Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції в м.Києві, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), яке є правонаступником Головного державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Соколянського Дмитра Вікторовича, треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності. Відповідно до заявлених вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві індексний номер 14353167 від 10.07.2014 р. з припинення права власності [PERSON] на нерухоме майно - машино-місце № [NUMBER] , площею 17.00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в березні 2016 р. він звернувся до нотаріуса з приводу розпорядження своїм майном - машино-місцем [NUMBER] в підземному автопаркінгу в будинку [ADDRESS] та дізнався, що 10.07.2014 р. державним реєстратором Соколянським Д.В. внесено відомості про припинення його права власності та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на машино-місце за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма» Граніт» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.04.2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, постанова Окружного адміністративного суду м.Києва у справі 2а-14648/12/2670 від 15.02.2013 р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 р. Позивач зазначає, що ухвалені рішення були прийняті після укладання ним договору купівлі-продажу машино-місця, а відповідач не мав права та підстав скасовувати зареєстроване право власності [PERSON] , оскільки таке рішення не приймалось. Здійснивши протиправні дії зі скасування права власності на машино-місце за [PERSON] та здійснивши реєстрацію права власності за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт», відповідачем, як зазначає позивач, було порушено його право власності, реєстрація якого не скасовувалась у визначений спосіб, та порушено порядок здійснення реєстраційних дій. З огляду на викладене позивач просить позов задовольнити. 14.06.2016 р. Окружним адміністративним судом м.Києва відкрито провадження у справі. 12.10.2017 р. ухвалена постанова Окружним адміністративним судом м.Києва про задоволення позову. 19.04.2018 р. на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду постанова окружного адміністративного суду м.Києва залишена без змін. Згідно з постановою Верховного Суду від 25.02.2021 р. постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.10.2017 р. та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 р. скасовані, провадження у справі закрито. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 27.04.2021 р. встановлено юрисдикцію справу Голосіївському районному суду м.Києва. 21.05.2021 р. справа прийнята в провадження судді Голосіївського районного суду м.Києва Колдіної О.О. 01.08.2022 р. до участі у справі залучено правонаступника відповідача - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), 21.11.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з викладених підстав, оскільки державним реєстратором були порушені вимоги чинного законодавства при здійсненні реєстрації права власності на машино-місце [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та порушено його право власності. Представник відповідача не з`явилась в судове засідання, надіславши клопотання про відкладення судового розгляду. В зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження поважності причин неявки представника позивача в судове засідання суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Треті особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись за місцем проживання. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Київської області по справі №22-791/2011 від 23.06.2011р. набула право власності на нерухоме майно - машино-місце № [NUMBER] , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці (підвал 2-рівень літ. "А") за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстроване КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" та 01.08.2011р. записане в реєстрову книгу №374-21 за №61314. В подальшому, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. та зареєстрованого в реєстрі 01.09.2011р. за №1946, зазначене машино-місце було відчужене [PERSON] позивачу у справі - [PERSON] . Зазначене право також було зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». 10.07.2014р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянським Дмитром Вікторовичем прийнято рішення індексний номер 14353167 про припинення права власності [PERSON] на нерухоме майно - машино-місце 10, площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці (підвал 2-рівень літ. "А") за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня, на підставі вказаного рішення від 10.07.2014р. державним реєстратором Соколянським Д.В. прийнято рішення про реєстрацію за ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Граніт" права власності на вказане машино-місце. Підставою для реєстрації права власності на машино-місце за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» зазначено постанова Окружного адміністративного суду м.Києва у справі 2а-14648/12/2670 від 15.02.2013 р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 р. Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м.Києва у справі 2а-14648/12/2670 від 15.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 р., судом встановлено, що 30.04.2009 р. ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» отримав від Головного управлінні житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) Свідоцтво про право власності на машино-місце 10, площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] . 05.05.2009 р. на підставі вищевказаного свідоцтва Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєстровано право приватної власності ТОВ «БКФ «Граніт» на вищевказане машино-місце, в реєстровій книзі № 374 за реєстровим номером № 61314. В подальшому право власності на машино-місце перейшло від ТОВ «БКФ «Граніт» до [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 у справі №22- 791/2011 визнано право власності за [PERSON] на машино-місце 10 за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2011 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 р. у справі №22- 791/2011 залишено без змін. Ухвалюючи рішення Окружний адміністративний суд м.Києва визнав дії працівників Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на машино-місце [NUMBER] площею 17,00 кв.м. яке розташоване в підземній автостоянці по [ADDRESS] та зареєстроване 05.05.2009 р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 374 за реєстровим номером № 61314 за громадянкою [PERSON] - незаконними, оскільки була здійснена подвійна реєстрація права власності, однак у задоволені вимог щодо зобов`язання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» скасувати реєстрацію права власності на машно-місце [NUMBER] за [PERSON] було відмовлено, оскільки зазначене питання з 01.01.2013 р. в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відносилось до повноважень КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна». Позивач [PERSON] звертаючись до суду посилається на незаконність дій державного реєстратора Соколянського Д.В. щодо припинення реєстрації його права власності на підставі рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.06.2011 р., оскільки судом не приймалось рішення про скасування права власності [PERSON] яка реалізувала йому спірне майно на підставі договору купівлі-продажу. Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з положеннями ст.ст.328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (аналогічна правова позиція викладене в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі 911/3594/17). Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Судом встановлено, що після проведення реєстраційних дій державним реєстратором Соколянським Д.В. на підставі рішення, що є предметом оскарження, внаслідок якого була припинена реєстрація права власності на машино-місце за позивачем у даному спорі, 20.10.2014 р. приватним нотаріусом Кирилюком Д.В. було зареєстровано право власності на машино-місце [NUMBER] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. В подальшому право власності на дане майно на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до [PERSON] , про що була здійснена відповідна реєстрація 31.03.2016 р. приватним нотаріусом Шкрібляк К.П., який, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу машино-місця, виданого 16.02.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., відчужив його [PERSON] . На момент розгляду справи спірне машино-місце зареєстроване на праві власності за третьою особою - [PERSON] та перебуває у її фактичному володінні і користуванні. Спірні правовідносини у даному спорі виникли з приводу права власності на машино-місце [NUMBER], що знаходиться в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , і позивач, звертаючись до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора фактично намагається встановити факт наявності у нього речового права на спірне нерухоме майна та відсутність такого права у третьої особи і такі обставини вже встановлені Верховним Судом у даній справі. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16). Таким чином, позов про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно не може бути звернений до державного реєстратора та юридичної особи, з яким державний реєстратор перебував у трудових відносинах, яких позивач визначив відповідачем у справі, оскільки реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17). Крім того, спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі спосіб повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Само по собі скасування оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав на машино-місце не призведе до відновлення права власності позивача на зазначене майно та його реалізацію в повному обсязі. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач звернувся до суду з позовом не до належних відповідачів, а також обрав спосіб захисту, який в даному випадку не є ефективним в повній мірі, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed