Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог вказувала, що 01.06.2017 [PERSON] позичив відповідачу кошти у сумі 40000,00 грн, зі сплатою 10% в місяць від отриманої суми за користування коштами. Відповідно до власноруч написаної розписки відповідач зобов`язався повернути кошти до 30 червня 2020 року у розмірі 180000,00 грн. 15 березня 2021 року між [PERSON] та нею, [PERSON] , укладено договір відступлення права вимоги, за яким [PERSON] відступив їй право вимоги за договором позики від 01.06.2017 і за яким до неї\~ перейшло право вимагати\~ від відповідача, повернення основної суми боргу, відсотків за користування коштами, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. У строк, який визначено договором, відповідач борг не повернув, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за розпискою від 01 червня 2017 року\~ в розмірі 40000,00 грн. відсотки за утримання коштів визначені договором в розмірі 140000,00 грн, а також, за період з 01.07.2020 по 08.04.2021 інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 9543,24 грн., 3% річних\~ в розмірі 4172,05 грн. та 8430,41- проценти за користування позикою, розраховані на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України,\~ а всього 202145,70 грн. Ухвалою\~ судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2021 року\~ позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі\~ та постановлено\~ справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 6). 03 червня 2021 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому вказувала що з позовними вимогами\~ позивача відповідач не згоден та не визнає їх, посилаючись на\~ те, що\~ в проваджені Криворізького районного суду Дніпропетровської області\~ знаходилася цивільна справа\~ № 127/12674/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. У зазначеній\~ справі\~ не дивлячись\~ на те, що позивачем зазначено [PERSON] , однак підстава\~ та докази на які посилався [PERSON] були аналогічними підставами та доказами, що в даній позовній заяві, де позивачем є [PERSON] . Вказує, що\~ в позовній заяві по справі № 127/12674/20 позивач [PERSON] , який рішенням суду був задоволений, посилався на ту ж розписки від 01.06.2017 року,\~ по якій [PERSON] (первісний кредитор) передав кошти у борг [PERSON] та позовні вимоги визнав\~ і добросовісно повернув кошти взяті за розпискою від 01.06.2017, але не дивлячись на це\~ вже новий позивач [PERSON] звертається з такими самими вимогами за тією ж розпискою. Крім того, вказувала, що у п. 1 договору відступлення права вимоги від 15.03.2021, який позивач надає у якості доказів до позовної заяви зазначено, що відповідач зобов`язувався повернути борг до 30.06.2017 у розмірі 180000, 00 грн. і на підтвердження укладення такого договору відповідач написав розписку, однак в розписці яка також надається позивачем як доказ зазначено, що борг має\~ бути повернуто [PERSON] до 30.06.2020, отже є значні розбіжності між умовами договору позики зазначеними в розписці від 01.06.2017 та умовах договору відступлення права вимог.\~ У задоволені позовних вимог просила відмовити.\~ Також, просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу\~ розмірі 6800,00 грн. (а.с. 21-22). Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2021 року на підставі заяви представника\~ відповідача здійснено перехід\~ від спрощеного позовного провадження\~ до загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 29). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2021 року зазначена позовна заява\~ передана до Криворізького районного суду Дніпропетровської області за територіальною підсудністю (а.с. 47). Справа надійшла до Криворізького районного суду Дніпропетровської області 05.10.2021 та ухвалою судді від 06 жовтня 2021 прийнята до провадження,\~ по справі призначено підготовче засідання (а.с. 54). 01 серпня 2022 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 134). \~\~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі (а.с. 148). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пояснення зазначені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.06.2017, [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 40000,00 грн на три роки під 10% в місяць та зобов`язався повернути 30 червня 2020року\~ 180000,00 грн. (а.с.8). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч.1); якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові; у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.2); наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, зі змісту вказаних норм закону вбачається, що наявність у кредитора на руках оригіналу розписки, а також відсутність розписки кредитора про повернення боргу свідчить про невиконання боржником свого зобов`язання. Представник відповідача в судовому засіданні вказувала, про те, що спірна розписка є тією ж розпискою, по якій\~ рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області (справа№ 127/12674/20) з відповідача на користь [PERSON] стягнуто заборгованість (а.с. 123-124), вказуючи на те, що відповідач не маючи змоги повністю сплатити [PERSON] , в строк передбачений розпискою від 01.06.2017, борг в розмірі 52000,00 грн., написав нову розписку про повернення 40000,00 грн. зі сплатою 10% в місяць, та зобов`язався повернути 180000,00 грн. до 30.06.2020. Однак, твердження представника відповідача спростовуються наявністю в матеріалах справи розписки від 01.06.2017, яка є предметом спору\~ (а.с.8) та поясненнями наданими в судовому засіданні свідком [PERSON] , який пояснив, що він у 2017 році давав [PERSON] позику у розмірі 52000,00 грн. та 40000,00 грн., про що останній йому\~ 01.06.2017 написав дві\~ розписки по кожній сумі. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, у розумінні ч. 1 ст. 514 ЦК України, у результаті укладання договору відступлення права вимоги новий кредитор одержує всі права першого кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Між [PERSON] та [PERSON] 15 березня 2021 року укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] , як первісний кредитор, відступає [PERSON] , як новому кредитору, своє право вимоги за договором позики що 01 червня 2017 укладений між [PERSON] та [PERSON] , за яким останній\~ отримав у позику 40000,00 грн.\~ строком на 3 роки зі сплатою 10% річних в місяць за користування позикою, зобов`язавшись повернути борг до 30 червня 2017 року у розмірі 180000,00 грн. (а.с. 9). Таким чином до [PERSON] переходить право вимагати від боржника повернення суми боргу, відсотків за користування коштами, інфляційного збільшення заборгованості, трьох відсотків річних. Представник відповідача в відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні вказувала на те, що в умовах договору позики (в розписці) зазначена дата повернення боргу до 30.06.2020, а в умовах договору відступлення права вимоги дата повернення боргу до 30.06.2017 договорі, що є значними розбіжностями, а тому договір про відступлення прав вимоги є недійсним. Однак, суд вважає, що\~ розбіжності, на які вказувала представник відповідача, є опискою в договорі\~ відступлення права вимоги від 15.03.2021, що не змінює його суті та не свідчить про його недійсність. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Зокрема, ч. 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст.625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. За період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Окрім цього стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, відповідачем борг в строк до 30.06.2020 та у розмірі 180000,00 грн, зазначеному у розписці від 01.06.2017 не повернуто, на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати, а також трьох процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення, тобто за період з 01.07.2020 по 08.04.2021. З розрахунку наданого позивачем\~ в позовній заяві, 3 % відсотків від простроченої суми за період з 01.07.2020 по 04.08.2021складають 4172,05 грн. та\~ інфляційні втрати за період з 01.07.2020 по 04.08.2021складають 9543,24 грн. З даним розрахунком суд погоджується, підстав для перерахунку не вбачає. Відповідачем доводів на його спростування не наведено, контр-розрахунку не надано. Виходячи з викладеного, встановивши, що договір позики укладено в належній простій письмовій формі, факт отримання коштів відповідачем підтверджується написаною власноруч [PERSON] борговою розпискою від 01.06.2017, доказів повернення боргу не надано, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 01.06.2017 у розмірі 40 000,00 грн, процентів за користування позикою в розмірі 140 000,00 грн, інфляційних втрат\~ у розмірі 9543, 24 грн., 3% річних в розмірі 4 172,05 грн., а всього 193 715,29 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача\~ процентів\~ за користування\~ позикою, на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в розмірі 8430,41 грн., суд вважає, що вони задоволенню не піддягають, оскільки договором позики від 01.06.2017 передбачено сплату процентів за користування позикою в розмірі 10%\~ в місяць.\~ \~ Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1937,15 грн (1% ціни позову за позовну вимогу майнового характеру). Крім того, оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, тому п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вимога відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6800, 00 грн. задоволенню не підлягає.

Outcome: partial