Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] має у власності будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У 2007 року суміжний власник частини указаного будинку [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що хоче здійснити ремонт спільної внутрішньої стіни будинку, про що [PERSON] 21.09.2007 написав розписку та розпочав ремонтні роботи. Унаслідок цих робіт частина будинку [PERSON] була демонтована. [PERSON] обіцяв відновити зруйновану частину будинку позивача, однак добровільно обіцянку не виконав. Тому [PERSON] звернувся в поліцію за фактом пошкодження частини його будинку. За його заявою Корсунь-Шевченківським ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області 08.05.2014 внесено інформацію про кримінальне провадження № 12013250190000108 за ч. 1 ст. 194 КК України. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілим. Постановою начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області від 29.11.2016 указане кримінальне провадження закрито через те, що завдані потерпілому збитки в розмірі 129340,00 грн не є збитками у великому розмірі. Оскільки [PERSON] при пошкодженні частини будинку [PERSON] порушив недоторканість житла та здійснив проникнення до нього та на земельну ділянку позивача, 27.06.2019 позивач звернувся до поліції з заявою про вчинення цього кримінального правопорушення. 28.06.2019 за заявою [PERSON] внесені відомості до ЄРДР і розпочату досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12019250190000319 за ч. 1 ст. 162 КК України. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] було визнано потерпілим. Позивач вказує, що розслідування цього кримінального провадження проводилося неефективно, закривалося слідчим у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, однак потім відповідна постанова про закриття була скасована. На думку позивача незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю та неефективним розслідуванням посадові та службові особи органу досудового розслідування під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019250190000319 завдали [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 90000,00 грн. [PERSON] вважає, що під час досудового розслідування посадові та службові особи зловживають службовим становищем, проявляють службове недбальство, порушують всі розумні строки досудового розслідування. Позивач вбачає істотне порушення кримінального процесуального закону з боку представників органу досудового розслідування, неправильне його застосування та нехтування доказами. Протиправні дії та бездіяльність, на думку позивача, полягали у наступному: - невжиття органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування; - необґрунтованість висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину; - непроведення слідчим необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі. Крім того, позивачу не надавалися, або надавалися необґрунтовані відповіді на заяви, які він подавав у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Позивач вказує, що в результаті бездіяльності уповноважених службових осіб Національної поліції України в Черкаській області досудове розслідування триває довго та здійснюється неефективно, що психологічно виснажує позивача. Невизначеність у цій справі спонукає позивача до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих. Позивач вказує, що протягом всього часу досудового розслідування він перебуває у стані тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою, перебуває у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребує від позивача додаткових зусиль. Такий стан речей триває з 08.05.2014 до теперішнього часу. З огляду на вказане позивач просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн (позов у редакції від 01.02.2022 - а.с. 42-55). Ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Протягом визначеного в ухвалі суду строку відповідачем ГУНП в Черкаській області подано відзив, у якому звертається увага суду на те, що у позові не зазначено в чому саме полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. З огляду на вказане представник ГУНП в Черкаській області просила відмовити у задоволенні позову. Також в межах встановленого судом строку представником відповідача - Державної казначейської служби України - подано відзив, у якому вказано, що ця установа є неналежним відповідачем. На думку представника належним відповідачем у цій справі повинен бути відповідний орган державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади. Щодо суті позовних вимог представник Державної казначейської служби України зазначає, що позивачем не надано жодних доказів наявності «стану тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою», а також не надано доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. При цьому факт тривалого досудового розслідування кримінального правопорушення, у якому [PERSON] є потерпілим, не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано розрахунок моральної шкоди у розмірі 90000,00 грн. З огляду на вказане, просили відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] з позиціями відповідачів не погодився, про що зазначив у поданих ним відповідях на відзиви. Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомленні належним чином. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області звернулася до суду з заявою про розгляд даної справи без її участі, просила при ухваленні рішення врахувати позицію управління, викладену у відзиві на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Заслухавши позицію позивача, урахувавши доводи відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Такі підстави у даному випадку відсутні. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті, а саме така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином, у даному випадку шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. До предмета доказування у межах даної категорії справ належать питання: -встановлення невідповідності рішення (дії, бездіяльності) державного органу чи посадової особи вимогам закону; -факт заподіяння цим рішенням (дією, бездіяльністю) шкоди; -причинно-наслідковий зв`язок між незаконним рішенням (дією, бездіяльністю) та завданою шкодою; -розмір шкоди. Щодо встановлення невідповідності рішення (дії, бездіяльності) державного органу чи посадової особи вимогам закону. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.1994, посвідченого державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Митрофановою Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2328, [PERSON] є власником 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться на земельній ділянці розміром 0,2156 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Постановою начальника СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Слищенка А.І. від 29.11.2016 кримінальне провадження № 12013250190000108 за фактом руйнування [PERSON] належної [PERSON] частини будинку закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, через те, що завдані потерпілому збитки в розмірі 129340,00 грн не відносяться до збитків, завданих у великих розмірах (а.с. 14). Позивач зазначає, що у рамках вказаного вище кримінального провадження слідчий не врахував, що [PERSON] незаконно проник у домоволодіння та на земельну ділянку, що належить йому. Однак, станом на дату реєстрації вказаного кримінального провадження і у подальшому відповідно до положень ст. 477 КПК України, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 162 КК України здійснюється у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. З матеріалів справи вбачається, що за заявою [PERSON] 28.06.2019 СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області зареєструвало кримінальне провадження № 12019250190000319 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Постановою слідчого СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Сукомела С.С. від 25.12.2019 вищевказане кримінальне провадження закрито відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 19-20). У вказаному кримінальному провадженні листами від 05.10.2020 та 04.11.2020 [PERSON] звертався до відділення поліції з запитами щодо ходу його розслідування. У відповідь на запити Ільченка слідчий роз`яснив порядок ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та повідомив про закриття кримінального провадження № 12019250190000319 (а.с. 15-18). Не погодившись з постановою про закриття кримінального провадження [PERSON] оскаржив її до суду (а.с. 21-22). Ухвалою слідчого судді від 21.12.2020 по справі № 699/1051/20 постанову слідчого СВ Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Сукомела С.С. від 25.12.2019 про закриття кримінального провадження № 12019250190000319 скасовано (а.с. 23-24). Також в межах цього кримінального провадження позивач звертався з листами-запитами до прокурора. Таким чином, позивач [PERSON] як потерпілий у кримінальному провадженні неодноразово подавав заяви та клопотання службовим особам органу досудового розслідування. Також позивач, користуючись наданим йому статусом потерпілого, оскаржував дії та/чи бездіяльність цих службових осіб. Таким чином, у межах кримінального провадження № 12019250190000319 у встановлений законом спосіб рішення, дії та/чи бездіяльність службових осіб органу досудового розслідування визнавалися такими, що не відповідають вимогам закону. Щодо факту заподіяння цими рішенням (дією, бездіяльністю) моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що передбачено ст. 23 ЦК України. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач вказує, що тривале досудове розслідування психологічно його виснажує. Невизначеність у цій справі спонукає позивача до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих. Позивач зазначає, що протягом всього часу досудового розслідування він перебуває у стані тривоги, втрати відчуття безпеки, душевної врівноваженості, позбавлення звичайного людського спокою, перебуває у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребує від позивача додаткових життєвих зусиль. Ураховуючи встановлені вище обставини суд дійшов висновку, що позивач внаслідок відсутності належного реагування на його заяви та клопотання як потерпілого у кримінальному провадженні, а також внаслідок бездіяльності службових осіб органу досудового розслідування, вимушений був звертатися за захистом своїх прав. Такі регулярні звернення до представників правоохоронних органів та до суду очевидно вносять зміни в звичайний уклад життя позивача, змушують його витрачати свій час та наявні ресурси для захисту своїх прав, безумовно позбавляють спокою, вводять у стан напруженості та потребують додаткових зусиль. Неналежне виконання службовими особами органу досудового розслідування своїх повноважень очевидно викликало у позивача зневіру у дотриманні цими особами принципу верховенства права та з високим ступенем ймовірності сприяло тому, що позивач відчував себе пригніченим та приниженим. Таким чином, суд дійшов висновку про заподіяння позивачу службовими особами