Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) звернулася до Соснівського районного суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 27 січня 2009 року. Після розірвання шлюбу батьків та по теперішній час вона проживає з матір`ю, яка її матеріально утримує. Матері важко самостійно сплачувати за її навчання та утримувати її матеріально, оскільки, вона не працює, а навчається на денній формі. Вказує, що батько жодної участі в її житті не бере та на її прохання допомогти матеріально, для здобуття вищої освіти ігнорує. На даний час вона навчається на 1 курсі Навчально-наукового інституту іноземних мов Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького на денній формі на контрактній основі. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 28000 грн. на рік. Термін навчання складає 3 роки 10 місяців з 15 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. На її думку, батько, який здоровий та працездатний зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на її утримання до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому, вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання. 29 березня 2023 року ухвалою ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій зазначила, що просить справу слухати за її відсутності. Також зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, в зв`язку з хворобою. На підтвердження надав Електронне направлення № 1633-7691-0741-9642 від 01 травня 2023 року, з якого вбачається, що він направляється на консультацію до невролога. Дане направлення дійсне до 01 травня 2024 року. Також, в судове засідання, яке було призначено 10 квітня 2023 року відповідач [PERSON] не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, в зв`язку з пошуком адвоката. У відповідності до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Крім того, відповідно до ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд звертає увагу на те, що положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, а відповідач, при цьому, і не з`являється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді. А тому, на думку суду, відповідач [PERSON] вдруге не з`явилися в судове засідання без поважних причин, не скористався своїм правом мати представника, який представляв би його інтереси та брав участь у судових засіданнях замість нього. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , в графі «батько» вказаний [PERSON] . Відповідно до Довідки № 113 від 12 січня 2023 року, виданої Директором ННІ іноземних мов Швидкою Л.В., [PERSON] навчається на 1 курсі Навчально-наукового інституту іноземних мов Черкаського національного університету імені Б.Хмельницького, термін навчання 3 роки 10 місяців з 15 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року, форма навчання денна контракт. Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Прозастосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3від 15травня 2006року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Оскільки, [PERSON] навчається на денній формі навчання, вона об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що вона повинна харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, враховуючи, що вона на даний час не спроможна себе забезпечити, саме на батьків покладається такий обов`язок. Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню дочку сторін, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Відповідно до с. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. А тому, суд приходить до висновку для задоволення позову, а саме до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, в зв`язку з навчанням, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, починаючи з 18 січня 2023 року (дня подачі позову) та продовжувати до закінчення нею навчання в Навчально-науковому інституті іноземних мов Черкаського національного університету імені Б.Хмельницького (30 червня 2026 року). В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073грн. 60 коп.

Outcome: approved