Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 95 000,00 дол. США, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що протягом січня 2016 року по 31 жовтня 2018 року [PERSON] отримала від нього грошові кошти на загальну суму 95 000 доларів США. Грошові кошти Відповідачка отримувала від нього для власних потреб, як вона зазначала для розвитку власної справи - агенції «Весільні Дзвони» в м. Калуші. Грошові кошти Відповідачка так і не повертала. Тому, після його неодноразових звернень про повернення грошових коштів, 01 березня 2019 року Відповідачка надала йому боргову розписку, згідно якої вона зобов?язалася вищевказані грошові кошти (95000доларів США) повернути йому до кінця травня місяця 2019 року. Однак у вказаний строк Відповідачка грошові кошти не повернула. Тому за її проханням ??кінцевий термін повернення боргу неодноразово переносився, а саме: згідно боргової розписки від 03.06.2019 року, даної Відповідачкою, строк повернення боргу в сумі 95000 доларів США було продовжено до кінця липня 2019року; згідно боргової розписки від 03.08.2019року, даної Відповідачкою, строк повернення боргу в сумі 95000 доларів США було продовжено до кінця вересня 2019 року; ??згідно боргової розписки від 31.10.2019 року, даної Відповідачкою, строк повернення боргу в сумі 95000 доларів США було продовжено до кінця листопада 2019 року; ??згідно боргової розписки від 21.01.2020 року, написаної Відповідачкою, строк повернення боргу в сумі 95000 доларів США було продовжено до кінця січня 2020 року; ??відповідно до боргової розписки від 24.05.2022 року, даної Відповідачкою ??строк повернення боргу в сумі 95000доларів США було встановлено до 10.12.2022 року. Однак, незважаючи на домовленості, не зважаючи на продовження строків повернення заборгованості - Відповідачка отриманих коштів не повернула. Тому просив стягнути з відповідачки на його користь 95 000 дол. США. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки від 01.03.2019 [PERSON] , взяла в борг в [PERSON] 95 000 дол. США, які позичала в період з січня 2016 року по 31.10.2018 року для розвитку власної справи, та зобов`язалася в листопаді- грудні 2018 року сплатити:10-20 відсотків від заборгованої суми (95 000 дол. США) і решта суму боргу рівними частинами погасити до кінця травня 2019 року повністю (а.с.4). В подальшому, а саме: 03.06.2019 року, 03.08.2019 року, 31.10.2019 року, 21.01.2020 року, 24.05.2022 року, відповідачка [PERSON] надала [PERSON] боргові розписки, в яких змінювався кінцевий термін сплати заборгованої суми. Повернути кошти відповідачка зобов`язалась до 10.12.2022 року (а.с.5,6,7,8,9). Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оригінали боргових розписок та надавши їм належну оцінку, суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики від 01.03.2019 підтверджує не лише факт укладення такого договору, а й факт передачі позикодавцем позичальнику грошової суми в розмірі 95 000 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, грошові кошти [PERSON] у визначений розпискою строк не повернула. Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу, чи факту виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб відповідачкою не надано, доводів позивача відповідачкою у встановленому порядку не спростовано та не надано жодних доказів на спростування всіх обставин, на які посилається позивач. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідач жодних доказів як на підставу своїх заперечень до суду не надала. Від повернення коштів в добровільному порядку за договором позики відповідач ухиляється. Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019\~справа № 464/3790/16-ц зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума у доларах США. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем у позовній заяві доведені обставини, на які він посилається, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовної вимоги про стягнення 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу за складання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 26.12.2022 року між [PERSON] та адвокатом Іванів О.Б. був укладений договір про надання правових послуг (а.с.13). В матеріалах даної справи міститься ордер серії АТ №1033444 на надання правничої (правової) допомоги від 26.12.2022 (а.с.12), розрахунок-перелік послуг, які надані (надаватимуться), адвокатом, де загальна сума вират на правову допомогу становить 10 000 грн.\~ (а.с.14), та квитанція №б/н від 30.12.2022 року про оплату 10 000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.13а). ЦПК України містить норми, які визначають процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим, реальним та підтвердженими матеріалами справи, заяв щодо не співмірності не надходило. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини\~вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з довідки до атка огляду МСЕК від 21.04.2015 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності, отже він звільнентй від сплати судового збору. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 13 420 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved