Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.01.2009 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Чигиринського районного\~суду Черкаської\~області від 17.01.2023 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу ними було придбано рухоме майно, яке є спільною сумісною власністю. Так, в період шлюбу сторонами було придбане наступне майно: кухня вартістю 5000 грн., ліжко двоспальне зеленого кольору вартістю 8000 грн., стіл трансформер розкладний вартістю 2000 грн., шафа-купе вартістю 20000 грн., книжкова полиця вартістю 1200 грн., телевізор Kivi smart 43 вартістю 3000 грн., диван-книжка "Техас" вартістю 12500 грн., колонка Xiaomi вартістю 1700 грн., кондиціонер Electrolux EACS вартістю 10229 грн., горизонтальні жалюзі вартістю 1152 грн. Тому позивач просить визнати за ним право власності на колонку Xiaomi вартістю 1700 грн.та кондиціонер Electrolux EACS вартістю 10229 грн., визнати за відповідачкою право власності\~на кухня\~вартістю 5000\~грн.,\~ліжко двоспальне\~зеленого кольору\~вартістю 8000\~грн.,\~стіл трансформер\~розкладний вартістю\~2000\~грн.,\~шафа-купе\~вартістю 20000\~грн.,\~книжкова полиця\~вартістю 1200\~грн.,\~телевізор Kivi\~smart\~43\~вартістю 3000\~грн.,\~диван-книжка\~"Техас"\~вартістю 12500\~грн., горизонтальні жалюзі вартістю 1152 грн., стягнути з відповідачки грошову компенсацію за відхилення рівності часток в розмірі 20461,50 грн. та стягнути з неї понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. за підготовку та подання позову до суду і 1000 грн. за участь адвоката у кожному судовому засіданні. У судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, де у відповіді на відзив також просила суд відмовити відповідачці у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки дані витрати не підтврджені належними доказами. Представник відповідачки позовні вимоги не визнав, надавши відзив на позов, прохав в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу згідно договору укладеного ним з відповідачкою, посилаючись на відзив на позов. В обгрунтування цього посилався на те, що сторонами у шлюбі було придбано не лише майно, яке є предметом спору, а й інше рухоме майно, яке відповідач залищив собі, в тому числі меблі, побутову техніку, посуд, гірський велосипед, скутер, прикраси тощо. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що в період з 24.01.2009 року до 17.01.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Чигиринського районного\~суду Черкаської\~області від 17.01.2023 року. Звертаючись до суду з позовом про поділ рухомого майна, позивач зазначив, що за час шлюбу сторонами було придбано кухню, ліжко двоспальне зеленого кольору, стіл трансформер розкладний, шафу-купе, книжкову полицю, телевізор Kivi smart 43, диван-книжка "Техас", колонка Xiaomi, кондиціонер Electrolux EACS та горизонтальні жалюзі, вказавши їх вартість та підтвердивши її відповідними чеками (а.с. 12-13). Так, кухня вартістю 5000 грн. придбана за товарним чеком № 754 від 28.12.2020 року, ліжко двоспальне зеленого кольору вартістю 8000 грн. придбане за товарним чеком № 357 від 20.10.2009 року, стіл трансформер розкладний вартістю 2000 грн. придбаний за товарним чеком № 058 від 18.02.2021 року, шафа-купе вартістю 20000 грн. придбана за товарним чеком № 246 від 08.07.2020 року, книжкова полиця вартістю 1200 грн. придбана за товарним чеком № 555 від 05.10.2020 року, телевізор Kivi smart 43 вартістю 3000 грн. придбаний за квитанцією від 30.07.2020 року, диван-книжка "Техас" вартістю 12500 грн. придбаний за товарним чеком № 250 від 12.04.2021 року, колонка Xiaomi вартістю 1700 грн. придбана за квитанцією від 11.11.2021 року, кондиціонер Electrolux EACS вартістю 10229 грн. придбаний за фіскальним чеком від 17.07.2021 року, горизонтальні жалюзі вартістю 1152 грн. придбані за квитанцією про замовлення № 296/450 від 08.01.2020 року (а.с.12-13). Відповідачкою вказаних товарних чеків та вартості придбаного майна не спростовано. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт придбання в період шлюбу за спільні кошти подружжя вище вказаного рухомого майна. Виходячи з цього, судом на підставі наявних в матеріалах справи копій квитанцій та товарних чеків достовірно встановлено, що спірне рухоме майно дійсно було придбано подружжям або одним з них у період перебування у шлюбі та було придбано за їх кошти. У відзиві відповідачкою надано опис іншого рухомого майна, набутого сторонами у шлюбі, зокрема, меблі /шафа, дитяче ліжко/, побутову техніку /пральна машина, телевізор, духова піч, хлібопіч/, сковорода, гірський велосипед, скутер, прикраси /дитячий золотий ланцюг/, та додано його вартісну оцінку. Оскільки до часу розірвання судом їх шлюбу - 17.01.2023 року у позивача був вільний доступ до квартири [ADDRESS] , де вони спільно проживали, то останнім було вивезено вище вказане майно на суму 43700 грн., без врахування вартості дитячого золотого ланцюжка з хрестиком, бо їй невідома вага виробу. Разом з тим, відповідачка не ставить питання про поділ вище вказаного майна, а просить відмовити в задоволенні позову. Також відповідачка просить не брати до уваги вартість майна, яке хоче поділити позивач, оскільки потрібно враховувати його дійсну вартість на момент розгляду справи, а не ту, за яку його було придбано. Судячи з усього, між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного розподілу рухомого майна, а відтак таке право підлягає захисту в судовому порядку. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що спірне рухоме майно в силу вимог статей 60, 61, 69-71 СК України є спільним сумісним майном подружжя, а тому право на нього має кожний з подружжя в рівних частках. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Оскільки спірне рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то позивач і відповідачка мають рівні частки в даних об`єктах. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане за час шлюбу рухоме майно, що вказане у позові є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за позивачем та відповідачкою по 1/2 частці вказаного майна. У той же час, відповідачкою надано суду відзиву на позов, в якому вона не погоджується з варіантом поділу майна, запропонованого позивачем, не згідна з його оціночною вартістю та заперечує щодо виплати позивачу грошової компенсації за частку у праві власності на спірне майно, більше того, просить в задоволенні позову відмовити повністю з тих підстав, що позивач вивіз з їхньої квартири значну частину рухомого майна, набутого у шлюбі, однак не просить їх включити до переліку їх поділу. А тому, визначаючи варіант розподілу спірного майна відповідно до вимог статей 70,71 СК України, суд враховує, зокрема, позицію сторін, їх право на пропорційне отримання часток майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням того порядку користування майном, який склався у побуті між ними. Так, у судовому засіданні встановлено, що після припинення сімейних відносин, спірне майно, факт набуття якого під час шлюбу не осорюється, перебуває у володінні відповідачки за місцем її проживання, свого варінту розподілу даного майна , яке є предметом спору, відповідачка та її представник не подали, згоди з позивачем щодо його вартості не дійшли, відмовилися від призначення експертизи для встановлення реальної вартості майна, а тому суд бере за основу вартість майна, визначена позивачем на підставі поданих ним доказів. Як встановлено судом та вбачається з доданих до позову товарних чеків, загальна вартість спірного майна, становить 64 780 грн, тобто по 32 391,50 грн. на кожного. А тому\~з вищевикладених\~підстав,\~враховуючи проживання з відповідачкою спільних дітей сторін у яких є дитячі меблі, які не входять до складу оспорюваного майна та те, що що з деяким майном є труднощі у його відокремленні (демонтажу), без завдання шкоди для їх фкнкціонального призначення, беручи до уваги запропонований варіант позивача, з урахуванням принципу рівних часток, слід виділити кожному зі сторін наступне майно : позивачеві - колонка Xiaomi вартістю 1700 грн., кондиціонер Electrolux EACS вартістю 10229 грн., стіл трансформер розкладний вартістю 2000 грн. книжкова полиця вартістю 1200 грн., телевізор Kivi smart 43 вартістю 3000 грн., диван-книжка "Техас" вартістю 12500 грн, горизонтальні жалюзі вартістю 1152 грн; відповідачці - кухня вартістю 5000 грн; ліжко двоспальне зеленого кольору вартістю 8000 грн., шафа-купе вартістю 20000 грн. Таким чином, загальна сума виділеного майна позивачу становить 31 780 грн., а відповідачці - 33 000 грн., а тому, з відповідачки на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію у сумі 608,50 грн. за перевищення її частки у спільному майні подружжя. З огляду на викладене, та враховуючи всі фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом поділу між подружжям рухомого майна по 1/2 частці за кожним. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. за складення, підготовку та подання позовної заяви та 1000 грн. за участь у кожному судовому засіданні, які позивач просив стягнути з відповідачки в п. 4 прохальної частини позовної заяви, то суд враховує наступне. За змістом ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Відповідно до статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідного обґрунтованого клопотання відповідачем не заявлено. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Так, в судовому засіданні встановлено, що адвокатом Гончар Л.В. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді, надано копію Договору від 20.01.2023 року про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . До матеріалів позовної заяви додано також орієнтовний розрахунок суми гонорару адвоката за надану правову допомогу від 24.02.2023 року, де детально описано, яку саме правову допомогу надано позивачу та час, затрачений на складення, підготовку та подання позовної заяви. У підсумку розрахунку зазначено, що всього адвокатом витрачено 7 год. 00 хв. робочого часу, сума гонорару складає 5000 грн., затрати на прибуття в кожне судове засідання до суду 1000 грн. Відповідачкою не спростовано належними доказами неспівмірність розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт. В той же час, беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволено частково, суд, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вважає можливим стягнути на користь позивача з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2500 грн. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 4940 грн. за складення, підготовку та подання відзиву на позовну заяву та за участь у судовому засіданні, які відповідачка просила стягнути з позивача, суд враховує наступне. Судом встановлено, що адвокатом Міньком С.К. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді, надано копію Договору від 11.04.2023 року про надання правової допомоги, укладеного між ним та [PERSON] , яким у п.3.1. визначено 4000 гривень як оплату за винагороду за складання відзиву у судовй справі та 940 гривень за подання відзиву на позов, які і просив стягнути представник відповідачки згідно поданого відзиву на позов, а тому позиція позивчки щодо неподання відповідної заави судом відхиляється. Позивачем та його представницею не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, не спростовано належними доказами неспівмірність розміру понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу. Щодо неналежно оформленої квитанції про оплату послуг, суд враховує позиції Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року в справі № 686/5064/20 та від 4 червня 2021 року в справі № 160/13273/19, згідно яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19. Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені. З урахуванням наведеного вище, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, про доведеність представником відповідачки понесених витрат на правничу допомогу. У той же час, беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволено частково, суд, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України , слід стягнути на користь позивача з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2470 грн. Що стосується судових витрат у виді сплаченого позивачем судового збору, то у відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 536,80 грн., пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial