Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

У лютому 2023 року представник АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24 січня 2014 року. При цьому, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав відповідну кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Таким чином, АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] , як позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] помер про що позивач дізнався в серпні 2022 року. Спадкоємицями померлого відповідно до повідомлення нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори є [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони прийняли спадкове майно. 29 серпня 2022 року до спадкоємців позичальника направлено листи-претензії, але ніяких дій не було виконано. Позивач вважає, що відповідачі прийняла спадщину, до складу якої входять в тому числі і зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 24.01.2014 становить 7241 грн. 50 коп., яка складається з: 7241,50 грн - заборгованості за тілом кредиту. У зв`язку з чим, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки зазначену вище заборгованість та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. У судові засідання призначені на 01 березня 2023 року, 17 березня 2023 року, 28 березня 2023 року та 01 травня 2023 року представник позивача за дорученням Балагурак В.В. (а.с.80), будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи не з`явилась. Подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с.122,140). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які повідомлялись судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку (а.с.108-111,119-121,129-130,132-139), у судові засідання не з`явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, відзив на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подали. У відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі не скористалась своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174 та 191 ЦПК України та не подали до суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачами заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Аналізуючи матеріали справи судом встановлено, що 24 січня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», із попередньо встановленим кредитним лімітом за платіжною карткою "Універсальна"/Gold 7000,00 грн. (а.с.30-31,63). Згідно з довідкою (а.с.63), позичальнику [PERSON] було надано кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 24.01.2014, термін дії 06/17 та № [NUMBER] , дата відкриття 14.07.2017, термін дії 05/21. Позивач 24.01.2014 здійснив старт карткового рахунку [NUMBER] та надав 24 січня 2014 року [PERSON] у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 7000,00 грн на вказаний вище картковий рахунок, який 05.12.2017 було збільшено до 8000,00 грн, 25.04.2018 було збільшено до 10000,00 грн, 09.08.2018 було збільшено до 12000,00 грн, 19.12.2019 збільшено до 14000,00 грн, 14.04.2020 - зменшено до 11170,00 грн, 27.04.2020 - зменшено до 10570,00 грн, а 27.04.2021 - зменшено до 0,00 грн (а.с.30). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2021 року Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.66). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24.01.2014 за клієнтом [PERSON] станом на 23.04.2021 рахувалась заборгованість на загальну суму 7241,50 грн, з якої 7241,50 грн - заборгованість за тілом кредиту (а.с.13-23). 06.08.2022 позивачем на адресу Тульчинської державної нотаріальної контори була відправлена претензія кредитора від 03.08.2022 (а.с.68-69). 26 серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало відповідь від Тульчинської державної нотаріальної контори із змісту якого вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] , заведено спадкову справу за № 315/2021 (номер у спадковому реєстрі 67647218), яка відкрита 14.05.2021 на підставі заяв про прийняття спадщини від [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою реєстрації спадкодавця (а.с.70). 29 серпня 2022 року позивачем на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію щодо проведення оплати заборгованості померлого [PERSON] за кредитним договором з АТ КБ «Приватбанк» від 24 січня 2014 року (а.с.71-74), але з позовної заяви вбачається, що ніяких дій відповідачка не виконала. Із відповіді Тульчинської міської ради від 12 вересня 2022 року на запит місця реєстрації відповідачів (вих. № 02-22-463 та № 02-22-435) вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.85-86). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину за умови дотримання строків передбачених ч.ч.2-3 ст. 1281 ЦК України. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) зазначено, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Суд при здійсненні судочинства може\~ використовувати\~ лише текст судового рішення,\~ який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). З матеріалів справи встановлено, що позивач у серпні 2022 року дізнався про те, що після смерті позичальника 23.04.2021 [PERSON] , відкрита спадкова справа на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] (а.с.70).\~ 29.08.2022 на адресу відповідачів позивачем було направлено листи - претензії з яким позивач звернувся до відповідачів, що міститься у матеріалах справи (а.с.71-72), тобто останній протягом шести місяців, з дня коли він дізнався про прийняття спадщини, звернувся до спадкоємця з вимогою про відшкодування заборгованості за кредитним договором № без номера від 24.01.2014 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , а тому, на думку суду, виконав усі можливі дії визначені чинним законодавством, щодо вирішення даного питання в позасудовому порядку. Також із копії спадкової справи наданої на виконання вимоги суду про витребування\~ доказів (а.с.94-102) судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] та дані заяви протягом встановленого строку не відкликались, а тому вимоги позивача не виходять за межі відповідальності спадкоємця, передбачені ч.1 ст. 1282 ЦК України. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи те, що вимогу кредитором до спадкоємця пред`явлено вчасно, тобто в межах 6 місяців після отримання інформації про прийняття спадщини позивачем, відповідно до вимог ч.3 ст. 1281 ЦК України, спадкоємицями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за одною адресою із спадкодавцем та відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, крім цього відповідачі звернулися до Тульчинської держаної нотаріальної контори зі заявами про прийняття спадщини в яких зазначили, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишилося спадкове майно, яке останні приймають(а.с.96,102). Відповідачі заперечень та доказів протилежного суду не надали. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2684,00 гривні сплаченого судового збору, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Outcome: approved