Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Адвокаткою Жовнер О.М. подано до суду позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації та проживання останнього по [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що у шлюбі з відповідачкою [INFO] у них народився син [PERSON] . 14.01.2021 року шлюб між ними був розірваний, син залишився проживати з матір`ю, а батько брав участь у вихованні дитини та допомагав фінансово. Згодом стало відомо, що відповідачка віддала сина на виховання своїй матері - [PERSON] , яка змушена була забрати собі на виховання дитину з метою забезпечення належного догляду за нею, оскільки [PERSON] не справлялася самостійно через розгульний спосіб життя. Після розірвання шлюбу позивач у добровільному порядку платив щомісяця кошти на утримання сина, проте згодом [PERSON] повідомила, що кошти, які [PERSON] сплачує на утримання сина, використовуються відповідачкою на власні потреби. Коли позивач приходив до сина, то [PERSON] не було поруч, а коли вона приходила, то була разом зі своїм співмешканцем в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, брутально висловлювалася на адресу своєї матері, а син завжди ставав свідком сварок. [PERSON] зловживає алкоголем та наркотичними речовинами, палить, не переймається фізичним та моральним станом дитини, разом зі співмешканцем дають дитині вживати алкогольні напої. У судове засідання позивач та його представниця не з`явилися, проте подали до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримали та просили провести розгляд справи без участі сторони позивача (а.п. 62, 63). Відповідачка у судове засідання не з`явилася також, проте подала заяву, згідно з якою позовні вимоги визнала та просила провести розгляд справи без її участі (а.п.64). Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі, при цьому врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради (а.п.52). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2019 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.п.16). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.01.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.п.28). Згідно з копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 12.05.2022 року, 12.05.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.п.17). Відповідно до копій сертифікатів серії РРТ №320342 та серії 10ААЖ №318510 [PERSON] психічних розладів не має, спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає (а.п.18,19). З копії службової характеристики вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі. До виконання службових обов`язків ставиться завжди належним чином, користується повагою серед товаришів, зберігає службову субординацію (а.п.20). Має постійний дохід, що підтверджується копією довідки про доходи (а.п.21). Відповідно до копії довідки-характеристики №024/1-09 №272 від 09.02.2023 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за час проживання за вказаною адресою зарекомендував себе з позитивної сторони. Перебуває на службі в ЗСУ. Проживає з дружиною, має сина [PERSON] , який проживає з бабусею (а.п.29). Згідно з копією довідки №78 від 30.12.2022 року [PERSON] відвідує ДНЗ КТ №26. Завжди охайний, повністю забезпечений навчальним приладдям та іншими необхідними речами. Батько приймає участь у вихованні дитини, завжди цікавиться життям сина у дошкільному закладі (а.п.27). На підтвердження добровільної сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] надав копії квитанцій (а.п.35-38, 42) та копії документів, які підтверджують додаткові витрати на дитину (а.п.39-41). Своїми заявами від 06.10.2022 року [PERSON] повідомила Новоархангельський районний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), що станом на 01.10.2022 року аліменти на утримання сина сплачувалися [PERSON] своєчасно і в повному обсязі, заборгованість відсутня. Крім того, просила повернути виконавчий документ, оскільки немає необхідності у примусовому стягненні аліментів (а.п.43,44). З копії акта оцінки потреб сім`ї/особи №271 від 22.12.2022 року та з копії висновку оцінки потреб сім`ї вбачається, що [PERSON] , [INFO] , виховується у бабусі по материній лінії. Стан здоров`я батька дитини не перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. [PERSON] має позитивний емоційний стан, намагається створити позитивний мікроклімат в сім`ї. умови для проживання дитини у помешканні батька створені у повній мірі (а.п.22-25, 26). Відповідно до копії акта обстеження умов проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою проживає [PERSON] та його дружина [PERSON] . Батько дитини та його дружина офіційно працевлаштовані. Батько прагне, щоб дитина проживала з ним. Згідно з документами батько може забезпечувати та виховувати [PERSON] . Умови проживання для дитини створені (а.п.57). Згідно з висновком органу опіки та піклування Прилуцької міської ради №02-16/1860 від 16.03.2023 року орган опіки та піклування Прилуцької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . При цьому батькові хлопчика не слід чинити жодних перешкод стосовно його спілкування з матір`ю (а.п.53-54). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). У постанові від 13 травня 2020 року (справа № 686/20582/19-ц) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, враховуючи перш за все інтереси дитини, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , подані докази в їх сукупності, беручи до уваги можливості батька забезпечувати належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовного та фізичного розвитку, а також зважаючи на те, що мати дитини не заперечує проти проживання дитини з батьком, то суд вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] саме з батьком - [PERSON] . На підставі викладеного та ст.29 ЦК України, ст.19, 141, 160, 161 СК України,

Outcome: approved