №1 складає 5,00 грн. на 1 м.кв., оплата за надані управителем послуги здійснюється співвласниками будинку щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунка-квитанції, яка надається управителем до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Додатковою угодою №б/н до даного договору від 28.12.2018 року до додатку №1 до договору внесено зміни, встановлена вартість послуг у розмірі 5,5318 гривня за 1 кв. м. Відповідно до абз. 2 п.1 Додаткової угоди № 1 від 30 червня 2019 року про пролонгацію Договору № 01/07/2018-24 від 01 липня 2018 року, жодна із сторін не повідомила письмово за один місяць до закінчення дії договору про розірвання Договору № 01/07/2018-24 від 01 липня 2018 року, тому підписуючи дану Додаткову угоду сторони погодились, що вищевказаний Договір продовжено та той самий строк та на тих самих умовах (дія Договору № 01/07/2018-24 від 01 липня 2018 року, продовжена до 30 червня 2020 року (а.с.10). Додатковою угодою № 3 від 09 червня 2020 року про пролонгацію Договору № 01/07/2018-24 від 01 липня 2018 року строк дії Договору продовжено до 30 червня 2021 року (а.с.11). Наявності повідомлень про відмову від Договору № 01/07/2018-24 від 01 липня 2018 року, а відтак припинення строку його дії судом не встановлено. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 року у справі №334/8596/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «Позитив», про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відмовлено в задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.178-181). Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2022 постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 року залишено без змін (т.2 а.с.182-191). Вказаним рішенням спростовано доводи відповідача, викладені у відзиві про неукладення з позивачем жодних правочинів та необізнаність відповідача про проведення загальних зборів. Крім того, позивач особисто приймав участь у голосуванні під час проведення зборів по всім питання порядку денного, в тому й числі по питанню порядку денного №4, № 5 про вибори нового управителя ТОВ ОК «Позитив», про затвердження істотних умов договору з новим управителем, про укладення договору з відповідачем, що підтверджується копією протоколу загальних зборів ( т.1 а.с.18-26). Таким \~чином,\~ суд\~ приходить\~ до\~ висновку,\~ що\~ в\~ межах\~ даного\~ спору\~ Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Обслуговуюча\~компанія «ПОЗИТИВ»\~правомірно пред`явлено\~вимоги до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачем були надані послуги згідно договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 01/07/2018-24 від 01.07.2018 року, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства належним чином свої зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконав у встановлені строки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, Товариство з обмеженою відповідальністю «Обслуговуюча компанія «ПОЗИТИВ» долучило до матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , де безпосередньо зазначено, що заборгованість з 01 липня 2018 року по 31 жовтня 2022 року складає 23\~413,11 гривень, з урахуванням інфляційних витрат 2\~441,92 гривень, 3% річних 855,33 гривень (т.1 а.с.6-13, т.1 а.с.194-202). Частиною 2 ст. 620 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 620 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 620 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосування положень ч. 2 ст. 620 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, заборгованість з 01 липня 2018 року по 31 жовтня 2022 року складає 23\~413,11 гривень, з урахуванням інфляційних витрат 2\~441,92 гривень, 3% річних 855,33 гривень. Заперечення відповідача щодо неправильності визначення позивачем тарифу на надані послуги, а відтак неправильне нарахування суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних, судом до уваги не приймаються, оскільки тариф за послуги з управління та утримання будинку визначений Договором, який є чинним. При цьому, відповідно до ст 11 Закону України "Про особливості здійснення права власноті в багатоквартирному будинку" та ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціна послуг є істотною умовою договору і, відповідно, має бути відображена в тесті договору. Як зазначає позивач, розрахунок тарифу проводився на підтаві умов договору, а не додатків до них. Відповідно до п. 2.2 договору визначена вартість послуг, тоді як в додатку №1 до договору вказується складова тарифу на послуги з розрахунку на 1кв. м. При цьому, протягом дії договору ціна змінювалась. Інших доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, відповідачами до суду не надано, інший повний розрахунок заборгованості суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Крім того, суд не бере до уваги надані відповідачем фото, оскільки з вказаних фотографій неможливо встановити дійсні обставини та не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено статтями 79,80 ЦПК України, а саме щодо належного чи неналежного виконання зобов`язань позивача за Договором, зокрема, не зрозуміло, ким зроблені вказані фото, за якою адресою та якого саме будинку/квартири в якому будинку. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 520 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того відповідачами та їх представником суду не надано та в судовому засіданні не доведено, що існує спір, який розглядається в судовому порядку, щодо укладеного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, з, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідними платіжними дорученнями.

Outcome: approved