Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: Визнати спільною власністю подружжя майно набуте за час спільного проживання в шлюбі, а саме: квартиру з коморою №LXIX за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Тоуota «Саmry», 2016 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки Renault\~\~\~\~ «Twingo, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер\~\~ [NUMBER] ; автомобіль марки Renault «Twingo, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер\~\~ [NUMBER] ; господарське приміщення (гараж) № [NUMBER] по [ADDRESS] ; В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: автомобіль марки «Toyota Camry», 2016 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] ; 1/2 частину квартири двохкімнатної з коморою №LXIX загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , Визнати за [PERSON] право власності на: автомобіль марки «Renault Twingo», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] ; 1/2 частину квартири двохкімнатної з коморою №LXIX загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; господарське приміщення №ХІ (вбудоване) загальною площею 18,00 кв.м. за адресою [ADDRESS] , Позовні вимоги мотивовано тим, що вищевказане майно було набуте сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому таке майно підлягає поділу між ними порівну. Вирішити майновий спір в позасудовому порядку немає можливості, оскільки сторони не можуть дійти добровільної згоди з цього питання. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, зазначивши, що уточнений Позивачем порядок поділу майна підходить для неї. Заслухавши учасників справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ 07.05.2014 року між сторонами, [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 547 (а.с.5) Після укладення шлюбу Відповідач прізвище не змінювала. Зі змісту пояснень сторін в судовому засіданні випливає, що станом на даний час в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває позов про розірвання шлюбу між сторонами Судом встановлено та визнається сторонами, що за час перебування в шлюбі\~ сторонами\~ придбано наступне майно: - квартира двохкімнатна з коморою №LXIX загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому від 27.01.2015 року (а.с.10-11); реєстрація права власності 07.02.2017 року), - автомобіль марки «Toyota Camry», 2016 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] (дата реєстрації права власності 24.04.2021 року (а.с.15); - автомобіль марки «Renault Twingo», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] (дата реєстрації права власності 18.01.2023 року (а.с.16); - господарське приміщення №ХІ (вбудоване) загальною площею 18,00 кв.м. за адресою [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому від 29.05.2015 року (а.с.12); реєстрація права власності 16.02.2017 року). Посилаючись на те, що вказані об`єкти нерухомого та рухомого майна, незалежно від їх реєстрації на одного з подружжя, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому Позивач звернувся до суду з позовом про їх поділ. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Жодна із сторін в даній цивільній справі презумпцію спільності майна подружжя не спростовувала. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або\~ шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду справи сторони дійшли згоди щодо поділу між ними спільного майна наступним чином: квартиру сторони пропонують поділити між ними в рівних частках по 1/2; гараж залишити у власності Відповідача; відповідно до складеного порядку користування автомобілями сторони пропонують залишити їм у власність ті автомобілі, якими вони особисто користуються: автомобіль марки «Toyota Camry», 2016 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] залишити на праві власності Позивачу; автомобіль марки «Renault Twingo», 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] залишити на праві власності Відповідачу. Вимог щодо компенсації перевищення частки у вартості майна сторонами не заявлялось. Такий варіант поділу, на думку Суду, є законним, не порушує нічиїх прав, сторони на такий поділ обоє погодилися. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені уточнені позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, \~ слід задовольнити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved