Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 12.01.2008 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання в шлюбі він та відповідачка мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною-інвалідом, та сина [PERSON] , [INFO] . Під час проходження позивачем служби в ЗСУ відповідачка почала вести розгульний спосіб життя, вживати спиртні напої, влаштовувала вдома вечірки за участю знайомих хлопців та чоловіків, дозволяла дочці вживати з ними разом спиртні напої. Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання між ними шлюбу позивач продовжував проходити службу в ЗСУ, а діти проживали то в баби [PERSON] в с. Пугачівка, то у сестри позивача - [PERSON] , то у сестри відповідачки - [PERSON] . На сьогоднішній день діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. Відповідачка ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала і не надає до цього часу, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їхнє нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відділом надання соціальних послуг КЗ ЦНСП Жашківської міської ради неодноразово проводилися бесіди з відповідачкою щодо невиконання нею батьківських обов`язків. Проте позитивних результатів це не дало. Тому, 17 січня 2023 року органом опіки та піклування Жашківської міської ради Черкаської області підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських обов`язків [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей, оскільки відповідачка ухиляється від виконання нею батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України та роз`яснення постанови ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позивач вважає, що вищевказану поведінку відповідача можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками та відсутність серйозного ставлення до них, що, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей. За вказаних вище обставин позивач звернувся до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] . У судовому засідання позивач підтримав позовну заяву, надав пояснення аналогічно викладеним у позові. У судовому засідання відповідачка позовні вимоги не визнала та заперечувала проти позбавлення батьківських відносно її неповнолітніх дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування Жашківської міської ради Ментей І.М. - у судовому засіданні підтримала позицію про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей, так як на даний час позитивних змін у поведінці відповідачки щодо виховання її дітей вона не вбачає, діти проживають з позивачем і перебувають на повному його утриманні. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи суд установив наступне. [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №104, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк. с. 6), та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №229, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк. с. 5). Органом опіки та піклування Жашківської міської ради Черкаської області надано висновок від 17.01.2023р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в якому комісія дійшла висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, оскільки вона не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дітей, не піклується про їх зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дітей і призводить до шкідливих наслідків для їх психіки та духовного розвитку (арк. с. 7-9). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, не надає матеріальну допомогу своїм дітям, не приймає участі у їх вихованні, не дбає про їхній духовний і моральний розвиток, не відвідує їх і взагалі не цікавиться їхнім життям, тому суд приходить до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам дітей - [PERSON] та [PERSON] . Проаналізувавши та надавши оцінку встановленим вище обставинам, приймаючи до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, але враховуючи перш за все інтереси дітей, суд вбачає небажання матері брати участь у вихованні своїх дітей та вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком у даному випадку є доцільним. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня подання заяви до досягнення їх повноліття. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду відповідачем був сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то судовий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved