Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 27.03.1982 року Козинською сільською Радою народних депутатів Червоноармійського району Ровенської області, актовий запис №2. В обґрунтування позову зазначає, що від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, шлюбні відносини не склалися через різний характер, спору про розподіл спільного майна не мають. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, подружжя спільної мови та взаєморозуміння не знаходять, відповідачка створює нестерпні умови для проживання, провокує сварки, тому між ними повністю втрачена взаємоповага, саме з вини відповідачки сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, судовий збір просив з відповідача не стягувати. 07.04.2023 [PERSON] надала відзив в якому заперечувала про розірвання шлюбу з позивачем, звернулась до суду з клопотанням про надання їй та позивачу строку на примирення терміном 6 місяців, посилаючись на те, що це надасть їм можливість в повному обсязі вирішити всі спірні питання та докласти зусиль для збереження сім`ї, на що позивача заперечував, мотивуючи незгоду тим, що наміру на збереження шлюбу з відповідачкою не має. Судом можуть вживатись заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 Сімейного Кодексу). Ухвалою суду від 11.04.2023 сторонам було призначено місячний строк для примирення, до 11.05.2023. Після поновлення розгляду справи в судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову заперечували, просили додатково надати ще раз строк на примирення подружжя тривалістю 6 місяців. Позивач до суду не з`явився але надав заяву про те, що на розірванні шлюбу наполягає, проти надання ще раз додаткового строку заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Щодо заявленого [PERSON] клопотання про продовження сторонам строку для примирення, то суд зауважує на те, що суд може надати строк для примирення, якщо це не суперечитиме інтересам подружжя, їх дітей, моральним засадам суспільства, надання строку для примирення є правом суду, а не обов`язком. При наданні строку для примирення суд має уникати формалізму, що полягає у недопущенні бездумного надання такого строку, коли є дійсні підстави для розірвання шлюбу (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.05.2019 у справі № 605/434/18). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні заяви відповідача ті її представника про продовження додаткового строку для примирення слід відмовити та розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 27.03.1982 перебувають у шлюбі, який зареєстровано Козинською сільською Радою народних депутатів Червоноармійського району Ровенської області, актовий запис №2. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.112\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За змістом статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. За приписами статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що охорона сім`ї державою полягає у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Судом було з`ясовано, що на час звернення до суду з позовом між сторонами немає спору про розподіл сумісно нажитого майна, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, дотримуючись положень Сімейного кодексу України, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження їхнього шлюбу буде суперечити їх інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім`єю, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Примушування до збереження шлюбних відносин в силу закону та обставин даної справи не може мати місця, оскільки, шлюб повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд не\~стягує з відповідача суму сплаченого судового збору на користь позивача, так як про це в своїй заяві просив позивач.

Outcome: approved