Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом в якому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті батька. В подальшому, позивач подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , визнати недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2021 року, визнати недійсними договори дарування спадкового майна та визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті батька. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовуює тим, що 05.05.2021 року вона звернулася до Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею пропущено строк для прийняття спадщини. В подальшому, позивачу стало відомо, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі 09.02.2021 року за номером №67179683 на підставі заяви [PERSON] від 09.02.2021 року. Та як зазначає позивач, нотаріус, не встановивши потенційних спадкоємців, не витребувавши чинний заповіт, складений [PERSON] , не повідомивши інших спадкоємців, через сім днів (16 лютого 2021 року) видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] . Позивач вважає, що відповідач навмисно, користуючись віком матері [PERSON] та її хворобливим станом, через 3 дні, а саме 19.02.2021 року уклала з нею договори дарування спірних житлового будинку та земельних ділянок, напередодні смерті матері - [INFO] . Позивач вважає такі дії відповідача спрямовані на навмисне позбавлення позивача права на спадкування, в наслідок чого свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] було видано з порушенням норм чинного законодавства та в подальшому укладено неправомірні договора дарування. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з викладених у відзиві підстав. Представник Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області просив слухати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 15). Позивач, яка є донькою померлого [PERSON] , є спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на наступне спадкове майно: - житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , - земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер 3221487101:01:053:0013, що розташована на території [ADDRESS] , - земельну ділянку площею 0,1200 гектарів, кадастровий номер 111487101:01:053:0014, що розташована на території [ADDRESS] . Позивач звернулася з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька, однак постановою Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області №241/02-31 від 21.05.2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки нею пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Як вбачається з поданих позивачем виписок з історії хвороби, остання постійно хворіє, проходить курси лікування, та отримала пенсійне посвідчення по інвалідності довічно (серія [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Окрім того, Верховним судом України також наголошується, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК Украї никожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Отже, враховуючи тривалість лікування та важкість/ступінь захворювання, характер лікування, приймаючи до уваги, що після смерті спадкодавця, її постійне лікування, в тому числі в умовах стаціонару та реабілітаційний час в період строку для подання заяви на прийняті спадщини, суд приходить до висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини. Крім того, судом взято до уваги, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі 09.02.2021 року за номером №67179683, та майже через три місяці, позивач, дізнавшись про заведення спадкової справи, звернувся 05.05.2021 року до нотаріуса із відповідною заявою. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, нотаріус Гребінківської державної нотаріальної контори мала змогу за допомогою Єдиного демографічного реєстру встановити місце проживання спадкоємців в тому числі і позивача, але не зробила цього, в тому числі і не опублікувала повідомлення про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно ч. 2 ст. 1270 Цивільного кодексу України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Як вбачається з матеріалім справи 16.02.2021 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] на житловий будинок з господарськими та побутовими назвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , при цьому, право власності нотаріус встановив на підставі виписки з погосподарської книги №665, виданої сільською радою, що не є правовстановлюючим документом. Більш того, як вбачається з вищезазначеного свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. було здійснено реєстрацію житлового будинку з господарськими та побутовими назвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 лютого 2021 року, тобто після смерті власника майна, що підтверджується витягом №244527254 (а.с. 215). Крім того, 16.02.2021 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер 221487101:01:053:0013, що розташована на території [ADDRESS] , що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №4575, виданого Саливонківською сільською радою Васильківського району Київської області 18 грудня 1996 року, на підставі рішення виконкому Саливонківської сільської ради Всильківського району Київської області № 51 від 28 червня 1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76. Також, 16.02.2021 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1200 гектарів, кадастровий номер 221487101:01:053:0014, що розташована на території [ADDRESS] , що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №4575, виданого Саливонківською сільською радою Васильківського району Київської області 18 грудня 1996 року, на підставі рішення виконкому Саливонківської сільської ради Всильківського району Київської області № 51 від 28 червня 1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76. Разом з тим, з дослідженого судом Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №4575, виданого Саливонківською сільською радою Васильківського району Київської області 18 грудня 1996 року, на підставі рішення виконкому Саливонківської сільської ради Всильківського району Київської області № 51 від 28 червня 1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76, вбачається, що [PERSON] був власником земельної ділянки 0,37 га, що розташована на території [ADDRESS] . При цьому як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, державна реєстрація земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер 221487101:01:053:0013, та площею 0,1200 гектарів, кадастровий номер 221487101:01:053:0014, були здійснені після смерті власника земельних ділянок [INFO] . Більш того, судом встановлено, що нотаріусом була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі 09.02.2021 року за номером №67179683 на підставі заяви [PERSON] від 09.02.2021 року, тобто спадщина відкрилася [INFO] , при цьому не було дотримано встновленого законом строку 6 місяців, після закінчення якого мало б видаватися свідоцтво, та останнє було видано [PERSON] з порушенням вимог ст.