Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить: -розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 жовтня 2018 р. в Генеральному консульстві України в Гуанчжоу (Китайська Народна Республіка), актовий запис №8; -після розірвання шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.10.2018 уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований у Генеральному консульстві України в Гуанчжоу (Китайська Народна Республіка), актовий запис №8 від 17.10.2018 р. В шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк представник позивача усунув зазначені недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2023 року провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав, розгляд справи просив проводити без його участі. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який 17.10.2018 року зареєстрований у Генеральному консульстві України в Гуанчжоу (Китайська Народна Республіка), актовий запис №8 від 17.10.2018 р. В шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться. За змістом положень ч. 1 ст.24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 по справі №200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Враховуючи, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини разом з позивач, суд вважає за можливе вирішити дане питання без залучення органу опіки та піклування. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, а тому приходить до висновку про задоволення позову. При пред`явленні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 2147 грн.20 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а відповідач визнав позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 гривень 60 коп., а судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України. На підставі викладеного і

Outcome: approved