Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення аліментів на утримання дитини та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері. Вимоги обґрунтовані тим, що неповнолітня дитина - [PERSON] [INFO] проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні та вихованні з 2015 року, при цьому мати не цікавиться життям дитини, а саме: не опікується, участі у його вихованні та утриманні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Також не бере участі у шкільному житті на навчанні. 07.10.2022р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийнято ухвалу про затвердження мирової угоди згідно якої було визначено місце проживання дитини сторін - [PERSON] разом з батьком - Позивачем. Позивач пояснив, що встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини має суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, а також зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації за новим фактичним місцем. Позивач, вважаючи, що дитина перебуває на його утриманні та вихованні, має право просити суд стягнути з Відповідача на його користь аліменти на утримання дитини. Відповідач надала до суду пояснення, в якому фактично визнала обставини справи, зазначені Позивачем, пояснивши, що дійсно з 2015 року дитина перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька, до якого вона не має претензій як до батька і тому вона згодна з тим, щоб батько й надалі продовжував займатись вихованням та утриманням дитини. Суд розцінює твердження Відповідача як визнання позовних вимог в цій частині. Стосовно вимоги про стягнення аліментів, Відповідачка зазначила, що вона немає можливості утримувати дитину, оскільки вона має вже іншу свою родину, яку вона також забезпечує. Відповідач послалась на те, що Позивач є фінансово забезпеченою людиною і має можливість самостійно утримувати дитину. Всі учасники справи про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином, у судові засідання не з`явились, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі. Враховуючи подану заяву позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Також за частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з лютого 2018р., що підтверджується договором оренди домоволодіння від 24.01.2018р. та актом від 20.04.2023р. про фактичне проживання Позивача та його сина - [PERSON] за вказаною адресою, без матері - [PERSON] . Також, згдіно характеристики [PERSON] , виданої КЗО НВК «№ 148 «Планета Щастя» 25.04.2023р. вбачається, що успішністю сина в школі цікавиться лише батько, який завжди сплачував усі збори, додаткові освітні послуги, відвідував батьківські збори, спілкувався з класним керівником та вчителями. Мати - [PERSON] участі в шкільному житті не приймала, успішністю та проблемами дитини не цікавилась. Жодного разу не була присутня на батьківських зборах, з класним керівником не знайома. 07.10.2022р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийнято ухвалу про затвердження мирової угоди згідно якої було визначено місце проживання дитини сторін - [PERSON] разом з батьком - Позивачем. Відповідачка з 2015 року проживає окремо від сім"ї, з малолітнім сином [PERSON] майже не спілкується, участі у його вихованні та утриманні не бере, перебігом шкільного життя, психологічним станом дитини, не цікавиться. Вказані обставини визнано та не спростовано Відповідачем. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] , починаючи з 2015 рік по даний час самостійно виховує та повністю утримує свого малолітнього сина - [PERSON] [INFO] без участі матері дитини - [PERSON] , тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі, так як до суду надано належні та допустимі докази по справі. Стосовно вимоги про стягнення аліменів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд критично ставиться до твердження Відповідача, що Позивач є фінансово забезпеченим і може самостійно утримувати, оскільки розмір доходу одного з батьків жодним чином не впливає та не позбавляє другого з батьків від обов`язку утримувати свою дитину. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Відповідно до вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Враховуючи викладене, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному об`ємі та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачем було подано до суду заяву про залишення його позовної вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері - без розгляду, у звязку з тим, що відпала необхідність в її розгляду, тому судом дана вимога не розглядалась. Аналізуючи зібрані у цій справі докази у їх сукупності, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту, що батько [PERSON] без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Також суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved