Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

03.04.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] , який позивачка в подальшому уточнила в редакції від 19.04.2023 року, до Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає про те, що вона є єдиною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка [PERSON] вказує, що її батькам належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , споруджений ними спільно у період шлюбу у 1990-91 роках минулого століття. У позові вказує, що її мати [PERSON] померла [INFO] у віці 44 років (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Заповіт на належне їй майно, мама не складала. Позивачка вказує, що на момент смерті матері, в будинку проживали тільки батько та вона, яка на той час була неповнолітня (15-річного віку) та вважає, що нею з батьком на момент смерті матері було прийнято спадщину на належну їй частку майна, в порядку ч.2 ст.1268 ЦК України, як спадкоємцями першої черги по закону. Також у позові вказує, що її батько, [PERSON] помер [INFO] у віці 46 років (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Заповіт на належне йому майно батько не складав. На момент смерті батька в будинку з ним проживала тільки вона, позивачка (17 річного віку), а отже, також прийняла спадщину в порядку ч.2 ст.1268 ЦК України. У позові [PERSON] зазначає, що після смерті батьків вона залишилася постійно проживати в будинку до теперішнього часу та вже разом зі своїми дітьми. Місце її постійного проживання також зареєстровано у цьому будинку, що підтверджується довідками органу місцевого самоврядування. Спорів стосовно належності їй спадкового майна між нею та третіми особами не виникає. Позивачка вказує, що у 2022 році вона вирішила оформити своє право на спадкове майно, однак виявилося, що у свій час її батько не оформив документів про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №80/02-31 від 13.08.2022 року з підстав відсутності правоустановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок та відсутності інформації у Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо спадкового майна, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) - право власності на житловий будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за вказаною адресою. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.04.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.32). 20.04.2023 року позивачка [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, викладену в редакції від 19.04.2023 року та в якій просить визнати за нею, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) - право власності на житловий будинок [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за вказаною адресою, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.34-39). В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] та її представник в особі адвокат Кривка П.П. не з`явилися, про день та час проведення підготовчого судового розгляду були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано письмову заяву представника позивача адвоката Кривка П.П. з проханням розглянути справу без його участі та за відсутністю його довірительки [PERSON] , за наявними у справі матеріалами. Заявлені та в подальшому уточнені позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримують у повному обсязі та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача: Колочавської сілььскої ради Хустського району Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов [PERSON] чи письмових заперечень проти заявлених нею позовних вимог на адресу суду не подано. Проте, до суду надано письмову заяву Колочавської сільської ради про визнання позову та в якій просять розглянути справу без участі уповноваженої особи сільської ради, проти заявлених [PERSON] вимог про визнання за нею права власності на спадкове майно не заперечують (а.с.48-49). З врахуванням положень ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, чинний ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] , проти їх задоволення не заперечує, і таке визнання позовних вимог відповідає Закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши у повному обсязі матеріали цивільної справи № 302/680/23, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цієї справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] в селі Колочава Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 14.0.2008 року та відповідно до якого вбачається, що батьками [PERSON] є: батько - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.11). З витребуваного судом повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за № 00039447095 від 27.04.2023 року, виданого Міжгірським відділом ДРАЦСу вбачається, що 14 лютого 1990 року у виконавчому комітеті Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області зареєстрували шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Відомості про розірвання шлюбу, вказаний Витяг не містить (а.с.45-46). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.09.2014 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та який був зареєстровано 22 вересня 2014 року виконкомом Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області. Та з вказаного свідоцтва слідує, що після укладення шлюбу прізвище дружині змінено з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.41). Матір позивачки [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , у віці 44 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Колочавською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області від 25.04.2006 року, за актовим записом № 27, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.40). Відповідно до наявної у справі інформаційної довідки № 73092418 від 05.07.2023 року, виданої Міжгірською державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася (а.с.62) Як вбачається з інформаційної довідки №73092420 від 05.07.2023, виданої Міжгірською державною нотаріальною конторою вбачається, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не залишила (а.с.63). Батько позивачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , у віці 46 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Колочавською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області від 14.10.2008 року, за актовим записом № 43, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно у виді житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з виписки з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 23.04.2021 року за вих.№ 02-12/1384, будинок садибного типу, який збудований у 1990 році, що належав померлому [PERSON] , знаходиться під № 274 в селі Горб Хустського району Закарпатської області, розташований на земельній ділянці площею 0,0650 га, побудований орієнтовно в 1990 році, свідоцтво про право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалось (а.с.18). З довідки, виданої виконкомом Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 29.03.2023 року за вих.№ 6941 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з дня свого народження та по теперішній час проживає у будинку своїх батьків, за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори за вих..№ 80/02-31 від 13.08.2022 нотаріусом було відмовлено [PERSON] , позивачці у справі, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за майном померлого [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з тих підстав, що відповідно до п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про право власності на майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, на вищевказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна (а.с.20). Також у вказаній постанові нотаріуса зазначається про те, що спадщину за майном померлого [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] шляхом постійного спільного проживання з померлим на момент його смерті. Зазначено, що ніхто інший не проживав, із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого [PERSON] до Міжгірської державної нотаріальної контори станом на день видачі постанови нотаріуса (13.08.2022 року), не надходили. (а.с.19). Згідно витребуваних судом матеріалів спадкової справи № 53/2022, заведеної 11.08.2022 року державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори за майном померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 11.08.2022 року до вказаного нотаріуса звернулася [PERSON] , позивачка у даній справі, із заявою про прийняття спадщини за законом та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , та в якій вказує, що вона спадщину прийняла шляхом постійного спільного проживання із померлим на момент його смерті (а.с.51). Також в матеріалах спадкової справи є довідка виконкому Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 01.09.2021 року за вих.№ 1178, з якої вбачається, що [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] та разом з ним на день його смерті постійно проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1991 року народження - дочка померлого та [PERSON] , 2007 року народження - онук померлого (а.с.54). Відповідно до інформаційної довідки № 69728624 від 11.08.2022 року, виданої Міжгірською державною нотаріальною конторою вбачається, що даною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 53/2022 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та яка на теперішній час є чинною (а.с.56). Як вбачається з інформаційної довідки № 73092414 від 05.07.2023 року, виданої Міжгірською державною нотаріальною конторою вбачається, що на випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не залишив (а.с.64). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та виготовленого КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» станом на 14 липня 2022 року на замовлення [PERSON] вбачається, що вказаний будинок складається з: кухні площею 14,69 кв.м., житлової кімнати площею 15,72 кв.м., коридор 13,2 кв.м., житлової кімнати площею 13,32 кв.м, коридор 5,55 кв.м, що вбачається з копії технічного паспорту, яка є в матеріалах справи (а.с.22-27). Як вбачається з Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості - житлового будинку загальної площі 67,18 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (сарай, вбиральня), який розташований за адресою: [ADDRESS] зазначено, що станом на дату оцінки 10.03.2023 року вартість вказаного об`єкту нерухомого майна становить 352250,85 гривні (а.с.28). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69728624, виданої 11.08.2022 Міжгірською державною нотаріальною конторою, у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі Свідоцтв про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] , відсутня (а.с.56). З довідки, виданої Міжгірським бюро технічної інвентаризації за № 34 від 18.08.2023 року вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с.27). Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з п.п.1,2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки в позасудовому порядку позивачка [PERSON] , яка спадщину за майном померлого батька [PERSON] прийняла шляхом постійного спільного проживання з померлим на момент його смерті, не має можливості оформити свої права на житловий будинок [ADDRESS] , тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Враховуючи, що позивачка [PERSON] не має можливості оформити спадкове майно за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS] , а тому питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення на користь позивача [PERSON] . Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем та ті обставини, що прийняттям спадщини позивачем, з огляду на положення статей 1258 і 1265 ЦК України, права інших осіб не порушуються, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Приймаючи ті обставини, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , позивачка по справі, у тому числі щодо спадкового майна у виді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , первинна реєстрація вказаного об`єкту нерухомого майна за померлим [PERSON] своєчасно не проведена та правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок відсутні. Крім того, заявлені [PERSON] позовні вимоги відповідачем не оспорені, відзив, письмові заперечення проти позову ним не подані, проте надана суду письмова заява відповідача про визнання заявлених [PERSON] позовних вимог, а тому на підставі викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, шляхом постійного спільного проживання з померлим на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в загальній сумі 3552,60 грн. /а.с.1/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі вищевикладеног та

Outcome: approved