Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У серпні 2022 року представник [PERSON] - адвокат Івасин О.Р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив: - встановити факт проживання в якості чоловіка та жінки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з січня 2002 року до моменту смерті [PERSON] ; - визнати об?єктом права спільної сумісної власності майно, яке набуте в період спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а саме: садовий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 249744332214 на земельній ділянці кадастровий номер 3221483301:01:019:0364 вартістю 321 605,00 грн (інвентаризаційна вартість відповідно до технічного паспорту на будинок); квартиру [ADDRESS] ; - визнати право власності за [PERSON] на спільного майна, а саме на садовий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 249744332214 на земельній ділянці кадастровий номер 3221483301:01:019:0364 вартістю 321 605,00 грн (інвентаризаційна вартість відповідно до технічного паспорту на будинок); - визнати право власності за [PERSON] як спадкоємця [PERSON] на спільного майна, а саме на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . Поховання [PERSON] здійснював позивач. [PERSON] та [PERSON] з 1986 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки. 18 березня 1986 року [PERSON] офіційно розлучився з [PERSON] відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . У 1988 році [PERSON] народила дитину, батьком якої був [PERSON] , однак на 3-тю добу дитина померла. У 1990 році [PERSON] за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори Бусел Н.М., подарував своїй доньці [PERSON] та зятю [PERSON] автомобіль. У членській книжці садовода, виданої [PERSON] , членом сім?ї зазначений [PERSON] , а в членській книжці садовода, виданої [PERSON] , членом сім?ї зазначена [PERSON] . У 1990 році розпочали будівництво будинку. У період з 1977 року по грудень 1997 року позивач, працюючи в Київському мотоциклетному заводі, був зареєстрований в гуртожитку та перебував на квартирному обліку з метою покращення житлових умов. [PERSON] відповідно до ордеру від 30.05.1984 року отримала квартиру [ADDRESS] , тому офіційно укладати шлюб позивач та [PERSON] не стали, щоб не втратити право на поліпшення житлових умов. 24 листопада 2008 року, відповідно до заяви про надання дозволу на тимчасову стоянку автомобіля, який належав позивачу, в якій зазначено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . 08 серпня 2010 року відбулося весілля доньки [PERSON] , на яке донька останнього запрошувала свого батька [PERSON] та [PERSON] 05 травня 2011 року позивач оформив депозитний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до анкети-заяви, яка була складена позивачем при відкритті банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» позивач зазначив своєю дружиною [PERSON] та вказав її номер мобільного телефону. Згідно з договором від 02.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Згідно з довідкою про будівництво дачного будинку від 27 жовтня 2013 року, будинок [ADDRESS] був збудований у період з 2006 по 2010 роки. Також наявні чеки на придбання матеріалів для будівництва зазначеного будинку. У вересні 2018 року та в грудні 2021 року позивач придбав техніку для квартири, в якій він спільно з [PERSON] проживали, вели спільне господарство та мали спільні права та обов?язки. З 2009 року по 2017 рік позивач працював в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз, в особовому листі та автобіографії , які він складав під час прийому на роботу зазначав, що він перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] та адресу місця свого проживання [ADDRESS] . 21 січня 2017 року позивач подав заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідну згоду на реєстрацію надала власник вказаної квартири [PERSON] . Згідно з поясненнями [PERSON] , який працював разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками [PERSON] та [PERSON] , які проживають в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як чоловік та дружина з 1985 року, жили в злагоді як сім?я, спільно набували майно, покращували його, утримували квартиру та будинок, вели спільне господарство. [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання набули спільне майно:садовий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 249744332214 на земельній ділянці кадастровий номер 3221483301:01:019:0364 та квартиру [ADDRESS] . Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачу необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання, оскільки шлюб між ними не було зареєстровано. Оскільки після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, та в померлої є сестра [PERSON] , та факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю необхідний позивачу для прийняття спадщини, представник позивача, посилаючись на викладені обставини, положення СК України та правові позиції Верховного Суду, просив позов задовольнити. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с.160). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. У листопаді 2022 року представник [PERSON] - [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати автомобіль, набутий під час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] об?єктом спільної сумісної власності та витребувати з Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві інформацію щодо транспортного засобу зареєстрованого на ім?я [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати (а.с. 187-191). 27.04.2023 року від [PERSON] до суду надійшла заява від 20 квітня 2013 року про визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 208, 210). До початку розгляду справи в судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, просила залишити зустрічну позовну заяву без розгляду та проводити розгляд справи у їх відсутності (а.с. 210). У судове засідання позивач та його представник - [PERSON] не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника позовну заяву просив задовольнити та зазначив, що відповідач позов визнає (а.с. 211). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2023 року зустрічний позов [PERSON] разом з доданими до нього матеріалами повернуто представнику позивача (а.с. 215-216). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог у повному обсязі, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта [NUMBER] , виданого 23 грудня 1997 року Московським РУГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] , [INFO] , 12 грудня 1984 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , записи щодо сімейного стану в паспорті відсутні (а.с.9). Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25 травня 1998 року, виданим Державною адміністрацією Московського району [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано в БТІ 12 червня 1998 р. і записано у реєстрову книгу за № 2657 (а.с. 21). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1413, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 44,50 м2, що складається з 2-х житлових кімнат, житловою площею 30,90 м2. Право власності на зазначену квартиру за [PERSON] зареєстровано 04.08.2012 року (а.с. 40-43). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 грудня 2013 року [PERSON] належить на праві приватної власності: садовий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20.12.2013 р, виданого Державним реєстратором Марченко В.Г.; земельна ділянка, на якій розташований будинок, кадастровий номер 3221483301:01:019:0364, площею 0,0723 га, цільове призначення для індивідуального садівництва за цією ж адресою, підставі державного акту на право власності, серія ІІІ-КВ № 073381, виданого Івановичівською сільською радою(а.с.25-28). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 18 березня 1986 року, між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб 18 березня 1986 року, про що зроблено відповідний запис № 239 (а.с. 63). На підтвердження спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, придбання майна за час спільного проживання в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, позивач надав суду копію договору дарування від 28 вересня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори Бусел Н.М., [PERSON] (батько [PERSON] ) подарував [PERSON] та [PERSON] автомобіль (а.с.84-85). Згідно з копією особистого листка від 12 серпня 1997 року (при прийнятті позивача на роботу), виданого Управлінням персоналом Конституційного Суду України, [PERSON] зазначив, що одружений, а дружиною є [PERSON] (а.с. 69-70). Із членської книжки садовода, 1989-2008 р.р., виданої [PERSON] , членом сім`ї зазначений [PERSON] , а в членській книжці садовода, виданої [PERSON] , членом сім?ї зазначена [PERSON] (а.с. 88-90). Згідно з наданими позивачем платіжними документами (рахунками) для оплати послуг (мобільного зв`язку) від 01.10.2003 р., від 01.11.2004 р., від 01.07.2005 р., від 01.11.2006 р., від 01.09.2007 р., від 01.03.2008 р. вони надсилались [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59-62). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 24 листопада 2008 року на ім`я директора ДП АТП-6 Теслюка Ю.Б. про надання дозволу на тимчасову стоянку автомобіля, який належав позивачу, позивач зазначав, що проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.48). З 2009 року по 2017 рік позивач працював в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз, в особовому листі та автобіографії, які він складав під час прийому на роботу зазначав, що він перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON] та адресу місця свого проживання [ADDRESS] (а.с. 76-80). Крім того, позивач надав копію запрошення на весілля доньки позивача - [PERSON] , з якого вбачається, що 08 серпня 2010 року на весілля на запрошувались позивач та [PERSON] (а.с. 49). Згідно з довідкою про будівництво дачного будинку від 27 жовтня 2013 року, будинок [ADDRESS] був збудований у період з 2006 по 2010 роки (а.с. 36). На підтвердження придбання позивачем матеріалів для будівництва зазначеного будинку, позивач надав чеки (а.с. 93-103). Крім того, прийняття особистої участі в будівництві, його облаштуванні та ін. вказаного будинку позивач надав суду фото (а.с. 108 -133). 21.01.2017 року [PERSON] звертався з заявою на ім?я начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації щодо реєстрації його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією заяви (а.с.51). З вказаної копії заяви вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано 23.01.2017 року за адресою: [ADDRESS] . У вересні 2018 року та в грудні 2021 року позивач придбав техніку для квартири, в якій він спільно з [PERSON] проживали, вели спільне господарство та мали спільні права та обов`язки, що також підтверджується відповідними доказами (а.с.45-46). Згідно з анкетою-заявою від 10.12.2020 року, яка була складена позивачем при відкритті банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» позивач зазначив своєю дружиною [PERSON] та вказав її номер мобільного телефону (а.с. 71). Відповідно до пояснень [PERSON] , який працював разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками [PERSON] та [PERSON] , які проживають в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як чоловік та дружина з 1985 року, жили в злагоді як сім?я, спільно набували майно, покращували його, утримували квартиру та будинок, вели спільне господарство (а.с. 134 -135). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання № 80414393 від 27.04.2022 року місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 23.01.2017 р. по теперішній час (а.с. 82). З вищенаведених доказів, наданих позивачем, вбачається, що вони є належними та допустимими доказами та свідчать про спільне проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю, а також набуття ними за час спільного проживання майна. Згідно з копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 07 квітня 2022 року [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 7682 (а.с. 16). Поховання [PERSON] здійснював позивач, про що останній надав довідку на одержання праху № 5048-8356 (а.с. 15). Після її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (ндалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 та від 17 червня 2021 року в справі № 489/5982/17. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 354/693/17-ц з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 зазначив, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України). Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач просив встановити факт проживання в якості чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] з січня 2002 року і до моменту смерті останньої, визнати об`єктом права спільної сумісної власності набуте ними майно за період спільного проживання без реєстрації шлюбу та в порядку поділу спільної сумісної власностівизнати право власності на майно. Відповідач, заявлені позивачем до неї позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що зазначила у поданій до суду заяві від 27.04.2023 року (а.с. 208, 210). Судом встановлено, що позивач довів факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2002 року і до моменту смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Вказаний факт підтверджується наданими позивачем належними та допустимими доказами, що свідчать про спільне проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю (а.с.15, 45-46, 48- 49,51, 59-62, 71, 76-80, 82, 88-90, 93-103, 108 -133, 134 -135). За таких обставин суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги позивача про встановлення факту проживання в якості чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] з січня 2002 року і до моменту смерті [PERSON] . Також судом встановлено, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу ними було набуто нерухоме майно: у 2012 році квартира [ADDRESS] та у 2013 році садовий будинок [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,0723 га,кадастровий номер 3221483301:01:019:0364 за цією ж адресою (а.с.25-28, 40-43). Зазначене нерухоме майно зареєстровано на праві власності за [PERSON] . Презумпція спільності майна подружжя поширюється також у тому числі й на майно, яке було нажите особами у період спільного проживання без реєстрації шлюбу. Встановивши, що спірне нерухоме майно, набуте під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд вважає, що зазначене майно слід визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , частки майна яких в порядку його поділу є рівними. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та дружини та поділ спільної сумісної власності підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved