Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну виду та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 24 червня 2015 року було зареєстровано шлюб, який рішенням Березанського міського суду Київської області від 21 травня 2019 року було розірвано. Від спільного сумісного подружнього проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Досить тривалий час відповідач не надавав родині належної матеріальної допомоги на утримання сім`ї та дитини, тому позивач звернулася до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини до її повноліття. 21 травня 2019 року Березанським міським судом Київської області було винесено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої спільної доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 березня 2019 року. Як стверджує позивач, сума аліментів, встановлена рішенням суду, на сьогоднішній день є значно меншою, ніж необхідно для належного розвитку та виховання дитини відповідного віку. Донька проживає з позивачем, перебуває на її повному матеріальному утриманні. [PERSON] зазначила, що вона хоч і працює, але починаючи з 24.02.2022 по даний час перебуває в простої на підприємстві, коштів не вистачає на продукти харчування, ліки, комунальні послуги. Відповідач [PERSON] участі в житті та розвитку дитини не бере. Донька часто хворіє, потребує значних коштів на лікування та реабілітацію після лікування, підтвердженням чого є довідка Березанської міської лікарні № 30 від 20.12.2022. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на лікування дитини. Як стверджує позивач, з віком потреби на спільну з відповідачем дитину значно зросли, що виключає можливість забезпечувати належне та повноцінне утримання дитини з розміру аліментів, визначеного у рішенні суду від 21.05.2019. Як наголошує [PERSON] , отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідач у справі є працездатним, дієздатним, не є інвалідом, працює, має великі постійні заробітки. На час винесення судом рішення про стягнення аліментів, [PERSON] працював в органах Державної прикордонної служби України, де і продовжує працювати на даний час та крім основного заробітку отримує додаткову грошову винагороду в розмірі не менше 30\~000,00 грн у зв`язку із введеним воєнним станом. Як вказує у позовній заяві [PERSON] , оскільки інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, жодних стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться, він проживає один, інших утриманців не має, тому відповідач має повну можливість без погіршення свого матеріального стану утримувати свою малолітню дитину, сплачуючи аліменти на її утримання, до досягнення донькою повноліття, не у твердій грошовій сумі 3000,00 гривень на місяць, за які на сьогоднішній день, за інфляції в країні понад 50 % неможливо придбати навіть елементарний одяг та взуття, не кажучи вже про оздоровлення дитини. Оскільки право вибору способу присудження аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, та враховуючи, що з часу винесення судом рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі, законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину змінювався в сторону збільшення, а визначений рішення суду розмір аліментів на теперішній час є недостатнім для забезпечення дитині рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, зміну майнового стану відповідача у зв`язку з постійним зростанням заробітної плати, ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, та відповідають інтересам дитини, необхідно визначити спосіб та розмір стягнення аліментів в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що в теперішній нестабільний час в державі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є недоцільним, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, [PERSON] просить суд змінити вид та розмір стягуваних аліментів, визначений рішенням Березанського міського суду Київської області від 21.05.2019 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок на частину всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до її повноліття, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви. В силу приписів пункту 1 ч. 4 ст. 19, п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України вказана цивільна справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. При вирішенні\~питання про\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного або\~загального позовного\~провадження враховано\~клопотання позивача,\~те,\~що дана\~справа не\~належить до\~категорії спорів,\~визначених ч.\~4\~ст.\~274\~ЦПК України,\~які не\~можуть бути\~розглянуті в\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~ціна позову; значення справи\~для сторін; обраний позивачем\~спосіб захисту; категорія та\~складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про доцільність проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В силу\~приписів ч.\~4,\~5\~ст.\~277\~ЦПК України\~якщо відповідач\~в установлений\~судом строк\~подасть заяву\~із запереченнями\~проти розгляду\~справи в\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~суд залежно\~від обґрунтованості\~заперечень відповідача\~постановляє ухвалу\~про залишення заяви\~відповідача без\~задоволення; розгляд справи\~за правилами\~загального позовного\~провадження та\~заміну засідання\~для розгляду\~справи по\~суті підготовчим\~засіданням. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі. Ухвалою судді\~Березанського міського\~суду Київської\~області від\~09.02.2023\~було прийнято\~позовну заяву\~до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, судові повістки про виклик до суду, копія позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу надсилались судом в порядку ст. 128 ЦПК України на адресу його зареєстрованого місця проживання та була отримана ним (а.с. 30). Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] скористався своїми процесуальними правами та подав відзив на позовну заяву (зареєстровано канцелярією суду за вх. № 514 від 23.03.2023). Так, у відзиві відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. [PERSON] вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. При вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду будь-яких доказів зміни матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а саме порівняльних даних про його доходи саном на 2019 рік, та станом на 2023 рік, оскільки отримання лише інформації про його доходи на даний час, без надання доказів про доходи станом на 2019 рік, не є доказом покращення чи погіршення матеріального стану платника аліментів, а є лише констатацією факту, наявного на даний час. Також позивачем разом з позовною заявою не надано доказів про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки не дають можливості встановити всі обставини справи, які підлягають доведенню. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги в тій частині, що розмір аліментів, стягнутий за рішенням суду є недостатнім для утримання дитини відповідного віку, оскільки стягнутий у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 184 СК України було визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. Відтак, [PERSON] вважає, що позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів є безпідставними, оскільки позивачем не доведено, у зв`язку з чим виникла необхідність зміни способу стягнення аліментів. Крім того, відповідач посилається на те, що 19.11.2021 між ним та [PERSON] був укладений шлюб, у нього народилася друга дитина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, на даний час змінився сімейний стан відповідача та на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим його витрати значно зросли, що також не може свідчити про покращення його матеріального стану. Доводи позивача про необхідність зміни способу стягнення аліментів у зв`язку з тим, що дитина хворіє та потребує реабілітації, на думку [PERSON] , також не можуть слугувати підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки позивач наділена правом звернутися до суду з цих підстав з позовом про стягнення додаткових витрат, що викликані додатковими обставинами (а.с. 32-36). [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи (а.с. 64; 65), до суду не з`явився. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Заслухавши пояснення позивача, оголосивши зміст відзиву відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підґрунтя для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 727/599/22. Відповідно до статей 183, 184\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною 1,2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~ 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183\~Сімейного кодексу\~України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . Батьками [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2016, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області (а.с. 10). 21.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Березанського міського суду Київської області від 21.05.2019, яке набрало законної сили 21.06.2019 (а.с. 5-6). Як вбачається з копії рішення Березанського міського суду Київської області від 21.05.2019, вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20.03.2019 до досягнення нею повноліття (а.с. 7-9). Позивач [PERSON] додала до позовної заяви довідку від 22.12.2022 № 11-22-182, видану начальником служби управління та розвитку персоналу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про те, що [PERSON] дійсно працює в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 23.07.2019 по теперішній час оператором спеціальних технічних засобів контролю на безпеку відділу контролю пасажирів на безпеку служби авіаційної безпеки. З 24 лютого 2022 року по теперішній час перебуває у простої (Наказ № 01-07.10.1 від 24.02.2022 «Про впровадження простою на підприємстві (зі змінами) (а.с. 15). Згідно з довідкою № 30 від 20.12.2022, виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Березанської міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] , має діагноз: ДЖВШ, інфекція сечовивідних шляхів. Постанова на ВКК ІІІ гр. підготовча. Потребує медикаментозного лікування (а.с. 16). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2021, виданого Березанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 19.11.2021 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис за № 87 від 19.11.2021. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (а.с. 37). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з долученої до відзиву копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.03.2022, виданого Березанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 39). Відповідно до акту № 143 від 22.02.2023 обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Березанської міської ради Київської області Полтавець Л., [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , 2022 р.н. (а.с. 40). На виконання ухвали суду від 09.02.2023, Окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України надано скановану копію архівної відомості про виплачене грошове забезпечення [PERSON] (а.с. 48), з якої вбачається, що за період з січня 2022 по грудень 2022 останній отримав грошове забезпечення у сумі 735352,98 грн. При розгляді позовної вимоги про зміну виду та розміру стягнення аліментів на утримання дитини, суд критично оцінює посилання позивача на те, що інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, він проживає один, інших утриманців не має, з огляду на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що на утриманні [PERSON] перебуває малолітня дитина [PERSON] , 2022 р.н. та дружина, тобто у нього змінився сімейний стан. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Так, право вимагати зміни способу стягнення присуджених аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Суд враховує положення ст. 192 СК України, а відтак, при розгляді даної справи перевіряє наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України, зокрема матеріального стану платника аліментів, надає належну оцінку доводам відповідача про зміну його сімейного стану (наявність дитини від іншого шлюбу), а також матеріального стану позивача, наявність погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із сторін чи дитини. Отже, зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатним, таким, що отримує постійний дохід, має на утриманні ще одну малолітню дитину, з огляду на вік дитини ( [PERSON] , [INFO] ), на те, що вона страждає на хронічне захворювання, потребує медикаментозного лікування, з врахуванням наведеного вище правового обґрунтування, суд вважає необхідним та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Березанського міського суду Київської області від 21.05.2019, відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В частині вимоги позивача про стягнення аліментів зміненим способом з дня звернення з цим позовом до суду, суд дійшов висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки статтею 191 СК України встановлено, що від дня пред`явлення позову присуджуються аліменти на дитину, тоді як аліменти на дитину присуджені рішенням Березанського міського суду Київської області від 21.05.2019, а в цій справі вирішується спір щодо зміни виду та розміру стягнення вже присуджених за рішенням суду аліментів. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~"Про\~судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial