Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Савіхіної А.М. звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 13.07.2010 року. Відповідно до виявленого бажання [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6900 грн. [INFO] позичальник [PERSON] померла. На дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 13.07.2010 року становить 15749,41 грн. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом з [PERSON] за однією адресою та не відмовився від спадщини, позивач вважає його таким, що фактично прийняв спадщину, а отже саме він повинен відповідати за кредитними зобов`язаннями спадкодавця. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15749,41 грн. за кредитним договором №б/н від 13.07.2010 року та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав до суду клопотання в якому просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, неявкою його в судове засідання без поважних причин та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що на підставі заяви №б/н [PERSON] від 13.07.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6900 грн. Станом на дату смерті, [INFO] , заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 13.07.2010 року становила 15749,41 грн. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть №740 від 26 жовтня 2018 року, складеного Уманським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУМЮ у Черкаській області. Згідно відомостей, які надійшли від Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області №847/02-24/02-10 від 12.04.2022 року - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою в будинку на день смерті [PERSON] був зареєстрований але фактично не проживав [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.06.2022 після смерті [PERSON] , [INFO] , спадкова справа не заводилась. У відповідності до положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно приписів ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором приписів статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Положення ст.1282 ЦК України не встановлюють певного порядку пред`явлення таких вимог і мають на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст.1281\~ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановленні спадкоємці взагалі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, згідно якої при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281\~ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ КБ «Приватбанк» не звертався до спадкоємців [PERSON] ні через нотаріуса ні через повідомлення про свої вимоги кредитора. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Крім цього, під час розгляду даної справи Уманським міськрайонним судом Черкаської області листом від 05.08.2019 за №15534 на адресу АТ КБ «Приватбанк» було надано інформацію щодо розгляду справи, та згідно матеріалів справи вбачається, що 04.03.2019 року позивач був повідомлений про факт смерті [PERSON] оскільки отримав ухвалу суду від 22.02.2019 про зупинення провадження у справі, що підтверджено відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Також судом встановлено, що спадкова справа після смерті позичальника [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась та будь-які спадкоємці з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріуса не звертались. Згідно листа, наданого виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області за №13/13-05/13-03 від 28.03.2023 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає. В реєстрі Ладижинської сільської територіальної громади відсутня інформація щодо фактичного місця проживання [PERSON] . Крім цього, суд звертає увагу, що факт родинних відносин між спадкодавцем і відповідачем не встановлено та не підтверджено будь-якими доказами, а отже, за таких обставин незрозуміло чи є взагалі [PERSON] спадкоємцем за заповітом або за законом після смерті позичальника [PERSON] , померлої [INFO] , та чи має він право на спадкування. Таким чином матеріали справи не містять достатніх та необхідних даних, які б вказували на те, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину у відповідності до приписів законодавства. Крім того, при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивач був повідомлений про смерть боржника [PERSON] з 04.03.2019 року. Отже, з вказаної дати розпочався піврічний строк, передбачений ч.3 ст.1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника за кредитним договором №б/н від 13.07.2010 року та зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора у зв`язку з прийняттям спадщини. Реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого та прийняла спадщину. Разом з цим, позивачем не надано до суду доказів того, що АТ КБ «Приватбанк» у визначений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, а отже позивач, згідно ч.4 ст.1281 ЦК України, є таким, що позбавлений права вимоги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed