Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21.12.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрований в реєстрі за №20528 про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової карти платника податків [NUMBER] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», код ЄДРПОУ 35017877 заборгованість в розмірі 17\~458,19 грн., а також стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На обґрунтування позову позивач зазначає, що 23.02.2022 року позивачу на відділення пошти за місцем реєстрації надійшов конверт від Державного виконавця Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в якому містились супровідний лист від 11.02.2022 з Постановою про відкриття виконавчого провадження №68600698 від 11.02.2022 року. Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження №68600698 від 11.02.2022 з [PERSON] здійснюється стягнення суми боргу в розмірі 17458,19 грн. на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами». У вересні 2022 року позивач звернулась до державного виконавця, яким було надано код доступу до Автоматизованої системи виконавчих проваджень та позивачем було отримано інші документи по виконавчому провадженні, в тому числі: виконавчий напис №20528 від 21.12.2021 року, заяву ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» до Гуляйпільського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження, Постанову про стягнення виконавчого збору від 11.02.2022 року, Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.02.2022 року, Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.02.2022 року, Постанову про арешт коштів боржника від 15.08.2022 року та Постанову про зупинення виконавчих дій від 21.09.2022 року. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ЗУ «Про нотаріат», жодних зобов`язань Позивач перед Відповідачем не має, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність ознак безспірності у правовідносинах, а також на порушення процедури вчинення виконавчого напису, що суперечить вимогам чинного законодавства. Ухвалою суду від 06.12.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутністю, наполягає на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача\~в судове\~засідання також\~не з`явився.\~Про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся у\~встановленому законом\~порядку.\~Суду надав\~заяву про\~визнання позовних\~вимог (в\~порядку ст.206\~ЦПК України).\~В заяві\~просить задовольнити\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~до ТОВ\~«Фінансова Компанія\~Управління Активами» \~в частині\~визнання виконавчого\~напису виданого\~приватним нотаріусом\~ Київського\~міського нотаріального\~округу \~Солонець Т.\~М.,\~зареєстрованого за\~№20528\~від 21.12.2021\~року таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та стягнути\~з \~ТОВ «Фінансова\~Компанія Управління\~Активами» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 496 грн., відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позов не надала. Третя особа представник Гуляйпільський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надав письмові пояснення, у якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис від 21.12.2021 року за №20528 відповідно до якого пропонується задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», стягнути з [PERSON] за період з 25.10.2021 року по 21.12.2021 року включно, суму у розмірі: - 17408,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 17458 грн. 19 коп.. На підставі заяви ТОВ ««Фінансова Компанія Управління Активами»» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса від 21.12.2021 року, 11.02.2022 року державним виконавцем Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП №68600698 з виконання вищезазначеного виконавчого напису №20528, виданого 21.12.2021року. У статтях 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Наказом Міністерства\~юстиції України\~№ 296/5\~від 22.02.2012 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), який містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з пунктом 2 цього Переліку передбачено стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.4 п. 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Також, ст.50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків: Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17 та від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. по справі № 305/2082/14-ц, яка відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Окрім того, суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14\~\~постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, якою було внесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір, було визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема й щодо доповнення Переліку документів новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України. Постановою Великою Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмолено у задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином, на сьогодні редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. У позовній заяві позивач посилався на те, що будь-яких нотаріально посвідчених договорів з Відповідачем не укладав, а нотаріус вчинив виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимог кредитора щодо стягнення заборгованості. Так досліджуючи підстави звернення до суду суд враховує, що згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву не надав, не спростував твердження позивача про відсутність ознак безспірності у правовідносинах, а також не спростував того, що, укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір не було посвідчено нотаріально, що унеможливлює стягнення у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Виходячи з наведених обставин, слідує висновок, що нотаріусом не дотримано вимог щодо порядку вчинення нотаріального напису в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірності розміру заборгованості боржника, а встановлена заборгованість не може вважатися безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування, а відтак вчинення виконавчого напису за заявою відповідача не ґрунтується на вимогах закону. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями\~статті 142 ЦПК України\~передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Враховуючи викладене, з відповідача ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 496 грн. та повернути [PERSON] з Державного бюджету 496 гривень - 50% сплаченого ним судового збору за подачу позовної заяви.

Outcome: approved