Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю. У своєму позові позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову, позивач зазначила, що вони 03.11.2001 року уклали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.06.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, сторони почали проживати окремо, син [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання 19/13780 від 06.07.2021 року, доданою до позовної заяви. Позивач, як мати дитини, піклується про його виховання та розвиток, забезпечує дитину всім необхідним, [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач не займається вихованням [PERSON] , не приділяє йому уваги, не цікавиться його життям. В сім`ї позивача склалися доброзичливі стосунки, [PERSON] виявив бажання проживати разом з матір`ю, дитина має тісні соціальні зв`язки - друзів у школі та за місцем проживання. [PERSON] навчається в Гімназії №4 ім. А.С. Макаренка. Позивач, як мати, цікавиться навчанням дитини, відповідально ставиться до його виховання, що підтверджується відповідною характеристикою з навчального закладу, доданою до позовної заяви. Позивач вважає, що в інтересах дитини, проживати саме з нею, оскільки вона має фінансову та фізичну можливість забезпечити [PERSON] належні умови проживання, займатися його вихованням, піклуватись про стан його здоров`я, як це було впродовж останніх років. Позивач може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний, фізичний та духовний розвиток його особистості в атмосфері любові та поваги. Відповідач тривалий час не приділяв уваги дитині, не турбувався ані про моральний стан сина, ані про фізичний, ані про матеріальне забезпечення. Позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька з дитиною, і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб син не був позбавлений спілкування з батьком. Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, її психологічного стану, прав та інтересів на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, позивач вважає доцільним, звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітнього, [PERSON] із матір`ю. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] , не надав. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. В судове засідання позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Плетенко К.Ю., не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання ним позову та просив суд розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. III. Процесуальні дії по справі. 04 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату попереднього судового засідання. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, сторони 03.11.2001 року уклали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.06.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо, син [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання 19/13780 від 06.07.2021 року, доданою до позовної заяви. Позивач, як мати дитини, піклується про її виховання та розвиток, забезпечує дитину всім необхідним, [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні. [PERSON] навчається в Гімназії №4 ім. А.С. Макаренка. Позивач, як мати, цікавиться навчанням дитини, відповідально ставиться до його виховання, що підтверджується відповідною характеристикою з навчального закладу, доданою до позовної заяви. Сторони не заперечують проти того, щоб в інтересах дитини, проживати саме з позивачкою, оскільки вона має фінансову та фізичну можливість забезпечити [PERSON] , належні умови проживання, займатися його вихованням, піклуватись про стан його здоров`я. Позивач може, у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний, фізичний та духовний розвиток його особистості в атмосфері любові та поваги. Позивач зобов`язується не чинити жодних перешкод для спілкування батька з дитиною, і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб син не був позбавлений спілкування з батьком. Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, її психологічного стану, прав та інтересів на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього, [PERSON] , із матір`ю. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками, всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих, інтересах дитини. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (стаття 1 Сімейного кодексу України). Стаття 7 СК України, визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України). Виходячи з положень ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 Сімейного кодексу України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони фактично досягли згоди щодо місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1,2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. З Конвенції «Про права дитини» прийнята резолюцією № 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 17 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року визначає право дитини на охорону здоров`я та право на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Разом з тим, ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків. Відповідно до ч.ч. 7, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Зміст ст.150 Сімейного кодексу України зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. VI. Висновки суду. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази по даній справі суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з нею. Враховуючи тривалість проживання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, сталість його соціальних зв`язків, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання й розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дитиною, суд вважає за доцільне, визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , разом із матір`ю. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, а так як в ч. 4 ст. 206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. VII. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним сплачений позивачем судовий збір, у сумі 992.40 грн., не стягувати з відповідача, в зв`язку з позицією позивача щодо віднесення витрат на його рахунок. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved