Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 27.03.2023 звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили з лютого 2022 року. При цьому, неповнолітній син сторін перебуває на повному утриманні позивачки. З огляду на вказане представник позивачки просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 28.03.2023 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. При цьому позивачка [PERSON] подала до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог, а відповідач [PERSON] про їх визнання. Просили розгляд справи проводити у їх відсутність. З огляду на вказане суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що прямо передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку Сторони 10.10.2018 зареєстрували шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 5065. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалось. Шлюбні стосунки між подружжям та ведення спільного господарства фактично припинені, відновлювати їх сторони наміру й бажання не мають. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суду зазначає наступне. Як зазначено у позові позивачка самостійно утримує їхнього неповнолітнього сина [PERSON] . В той же час, останній добровільно належної матеріальної допомоги на утримання останньої не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, має постійне місце роботи, та відповідно стабільний дохід, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. На спростування вказаного, відповідачем не надано суду відповідних доказів. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до части 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умова життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене, а також той факт, що неповнолітній син [PERSON] проживає із матір`ю - позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітньої сина, суд приходить до висновку про наявність підтав для задоволення позову. Крім цього, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, оскільки зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати такого. На підставі викладеного,

Outcome: approved