органу досудового розслідування моральної шкоди, з огляду на що слід вважати доведеним наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним рішенням (дією, бездіяльністю) цих службових осіб та завданою моральною шкодою. Щодо визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з наступних обставин. Позивач просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн. Розрахунку моральної шкоди позивач не надав, однак в судовому засіданні обґрунтував, що ураховуючи тривалість досудового розслідування та поведінку службових осіб, у зв`язку з його теперішнім майновим станом, з огляду на наявну в країні судову практику, вважає відшкодування саме у такому розмірі співмірним завданій шкоді. Водночас, під час судового розгляду було встановлено, що позивач на даний час є потерпілим у семи кримінальних провадженнях. Так, у провадженні суду раніше перебував інший позов позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами органів досудового розслідування у межах іншого кримінального провадження - № 42013250190000044 (судова справа № 699/127/22). Свої позовні вимоги у судовій справі № 699/127/22 позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що тривале досудове розслідування кримінального провадження № 42013250190000044 психологічно його виснажує, а невизначеність під час досудового розслідування кримінального провадження № 42013250190000044 спонукала його до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих. Позивач зазначав, що протягом всього часу досудового розслідування він перебував у стані тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Необхідність написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребувало від позивача додаткових зусиль. Суд в межах судової справи № 699/127/22 дійшов висновку, що тривале активне перебування у статусі потерпілого виснажувало позивача. Потерпілий внаслідок відсутності належного реагування на його заяви та клопотання, а також внаслідок бездіяльності службових осіб органу досудового розслідування вимушений був звертатися за захистом своїх прав як потерпілого. Такі регулярні звернення до представників правоохоронних органів та до суду очевидно вносили зміни в звичний уклад життя позивача, змушували його витрачати свій час та наявні ресурси для захисту своїх прав, безумовно позбавляли спокою, вводили у стан напруженості та потребували додаткових зусиль. Неналежне виконання службовими особами органу досудового розслідування своїх повноважень очевидно викликало у позивача зневіру у дотриманні цими особами принципу верховенства права та з високим ступенем ймовірності сприяло тому, що позивач відчував себе пригніченим та приниженим. Рішенням Kорсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.10.2022 у справі № 699/127/22 частково задоволено позовні вимоги позивача в розмірі 50000,00 грн. Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.02.2023 указане рішення змінено в частині розміру моральної шкоди, а саме постановлено стягнути у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Отже, судове рішення набрало законної сили в такій редакції. У межах даної судової справи позивач просить визначити рівень завданої йому моральної шкоди під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019250190000319, яке було зареєстроване 28.06.2019. При цьому у даному позові позивач зазначає такий опис завданих йому моральних страждань, який є аналогічним опису, зазначеному у судовій справі № 699/127/22, а саме що тривале досудове розслідування кримінального провадження психологічно його виснажує, невизначеність спонукає до замкнутості, проявів підвищення тону розмови до рідних та знайомих. Позивач зазначає, що протягом всього часу досудового розслідування він перебуває у стані тривоги, втрати відчуття безпеки та верховенства права, порушення психологічного благополуччя, позбавлення звичайного людського спокою, перебуває у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Необхідність написання скарг до слідчого судді та відвідування судових засідань потребує від позивача додаткових зусиль. Однак, як зазначено вище, на користь позивача вже стягнуто моральну шкоду за зазначені моральні страждання, завдані у тому числі у період здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12019250190000319. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок по доведенню обставин заподіяння моральної шкоди та визначення розміру компенсації на її відшкодування покладається на позивача. Під час розгляду справи позивач правом, передбаченим статтею 81, 103 ЦПК України, не скористався, з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.01.2021 у справі №335/5271/17, суд, встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, не має своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості. Виходячи з вимоги розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача за спричинену йому моральну шкоди, опис якої викладено позивачем у позові, вже стягнуто моральну шкоду судовим рішенням у справі № 699/127/22. Матеріали справи не містять доказів того, що моральні страждання позивача при розслідуванні кримінального провадження № 12019250190000319 є іншими (більшими, додатковими) від абсолютно аналогічних моральних страждань, завданих позивачу у той самий період при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 42013250190000044. З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Головне управління Національної поліції в Черкаській області. У постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed