Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування. Свої вимоги мотивує тим, що 26 січня 2015 року начальником слідчого відділу прокуратури Черкаської області старшим радником юстиції Кузнецовим С.М. позивачу [PERSON] , на той час слідчому СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси Управління МВС України в Черкаській області, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 та ч.2 ст.372 КК України, у кримінальному провадженні № 432014250000000039 від 24.02.2014. Вказує, що із тексту повідомлення про підозру, яке було погоджено прокурором тієї ж прокуратури Щербиною М.В., констатовано доведеність в діях позивача ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України, що на думку слідчого та прокурора, полягало в тому, що нібито він у січні 2014 року незаконно склав повідомлення про підозру гр. [PERSON] , яку погодив з прокурором та вручив вказаній особі за умови, що останній у дійсності не вчиняв вказаних у повідомленні кримінальних правопорушень під час масових заворушень біля будівлі Черкаської ОДА. А також у тому, що він підготував клопотання про обрання підозрюваному [PERSON] міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке погодив із прокурором та направив цей процесуальний документ для розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси, де суддею Орленком В.В. було винесено ухвалу про задоволення поданого клопотання, а відповідно і обрано [PERSON] міру запобіжного заходу на час досудового слідства у виді тримання під вартою. Водночас стороною обвинувачення визнано факт заподіяння позивачем істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам [PERSON] , що трактувалось як вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, а крім того кваліфіковано вчинення позивачем службового підроблення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.366, та ч.2 ст. 372 КК України - як притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності. 18 березня 2015 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області Гончаренком А.В. було складено обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні, що був затверджений прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області Щербиною М.Ю. який у встановленому порядку направив вказаний документ на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року позивача визнано невинним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364. ч. 1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.11.2020 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Черкаської обласної прокуратури Черпуної Т.В.- без задоволення. Зазначає, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом 79 місяців, або 6 років та 7 місяців (з 26.01.2015 по 25.08.2021), що дає йому право на отримання відшкодування в порядку передбаченому законом. Що стосується стягнення моральної шкоди внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування (Черкаська обласна прокуратура), то обґрунтовано вважає, що внаслідок зазначених вище протиправних дій працівників означеного правоохоронного органу йому було спричинено моральну шкоду у сумі 700 000 грн. Звертає увагу суду на те, що на час повідомлення позивачеві начальником слідчого відділу прокуратури Черкаської області Кузнецовим С.М. про підозру у вчиненні тяжких злочинів, позивач працював на посаді слідчого СВ Придніпровського РВ УМВС в Черкаській області, маючи певний рівень професійного авторитету. Тим самим це створило суттєве приниження його як професійного іміджу (авторитету), так і його честі та гідності. Адже на цю роботу він прийшов внаслідок певних життєвих обставин, які були обумовлені тим, що батько позивача працівник міліції загинув при виконанні службових обов`язків і він, продовжуючи його життєвий шлях, також обрав цю професію. Крім того, працівниками прокуратури безпідставно, у рамках досудового розслідування, вчинялись дії щодо відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків слідчого, а в подальшому було досягнуто поставленої мети через його звільнення з органів поліції, що було вчинено 06.11.2015, тим самим було створено для позивача значні складнощі у матеріальному благополуччі як моєї родини, так і його безпосередньо, адже він був позбавлений єдиного джерела доходу - заробітної плати. Зазначає, що на час розпочатого щодо позивача кримінального переслідування, після повідомлення про підозру, він уже мав значне погіршення здоров`я, що сталось внаслідок професійної діяльності, в результаті чого йому було встановлено 2 групу інвалідності, до чого побічно привели протиправні дії працівників обласної прокуратури, а особливо його звільнення із служби в органах поліції через понад десяти безперервних років роботи. Крім того, звертає увагу суду на те, що самим процесом некоректного проведення як досудового слідства, що в результаті привело до повернення судом прокурору первинного обвинувального акту на доопрацювання, так і в подальшому умисним затягуванням зі сторони прокуратури судового розгляду справи, який розтягнувся на шість років, було створено суттєве порушення його життєвих стосунків та зв`язків. Перш за все це стосується того, що він будучи в статусі підсудного, не мав жодних можливостей влаштуватись на якусь пристойну роботу, не кажучи вже про роботу в правоохоронних органах чи прирівняних до них установах, незважаючи на те, що мав достатній рівень кваліфікації та досвіду. У зв`язку з цим, вказані обставини негативно відбились на його сім`ї, на здоров`ї та стані здоров`я його дружини і дітей. А ще до всього, позивач мав нести тягар по забезпеченню належного рівня свого захисту в провадженні. Зазначені вище обставини відобразились не лише на стані здоров`я позивача, а і на відносинах з оточуючими та близькими йому людьми, в яких склалось розуміння, що дійсно він є злочинцем, адже такий тривалий час сторона обласної прокуратури як обвинувач у справі намагалась доводити в суді те, чого не було в дійсності. З урахування наведених вище доводів, що підтверджуються письмовими доказами приєднаними позивачем до позовної заяви, а це: копія трудової книжки, копії медичних документів щодо нього та членів його родини, є, на думку позивача, достатніми доказами на ряду із виправдувальним вироком суду, для заявлення ним вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди у заявленому розмірі, що обґрунтовано перевищує мінімальну межу, встановлену Законом. Правовими підставами правильності проведеного розрахунку позивача розміру моральної шкоди, який просить стягнути на свою користь, вважає є наступні приписи. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому, позивачем враховано, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 р. №1928-ІХ, розмір мінімальної заробітної плати на час звернення до суду за захистом свого права на відшкодування становить 6700 грн . Вказує, що розмір гарантованого відшкодування, на яке позивач має право згідно із Законом, складає 529 300 гри (6700 грн х 79 місяців). З урахуванням додаткових суттєвих чинників, які позивачем наведені вище та які вказують на більш значний негативний вплив на нього в означеній ситуації, а саме: тривалий та безпідставний процес незаконного переслідування стороною другого відповідача у справі - Черкаською обласною прокуратурою, вважає, що ця сума відшкодування має бути у розмірі 700 000 грн., що є співрозмірними дійсній шкоді, яку мені заподіяно правоохоронним органом. Крім вимоги про стягнення компенсації на відшкодування моральної шкоди, просить суд також стягнути і понесені ним витрати по оплаті правничої допомоги адвоката, які позивач змушений був понести за весь період мого перебування під слідством та судом, у тому числі у процесі апеляційної перевірки та касаційного провадження, що у загальному склало 38 300 (тридцять вісім тисяч триста) грн, з яких: 2700 грн. - слідство, 30 600 грн. - суд першої інстанції та 5000 грн. - за апеляційний та касаційний розгляди. А тому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування - Черкаською обласною прокуратурою, у розмірі 700 000 грн, а також 38 300 грн., понесених мною витрат на правову допомогу, а всього 738 300 гривень, стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку свою користь витрати на професійну правничу допомогу на стадії підготовки позовної заяви до суду та представництво інтересів у суді по цій справі, в розмір яких ним буде підтверджено до закінчення судового розгляду у порядку та строки, передбаченіч.8 ст. 141 ЦПК України . Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/6254/22 (провадження № 2/711/2502/22). Ухвалою суду від 29.11.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 14.12.2022 до суду через підсистему «Електронний суд» подано відзив Державної казначейської служби України на позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що казначейство листом від 02.12.2022 № 5-08-08/17330 уповноважило Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області представляти інтереси у цій справі, ознайомившись з позовною заявою позивача не погоджується з її вимогами у повному обсязі на підставі наступного. Щодо самостійної підстави відмови у позові внаслідок невідповідності закону способу захисту порушеного права, обраного позивачем вказує, що підпунктом 1 пункту 35 Порядку № 845 встановлено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсацію) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Звертає увагу, що згідно з п. 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі № 910/23967/16 кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Щодо незаконності та надмірності стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 700 000,00 грн., вказує що згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦКУ шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Крім того зазначає, що відшкодування моральної шкоди, що передбачена п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону України № 266/94-ВР). Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Факт постановлення судом виправдувального вироку стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Звільнення позивача з органів внутрішніх справ не є доказом завдання позивачу моральної шкоди, оскільки, як вбачається з витягу з наказу УМВС в Черкаській області від 06.11.2015 № 312/О/С позивач звільнений за скороченням штатів. Щодо встановлення позивачу 2-ї групи інвалідності та долучені копії медичних документів про погіршення стану здоров`я позивача та членів його сім`ї слід зазначає, що останні не свідчать про завдання моральної шкоди, оскільки відсутні докази, що вказані події відбулися внаслідок кримінального переслідування позивача. Крім того, як вбачається з долучених медичних документів позивачем отримано струс головного мозку при виконанні службових обов`язків в зоні АТО, внаслідок попадання снаряду в райвідділ міліції м. Авдіївка, а отже, погіршення здоров`я позивача не пов`язане з його кримінальним переслідуванням. Крім того вважає, що позивачем не враховано норми Закону України № 266/94-ВР при визначенні розміру морального відшкодування, який позивачем необґрунтовано завищено. Зазначає, що позивач перебував під слідством та судом з 26.01.2015 (дати повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 25.08.2021 (дати постановлення Ухвали Кропивницького апеляційного суду про залишення без змін вироку суду першої інстанції про факт невинуватості позивача), або 6 років та 7 місяців, загалом 79 місяців. Розміри мінімальної заробітної плати на 2022 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у місячному розмірі: з 1 жовтня поточного року - 6 700,00 гривень. Отже, сума моральної шкоди становить 529 300,00 грн. (6 700,00*79) З огляду на вищезазначене, визначена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 700 000,00 грн. належними чином не підтверджена та суперечить нормам закону та правовій позиції Верховного Суду. Тим більше, що жодного розрахунку визначеної суми моральної шкоди моральної позивачем у позовній заяві не наведено Казначейство не заперечує право суду визначити більший ніж передбачено Законом України № 266/94-ВР мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які підстави для такого збільшення, як то висновок за результатами судово-психологічної експертизи, документи медичних закладів, показання свідків, тощо. Звертає увагу суду, що як вбачається з вироку суду першої інстанції запобіжний захід позивачу не обирався, а тому позивач не був обмежений в свободі пересування під час досудового розслідування. Казначейство вважає заявлену позивачем суму моральної шкоди в розмірі 700 000,00 грн. надзвичайно надмірною, оскільки в 32,25% перевищує встановлений законом мінімум та такою, що призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок Держави Україна. Вказує, що розподіл процесуальних витрат в сумі 38 300,00 грн. понесених Позивачем на правничу допомогу при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 432014250000000039 та при судовому розгляді справи № 712/3027/15 мав проводити суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно норм Кримінального процесуального кодексу України. З огляду на вищезазначене, Державна казначейська служба України у повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви [PERSON] . Крім того вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь майнової шкоди у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 38 300,00 грн. підлягає закриттю. 21.12.2022 до суду надійшов відзив Черкаської обласної прокуратури, в обґрунтування якого вказано, що [PERSON] обвинувачувався у тому, що він, будучи службовою особою та представником органів влади, 24.01.2014 близько 17 год., перебуваючи в службовому приміщенні Придніпровського РВ у м. Черкаси УМВС України у Черкаській області, діючи умисно, з кар`єристських спонукань, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді просування по службі та неправомірної вигоди для невстановлених слідством осіб із числа керівництва правоохоронних органів у вигляді усунення перешкод з боку учасників мирних акцій, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, склав та підписав письмове повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 2 ст. 341 КК України у рамках кримінального провадження №12014250040000308, вніс завідомо неправдиві відомості про те, що 23.01.2014 [PERSON] приймав активну участь у масових заворушеннях, блокуванні та захопленні приміщення Черкаської обласної державної адміністрації, знаючи, що жодних дій, передбачених диспозиціями ст.ст. 294, 341 КК України останній не вчиняв і вчинити не міг, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджено факт перебування [PERSON] на місці скоєння масових заворушень та у час їх скоєння.Вказане письмове повідомлення про підозру [PERSON] надав на погодження прокурору, який погодив та підписав його [PERSON] 26.01.2015 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України. За результатами досудового розслідування 18.03.2015 щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області у кримінальному провадженні № 42015250000000085 складено обвинувальний акт, який 18.03.2015 затверджено прокурором та цього ж дня направлено до непівського районного суду м. Черкаси для розгляду по суті. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.11.2020, який ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.08.2021 та постановою Верховного Суду від 14.09.2022 залишено без змін, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення; визнано невинуватим у вчиненні кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України. Зазначає, що [PERSON] перебував під слідством та судом 79 місяців, а отже при розрахунку моральної шкоди необхідно врахувати, що розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом може становити 529 300 грн (6700 грн. х 79 міс.). Зазначає, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що [PERSON] на час повідомлення про підозру та на час судового розгляду судом першої інстанції працював в органах внутрішніх справ.Так, відповідно до наказу Управління МВС України в Черкаській області № 312 о/с від 06.11.2015, [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «Г» (через скороченняштатів).Отже, факт притягнення його до кримінальної відповідальності не позначився негативно на його професійній діяльності та не заподіяв тих моральних страждань, про які йде мова у позові, і не призвів до зниження його престижу та ділової репутації. Вказує, що заходи забезпечення кримінального провадження, які б обмежували особисту свободу [PERSON] , зокрема, запобіжні заходи та відсторонення від посади, відносно нього не застосувалися.Надані позивачем медичні документи підтверджують лише наявність у нього деяких захворювань і не свідчать, що такі захворювання виникли внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності. Зокрема, у доданій позивачем постанові військово-лікарської комісії державної установи «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 30.12.2015 з приводу встановлення причинного зв`язку захворювань колишнього співробітника органів внутрішніх справ [PERSON] , 1987 р.н. на час фактичного звільнення з ОВС станом на 06.11.2015 чітко зазначено, що захворювання, поранення (травми, контузії, каліцтво), а саме остеохондроз, хронічний гастродуоденіт, хронічний геморой та двобічна плоскостопість пов`язані з проходженням служби в ОВС, а залишкові явища перенесеної ЧМТ, отриманої 06.12.2014, у вигляді помірної вегетативної лабільності, а також хронічна двобічна післятравматична сенсоневральна приглухуватість, пов`язані з виконанням службових обов`язків (акт Н-1 № 8 від 03.02.2015). Отже, позивачем не обґрунтовано заявлено суму морального відшкодування у розмірі 700 000 грн, не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення шкоди у вказаному розмірі, а тому він єнедоведеним. Також, вважає, що позовна вимога [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 38 300 грн, сплачених в межах кримінального провадження, не підлягає до задоволення. 06.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзиви представника позивача адвоката Петренко В. Щодо відзиву представника Державної казначейської служби України вказує, що посилання вказаної сторони відповідачів щодо неналежності заявленого позову до ДКС України, як відповідача з мотивів того, що має бути залучена Держава Україна в особі відповідальної установи на яку і має бути покладено відповідальність по виплаті заподіяної моральної шкоди та матеріальних збитків позивачеві, вважає є безпідставним. Адже в ЦПК право на визначення сторони відповідача (відповідачів) надано позивачеві. А тому [PERSON] обґрунтовано згідно положень, передбачених Законом України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, яким безпосередньо врегульовано правові засади та процедуру відшкодування заподіяних йому збитків протиправними діями органу досудового розслідування та прокуратури, визначивши у поданому до суду позові, належність відповідальних сторін. З огляду на це вказує, що у резолютивній (прохальній) частині позивачем чітко викладено прохання про процедуру стягнення належних йому відшкодувань із Державного бюджету України. Таким чином слід визнати відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] з наведених обставин представником Державної казначейської служби України. Лише додатково на підтвердження своїх заперечень посилається на правову позицію з означеного питання, яка викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020р. у справі № 761/41071/19, а саме те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суперечними є доводи представника щодо «незаконності та надмірності» заявленого розміру компенсації моральної шкоди позивачем в сумі 700 тис грн. Адже спочатку вказується на те, що взагалі не надано позивачем доказів заподіяної йому моральної шкоди, а потім визнається, що лише надмірність вимоги, яка перевищує гарантовану суму компенсації на 32.25% і може бути збагаченням позивача, що не допускається законодавством. Необґрунтованими просить визнати і доводи представника Державної казначейської служби України в частині необхідності закриття провадження у справі щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь витрат понесених на оплату правничої допомоги у кримінальному провадженні. Звертає увагу суду на те, що п.4 статті З Закону № 266/94-ВР, прямо визначено одним із видів відшкодування вказаний параметр (оплата правничої допомоги), який слід віднести до матеріальних збитків на ряду із іншими витратами, які мала понести особа незаконно притягнута до кримінальної відповідальності. Щодо відзиву представника Черкаської обласної прокуратури вказує, що доводи представника обласної прокуратури Анни Кващук в частині нібито завищення суми компенсації моральної шкоди, яка заявлена позивачем [PERSON] , є аналогічними доводам зазначеним представником Державної казначейської служби України. Також, 06.01.2023 до суду разом із відповіддю на відзиви надійшла заява, яка датована 03.01.2023 про уточнення позовних вимог. Представник позивача адвокат Петренко В.М. зазначає, що стороною позивача було виявлено, що до розгляду даної справи було залучено як відповідача -2 Черкаську обласну прокуратуру без зазначення, що ця установа діє в інтересах Держави Україна. В зв`язку з цим, беручи до уваги необхідність приведення найменування суб`єктного складу учасників справи, зокрема відповідача - 2, у відповідність до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» уточнює найменування відповідача-2, зазначивши правильним його «Держава Україна в особі Черкаської обласної прокуратури» замість Черкаська обласна прокуратура. Інші дані відповідача-2 (адреса, код ЄДРПОУ, засоби зв`язку) є правильними, а відповідно уточненню не підлягають. Оскільки представником позивача уточнено найменування відповідача-2, вважає за необхідне уточнити у зв`язку із цим пункти 2, 3 прохальної частини позовної заяви, виклавши їх у редакції: «Стягнути з держава Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування - Черкаською обласною прокуратурою, у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) грн.., а також 38 300 (тридцять вісім тисяч триста) грн., понесених позивачем витрат на правову допомогу, а всього 738 300 (сімсот тридцять вісім тисяч триста) грн. Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу на стадії підготовки позовної заяви до суду та представництво інтересів у суді по цій справі, в розмір яких ним буде підтверджено до закінчення судового розгляду у порядку та строки, передбаченіч.8 ст. 141 ЦПК України». Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 12.01.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник адвокат - Петренко В.М. не з`явилися. Між тим, 08.03.2023 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , яка датована 18.02.2023. про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Крім того просив врахувати позицію позивача, яка викладена в заяві від 16.02.2023 та долучена до вищезазначеної заяви про те, що в частині стягнення на користь позивача матеріальних збитків розмірі 38 300 грн. наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити; щодо суми моральної шкоди в розмірі 700 тис. грн. то з урахуванням змін у фінансовому забезпеченні держави, покладається на розсуд суду, лише просить, щоб сума не була нижчою за мінімальну, яка гарантована позивачеві законом - 529 300грн. Також, щодо заявлених позивачем витрат понесених на підготовку та розгляд у суді цієї справи не наполягає на стягненні даних витрат, оскільки обсяг представництва його інтересів у суді зі сторони адвоката суттєво зменшився. В судовому засіданні представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи доводи, які викладені у їхніх відзивах. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст..5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК). Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» №266/94-ВР. Відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто чітко визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. Згідно із положеннями ст.3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 4 згаданого Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.3 ст. 13 згаданого Закону). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) визначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що 26.01.2015 [PERSON] повідомлено про підозру, а саме, що він підозрюється у зловживанні владою та службовим становищем та службовому підроблені, притягненні завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності, тобто, у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.372 КК України. 18.03.2015 відносно [PERSON] було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42015250000000085 від 20.02.2015 за фактом притягнення завідомо невинної особи [PERSON] до кримінальної відповідальності, зловживання владою та службового підроблення слідчим слідчого відділу Придніпровського РВ в м.Черкаси УМВС України в Черкаській області [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.372 КК України. Вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.11.2020 (справа №712/3027/15-к) суд ухвалив визнати [PERSON] невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.364 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, за ч.1 ст.366, ч.2 ст.372 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.08.2021 суд ухвалив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.11.2020 стосовно [PERSON] без змін. Постановою Верховного суду від 14.09.2022 суд ухвалив вирок Соснівського районного суд м.Черкаси від 02.11.2020 та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25.08.2021 щодо [PERSON] залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Отже, щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, то позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Посилаючись на спричинену моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру, приниження професійного іміджу, честі та гідності позивача, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, ускладнених відносинах між знайомими, колегами по роботі та родичами, відношення оточуючих до нього як до злочинця принижувало його людську гідність, а тому позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 529300 грн. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує тривалість страждань позивача, глибину фізичних та душевних страждань спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, його емоційний стан, істотності змін у його житті та можливості їх відновлення, виходячи з вимог розумності і справедливості. Згідно приписів п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Так, судом встановлено, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом тривалий час, а саме 79 місяців (з 26.01.2015 - дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, по 25.08.2021 - дати постановлення ухвали Кропивницького апеляційного суду про залишення без змін вироку суду першої інстанції). Розміри мінімальної заробітної плати на 2022 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у місячному розмірі: з 1 січня поточного року - 6 700,00 гривень. Таким чином, мінімальний законодавчо визначений розмір моральної шкоди становить 6700грн.*79 місяців = 529300 (п`ятсот двадцять дев`ять тисяч триста) грн. Такий розмір є виваженим, розумним та справедливим; він визначений за критеріями, що мають істотне значення та належать до характеру порушень, обставин справи з урахуванням критерію справедливості відшкодування. Також, під час розгляду справи згідно наданих до позовної заяви копій документів встановлено, що під час перебування [PERSON] під слідством та судом останній користувався послугами захисника - адвоката Петренка В.М.. 10.02.2015 року між адвокатом Петренко В.М. та Нестеренко Б.В. укладено договір про надання юридичної допомоги, п.2.1. якого адвокат зобов`язується надати юридичні послуги у кримінальному провадженні №42014500000000039. 27.01.2016 між адвокатом Петренко В.М. та Нестеренко Б.В. укладено угоду про надання юридичної допомоги, п.2.1. якого адвокат зобов`язується надати юридичні послуги у кримінальному провадженні №42014250230000016. Крім того, до матеріалів справи додані квитанції про сплату юридичних послуг від 18.03.2015 №027/15к, від 20.05.2015 №099/15к, від 01.02.2016 №07/16к, від 10.03.2016 3021/16кр, від 25.07.2017 №097/17кр, від 10.06.2019 №041/19к, від 10.11.2020 №051/20кр, від 20.01.2021 №07/21кр (а.с.155-162). Досліджуючи вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.11.2020 (справа №712/3027/15-к) судом встановлено, що питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із наданням [PERSON] правничої допомоги у кримінальному провадженні, не вирішувалося. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Таким чином, враховуючи надані позивачем докази в частині надання правничої допомоги захисником адвокатом Петренком В.В. в рамках кримінального провадження №42014500000000039, суд вважає, що позовна вимога про стягнення на користь [PERSON] понесених ним витрат по оплаті правничої допомоги адвоката в розмірі 38 300 грн. підлягають до часткового задоволення. Так, позивачем доведено витрати лише відповідно до наданих квитанцій від 18.03.2015 №027/15к за надання послуг адвоката за Договором від 10.02.2015 в розмірі 2000грн. та від 25.07.2017 №097/17кр за надання правової допомоги у кримінальній справі №039 в розмірі 1800 грн., що в загальній сумі складають 3800 (три тисячі вісімсот) грн. матеріальних збитків та підлягають до стягнення на користь позивача. Суд не приймає до уваги Угоду про надання юридичної допомоги від 27.01.2016 оскільки сторони її уклали щодо захисту прав та інтересів у кримінальному провадженні № №42014250230000016. Так, відповідно до матеріалів справи не вбачається, що у даному кримінальному провадженні [PERSON] було повідомлено про підозру та відносно нього було винесено судове рішення. Отже, на підставі викладено вище суд не приймає до уваги доповнення до договору від 27.01.2016 про надання правничої допомоги у кримінальній справи, квитанцію № 07/16-к від 01.02.2016, № 021/16кр від 10.03.2016, як похідні докази від Угоди про надання юридичної допомоги від 27.01.2016. Окрім того, судом не беруться до уваги досліджені квитанцій №№ 099/15к від 20.05.2015, 04/19к від 10.06.209, ь051/20кр від 10.11.2020, 07/21кр від 20.01.2021, оскільки з них не можливо встановити на підставі якого договору та у якому кримінальному провадженні були надані послуги адвоката Нестеренкові Б.В. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] моральної шкоди в загальному розмірі 529300 (п`ятсот двадцять дев`ять тисяч триста) грн. та 3800 (три тисячі вісімсот) грн. матеріальних збитків (витрати, понесені позивачем на правничу допомогу адвоката у кримінальному провадженні). В іншій частині слід відмовити. На підставі ст.ст. 16, 1167, 1176, 1177 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-83, 258 - 259, 263, 264, 265, 268, 355 ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд,-

Outcome: approved