Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив: стягнути з [PERSON] на його користь кошти у сумі 21353,16 грн, як аліменти які були відраховані та сплачені після їх скасування, кошти у сумі 5947,90 грн в рахунок відшкодування коштів за втрачений з її вини телефон, та судові витрати. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з вказаним позовом позивач посилається на наступне. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10.06.2011 року з позивача вирішено стягнення аліментів на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21.11.2022 року, у зв`язку з тим, що донька [PERSON] стала проживати з позивачем, його звільнено від сплати аліментів, починаючи з 13.07.2022 року. Разом з тим, згідно відкритого виконавчого провадження, з позивача продовжували стягувати аліменти на користь відповідачки. Таким чином, починаючи з липня 2022 року по лютий 2023 року з позивача стягнуто аліменти в сумі 21353,16 грн. 04.10.2019 позивач в магазині «АЛЛО» придбав мобільний телефон марки ХІАОМІ МІ. Вартість телефону - 5947,90 грн. Дана річ була передана для користування доньці - [PERSON] , на той момент проживала з матір`ю - [PERSON] . В ході нез`ясованих обставин, мобільний телефон було викинуто відповідачкою. 03.04.2023 відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнала частково, тобто не заперечувала у частині задоволення позовної вимоги щодо стягнення коштів у сумі 21353,16 грн, як аліментів які відраховані та сплачені після їх скасування. Щодо стягнення коштів у рахунок втраченого телефону заперечила, оскільки не має відношення до даної обставини, вказує, що телефоном користувалася донька [PERSON] , відповідач придбала їй новий телефон, а доля попереднього їй не відома. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 03.03.2023 відкрив провадження по справі та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції сторін. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні частково заперечив проти задоволення позовних вимог на підставах зазначених у відзиві. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.11.2022 ухвалено звільнити [PERSON] від сплати аліментів та відкликати виконавчий лист (а.с.13-16). За період з липня 2022 року до січня 2023 року безпідставно стягнуто з [PERSON] аліменти у сумі 21353,16 грн (а.с.9). 04.10.2019 придбано мобільний телефон ХІАОМІ МІ, захисне скло та стартовий пакет на суму 5947,90 грн (а.с.10-11). У судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що вона є спільною донькою позивача та відповідачки. Мобільний телефон їй купив батько за 5947,90 грн. Проживала вона з матір`ю, але потім пішла жити до батька. Телефон забула вдома у матері, після того як приїхала забрати телефон, відповідачка сказала, що вона його викинула у смітник. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист\~цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. У відповідності до ч. 4\~ст. 82 Цивільного кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз\~статті 1212 ЦК України\~і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна, особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється, від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14. Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, суд виснував, що кошти у сумі 21353,16 грн, як аліменти які стягнуті після їх скасування, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення коштів за втрачений телефон суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що відповідач його викинула або іншим чином позбавила доньку можливості користуватися ним, таким чином не доведено факту завдання матеріальної шкоди саме відповідачем. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial