Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

30 січня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 23 серпня 2016 року між сторонами було укладено кредитний договір №2013248068, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 6549,9 гривень, зобов`язавшись його повернути згідно графіку щомісячними платежами до 23 квітня 2017 року, сплативши 0,01% річних за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Крім того, на підставі того ж договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого на кредитну картку кредитного ліміту в розмірі 500 гривень зі строком користування в три роки, зобов`язавшись повернути кредит у порядку та строки передбачені договором, сплативши 40% річних за користування кредитом (0,15% на день у випадку виникнення несанкціонованого овердрафту, 0,01% річних протягом пільгового періоду). Посилаючись на те, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, внаслідок чого в нього виникла перед позивачем кредитна заборгованість, яку відповідач в позасудовому порядку повертати не бажає, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованості станом на 13 жовтня 2022 року в загальному розмірі 66882,52 гривень, з яких: 58021,93 гривень заборгованість за тілом кредиту, 8860,59 гривень заборгованість за відсотками, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін. Судом встановлено, що 23 серпня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №2013248068, за умовами якого позичальник отримав кредит в загальному розмірі 6549,9 гривень строком на 8 місяців, зобов`язавшись його повернути згідно графіку щомісячними платежами не пізніше 23 квітня 2017 року, сплативши 0,01% річних за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Крім того, за тим же договором позичальник отримав кредит на у вигляді встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту) на кредитну картку в загальному розмірі 500 гривень зі строком користування 3 роки, зобов`язавшись повернути такий кредит у порядку та строки, визначені договором, зокрема сплативши 40% річних (0,15% за день у випадку виникнення несанкціонованого овердрафту, 0,01% річних протягом пільгового періоду) за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Викладені обставини підтверджуються копією договору про споживчий кредит з додатками, копією анкети-заяви на отримання кредиту, копіями товарних чеків придбаного відповідачем за кредитні кошти товару. Як слідує з виписки по картковому рахунку відповідача за зазначеною вище кредитною карткою за період з 10 квітня 2017 року по 13 жовтня 2022 року, відповідач отримав від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором про надання споживчого кредиту №2013248068 від 23 серпня 2016 року кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувався ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Із матеріалів цивільної справи судом також встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2013248068 від 23 серпня 2016 року, яку позивач, користуючись правом вимоги повернення кредиту, своєю письмовою досудовою вимогою від 10 жовтня 2022 року просив відповідача погасити в досудовому порядку. Однак відповідач таке погашення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 13 жовтня 2022 року склав в загальному розмірі 66882,52 гривень, з яких: 58021,93 гривень заборгованість за тілом кредиту, 8860,59 гривень заборгованість за відсотками. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості, копією досудової вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, копією поштової документації, копією довідки про наявність заборгованості. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором про надання споживчого кредиту №2013248068 від 23 серпня 2016 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між належними сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача права вимагати від відповідача погашення такого боргу і повернення кредиту із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідача здійснити таке погашення/повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved