Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

15 березня 2023 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 09.10.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Виконкому Аркадієвської сільради, Згурівського районну Київської області зроблений актовий запис№ 3. Від шлюбу з відповідачем мають повнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , про що зроблений в книзі актів цивільного стану Деснянського ВРАГС м. Києва актовий запис № 332 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2011 шлюб розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2012 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліментів в розмірі частина з усіх видів його заробітку до досягнення донькою повноліття. Весь час донька проживає з позивачем, весь тягар її матеріального забезпечення лежить на позивачу. Спільна донька після здобуття загальнообов`язкової освіти в 2022 вирішила продовжити навчання і здобути вищу освіту, і в 2022 вступила на навчання, на платній основі, на денну форму навчання до Державного торговельно-економічного університету. Підтвердженням цього факту є дві угоди, укладені між позивачем по справі в інтересах доньки і Державним торгівельно-економічним університетом. Згідно договору № 2573здб-2022 від 02.09.2022 вартість навчання доньки складає - 30 950 грн. на рік. У зв`язку з навчанням донька не має самостійного джерела для існування і не може себе самостійно утримувати, а тому потребує матеріальної допомоги. Позивач зважаючи на свої і фінансові можливості відповідача, на вартість навчання, на потреби дитини і оцінюючи все разом, прихоже до переконання, що стягненню з відповідача підлягає тверда фіксована сума, яку позивач рахує необхідною визначити в розмірі 3 000,00 грн. У зв`язку з даними обставинами вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 20.03.2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, в той же час подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, в той же час подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ч. 1 ст. 199 СК України визначено, що у разі якщо повнолітні дочка, син проджовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що 09.10.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Виконкому Аркадієвської сільради, Згурівського районну Київської області зроблений актовий запис№ 3. Від шлюбу з відповідачем мають повнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , про що зроблений в книзі актів цивільного стану Деснянського ВРАГС м. Києва актовий запис № 332 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2011 шлюб розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2012 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліментів в розмірі частина з усіх видів його заробітку до досягнення донькою повноліття. Весь час донька проживає з позивачем, весь тягар її матеріального забезпечення лежить на позивачу. Спільна донька після здобуття загальнообов`язкової освіти в 2022 вирішила продовжити навчання і здобути вищу освіту, і в 2022 вступила на навчання, на платній основі, на денну форму навчання до Державного торговельно-економічного університету. Підтвердженням цього факту є дві угоди, укладені між позивачем по справі в інтересах доньки і Державним торгівельно-економічним університетом. Згідно договору № 2573здб-2022 від 02.09.2022 вартість навчання доньки складає - 30 950 грн. на рік. У зв`язку з навчанням донька не має самостійного джерела для існування і не може себе самостійно утримувати, а тому потребує матеріальної допомоги. Обов`язок утримання своїх повнолітніх дітей на період їх навчання відповідно до норм ст. 199 СК України несуть обоє із батьків. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі зазначеного,

Outcome: approved