ст.1296-1298 ЦК України. Відповідно до п. 1 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Натомість, нотаріусом, не було встановлено коло спадкоємців, та в порушення положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» не було повідомлено про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Матеріали спадкової справи не містять доказів виклику спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до Закону та Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» з 04 квітня 2016 року повноваження у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи делеговано органам місцевого самоврядування. Видача довідок про реєстрацію місця проживання особи (додаток 13), про реєстрацію місця перебування особи (додаток 14), про зняття з реєстрації місця проживання (додаток 16) здійснюють виконавчі органи сільської, селищної або міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються їх повноваження. Натомість, нотаріусом встновлено факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем на підставі довідки, яка не відповідає вимогам Закону та Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» - додаток 13. Пунктом 2 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, щоспадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №63490575 від 09.02.2021 року від імені спадкодавця був чинний заповіт, номер у спадковому реєстрі 45017045, однак як вбачається зі спадкової справи нотаріусом не було витребувано повну інформацію про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, в даному випадку Добропільською сільською радою Гуляйпільського району, шляхом направлення запиту. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповіднодо статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. За таких обставин, позовна заява в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину підлягають до задоволенню, оскільки вони видані без врахування обов`язкової частки у спадщину, на яку має право позивач. Щодо визнання недійсними договорів дарування суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що визнання угоди недійсною може мати місце і після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами. За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом досліджено оспорювані договори дарування, а саме: - договір дарування від 19.02.2021 року зареєстрований в реєстрі за №2-250, посвідчений державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю., укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого Дарувальник передає безоплатно у власність (дарує), а Обдаровувана, приймає у дар житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок належить Дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Гребінківською державною нотаріальною конторою Київської області 16 лютого 2021 року за реєстровим № 2-236, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Герасименко Л.Ю. , державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області 16 лютого 2021 року. Номер запису про право власності: 40580149, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2290424132214; - договір дарування від 19.02.2021 року зареєстрований в реєстрі за №2-258, посвідчений державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю., укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого Дарувальник передає безоплатно у власність (дарує), а Обдаровувана, приймає у дар земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221487101:01:053:0014, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Склад угідь: 0,1200 га - рілля; земельна ділянка належить Дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Гребінківською державною нотаріальною конторою Київської області 16 лютого 2021 року за реєстровим № 2-244, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Герасименко Л.Ю. , державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області 16 лютого 2021 року. Номер запису про право власності: 40580528, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2292434832214; - договір дарування від 19.02.2021 року зареєстрований в реєстрі за №2-254, посвідчений державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю., укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого Дарувальник передає безоплатно у власність (дарує), а Обдаровувана, приймає у дар земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221487101:01:053:0013, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельна ділянка належить Дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Гребінківською державною нотаріальною конторою Київської області 16 лютого 2021 року за реєстровим № 2-240, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Герасименко Л.Ю. , державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області 16 лютого 2021 року. Номер запису про право власності: 40580332, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2292425132214. За таких умов, укладенням оспорюваних договорів дарування порушено спадкові права позивача, та враховуючи, що свідоцтва про право на спадщину, які були підстанвою для укладання договорів дарування, визнано недійсними, отже вимоги позивача про визнання договорів недійними є похідними та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна не підлягають до задоволення, оскільки по суті є передчасними. Так, з постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що підставою для відмови є не відсутність права у позивача на спадкування, а пропущений строк для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: partial