Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

14.02.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк", приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А., в якому просить суд стягнути на свою користь з Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк" суму у розмірі 23 470 грн 10 к.; з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. суму у розмірі 4 375 грн 47 к. безпідставно набуті грошові кошти, які стягнуті за виконавчим написом, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис № 16941 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк" заборгованості за Кредитним договором № 26256018577629 від 09.02.2011 в розмірі 39\~754 грн 74 к. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. від 15.08.2019 відкрито виконавче провадження № 59807151 на підставі виконавчого напису № 16941, виданого 25.07.2019, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк" заборгованості в розмірі 39 754 грн 74 коп. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 червня 2022 року по справі № 621/79/22 позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. задоволено. Визнано виконавчий напис № 16941, вчинений 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк" заборгованості за Кредитним договором № 26256018577629 від 09 лютого 2011 року в розмірі 39\~754 грн 74 к. таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 20.07.2022. Разом з тим, відповідно до інформації наданої Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.11.2022 № 2000-0506-8/75762, 30.08.2019 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від приватного виконавця Клітченко О.А. надійшла постанова про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.08.2019 про утримання з пенсії [PERSON] рамках виконавчого провадження № 59807151 на користь АТ "Перший Український міжнародний Банк" боргу в сумі 39\~754 грн 74 к., основної винагороди в сумі 3\~975 грн 47 к. та витрат на проведення виконавчих дій в сумі 400 грн 00 к. Загальна сума заборгованості за виконавчим написом складає 44\~130 грн 21 к. Так, на підставі статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2019 з пенсії [PERSON] . Провадилися відрахування у розмірі 20% від загального розміру пенсії та за період з 01.10.2019 по 30.04.2022 з пенсії було утримано та перераховано на розрахунковий рахунок АТ "Перший Український міжнародний Банк" кошти на суму 23\~470 грн 10 к. та на розрахунковий рахунок приватного виконавця Клітченко О.А. кошти в розмірі 400 грн 00 к. та 3\~975 грн 47 к. Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що стягнуті з неї у порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів, як безпідставно отримані, в зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.03.2023. 06.03.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача у зв`язку з неявкою відповідачі. 23.03.2023 до канцелярії суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О. А. надійшов відзив на позов [PERSON] , відповідно до якого приватний виконавець просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення безпідставно набутих коштів за виконавчим написом з приватного виконавця враховуючи, що 3\~975 грн 47 к. основна винагорода приватного виконавця та 400 грн 00 к. витрати на проведення виконавчих дій не є безпідставно набутими коштами у розумінні\~статті 1212\~Цивільного кодексу\~України,\~а є\~витратами виконавчого\~провадження,оскільки на\~час примусового\~виконання виконавчий\~напис за\~яким проводилися\~стягнення не\~було скасовано\~у встановленому\~законом порядку,\~приватний виконавець\~отримав грошову\~винагороду та\~його дії\~по стягненню\~винагороди відповідають\~обсягу прав\~та обов`язків\~приватного виконавця,\~вчинені відповідно\~до вимог\~законодавства.В частині стягнення з приватного виконавця на користь позивача витрат на правничу допомогу, з посиланням на недоведеність дійсності понесення таких витрат, їх не співмірності з наданими адвокатом послугами, вважала такими, що не підлягають відшкодуванню (а.с. 33-40). 28.03.2023 та 19.04.2023 судові засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача АТ "Перший\~Український міжнародний\~Банк"\~та приватного\~виконавця. 10.05.2023 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] адвокат Сергієнко С.М. надала до канцелярії суду заяву відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволенні позову наполягала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Представник відповідача АТ "Перший Український міжнародний Банк" про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем знаходження товариства, що зокрема підтверджується відомостями відстеження поштового відправлень, відповідно до якого рекомендоване відправлення з повісткою про виклик до суду вручено відповідальній особі товариства за довіреністю (а.с. 52), крім того повідомлялися шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 51) Про причини своєї неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, не подавали, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі щодо відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надходило. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем здійснення діяльності, причини своєї неявки суду не повідомила, будь яких заяв щодо відкладення судового розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею 280\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Хара Н.С.було вчинено виконавчий напис № 16941 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 26256018577629 від 09.02.2011 укладеними між АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство "Перший Український міжнародний Банк", в розмірі 39\~254 грн 74 к. З метою примусового виконання вказаного виконавчого документа постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. від 15.08.2019 відкрито виконавче провадження № 59807151. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 червня 2022 року виконавчий напис № 16941, вчинений 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний Банк" заборгованості за Кредитним договором № 26256018577629 від 09 лютого 2011 року в розмірі 39\~754 грн 74 к. таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 20.07.2022 (а.с. 27-30). Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, в межах виконавчого провадження з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №16941від 25.07.2019 стягнуто з позивача грошові кошти у сумі 27\~845 грн 57 к. Дані обставини підтверджуються довідкою виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області на заяву [PERSON] від 12.10.2022 (а.с. 15-17). Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 20 червня 2022 року визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, однак на підставі такого виконавчого напису з позивача стягнуто грошові кошти, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з частиною 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Як вбачається з довідки, виданої заступником начальника управління начальником відділу з питань відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області Корнієнко Г. за період з жовтня 2019 року по квітень 2022 із пенсії [PERSON] стягнуто 27\~845 грн 57 к., з яких 23 470 грн 10 к. перераховані на розрахунковий рахунок АТ "Перший Український міжнародний Банк"; 3\~975 грн 47 к. - основної винагороди приватного виконавця; 400 грн. - витрат виконавчого провадження, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій перераховані на розрахунковий рахунок приватного виконавця Клітченко О.А. (а.с. 15-17). Враховуючи те, що правовою підставою для набуття АТ "Перший Український міжнародний Банк" грошових коштів у сумі 39\~754 грн 74 к. став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду від 20.06.2023, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню, тому правова підстава для отримання таких коштів відпадала і вони підлягають поверненню позивачу у відповідності до статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від\~06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Враховуючи вищевикладене вимога про стягнення з Акціонерного товариства "Перший\~Український міжнародний\~Банк"на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом від 25 липня 2019 року № 16941, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в розмірі 39\~754 грн 74 к. підлягає задоволенню. При цьому суд не знаходить підстав для стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. на користь позивача грошових коштів в загальній сумі 4 375 грн 47 к., як витрати на проведення виконавчих дій, оскільки кошти виконавчого провадження мають спеціальний режим регулювання, передбачений Законами "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконанню рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначених\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Статтею 16 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що приватний виконавець - громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень. За приписами статті 31 Закону України ""Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" винагорода сплачується за вчинення виконавчих дій; може стягуватись у фіксованому та відсотковому розмірах - залежно від того, виконується рішення майнового чи немайнового характеру. Винагорода приватного виконавця складається із основної та додаткової. При цьому, основна - безумовно стягується з боржника. Додаткова - сплачується стягувачем та на боржника покладена бути не може. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Таким чином, підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця є відповідна постанова приватного виконавця, яка виноситься в порядку, передбаченому частиною 7 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а також статтями 27, 45 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, законодавець визначив особливий порядок оскарження такої постанови - до адміністративного суду, в порядку статті 74 Закону України "Про виконавче провадження". Натомість, станом на дату винесення даного рішення у суді відсутня інформація, що відповідна постанова у виконавчому провадженні № 59807151 оскаржувалась. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок повернути майно, яке було набуте безпідставно, або якщо підстава набуття в подальшому відпала. Таким чином, оскільки мова йде про набуття майна, то в кондикційних зобов`язаннях ключовим моментом є саме приріст активів у набувача за рахунок потерпілої особи. Так, Верховний Суд зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (статті 1213 Цивільного кодексу України), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна з часу, коли він дізнався або міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави (стаття 1214 Цивільного кодексу України). Існування понять "потерпілого" та "безпідставного збагачення" за його рахунок повністю нівелюються у виконавчому провадженні, адже винагорода приватному виконавцю сплачується залежно від вчинення виконавчих дій та їх результату, а не за сам факт існування виконавчого документа. Іншими словами, основна винагорода є платою за роботу приватного виконавця, основним доходом від його професійної діяльності. А оскільки приватний виконавець не може займатись іншою оплачуваною роботою (частина 3 статті 18 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"), то винагорода є його, по суті, єдиним джерелом доходу. У такому разі, додатковою підставою відмовити в позові в цій частині є і положення пункту 1 частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України. Відтак, підстава для стягнення основної винагороди приватного виконавця під час виконання майнового рішення не залежить від факту скасування виконавчого документа, а залежить від обсягу вжитих заходів та досягнутих результатів приватним виконавцем. Розглядаючи позовну вимогу в частині стягнення 400 грн 00 к. витрат виконавчого провадження слід зазначити, що у даному випадку мова не йде про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Як вказано вище, суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Однак, поняття витрат виконавчого провадження визначено статтею 42 ЗУ "Про виконавче провадження", а їх склад та розміри - наказом Мін`юсту від 29.09.2016 №2830/5. Здійснюючи примусове стягнення приватний виконавець у будь-якому разі несе витрати. Зокрема: на оренду офісу, оплату заробітної плати помічникам, придбання канцелярії, послуг зв`язку та Інтренет, доступу до єдиних та державних реєстрів тощо. Саме тому законодавець розділяє поняття винагороди приватного виконавця (стаття 31 Закону України "Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів") та витрат виконавчого провадження (частини 2, 3 статті 42 ЗУ "Про виконавче провадження"). Враховуючи вищевикладене, винагорода приватного виконавця - є платою за виконану роботу з примусового стягнення. У той же час стягнуті з боржника суми витрат виконавчого провадження мають компенсаційний, а не прибутковий характер. Отже, відсутній приріст активів у приватного виконавця. Право стягнення витрат з боржника (і, відповідно, обов`язок їх компенсувати) виникає виключно від факту здійснення виконавчого провадження і залежить від обсягу вжитих заходів примусового стягнення. Витрати стягуються на підставі постанови виконавця (пункт 2 розд. VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). Закон не містить положень про повернення боржнику витрат виконавчого провадження, оскільки ця плата не є заробітком виконавця, а є компенсацією. Натомість рішення виконавця щодо їх стягнення може бути оскаржене до адміністративного суду, як це прямо передбачено статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження". У постанові від 06.06.2018 Велика Палата Верховного Суду у справі №921/16/14-г/\~15\~дійшла висновку про те,\~що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Отже, витрати виконавчого провадження стягуються на підставі саме постанов та розпоряджень приватного виконавця, а не на підставі виконавчого документа. Факт визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не спростовує факту роботи виконавця, вжиття ним заходів примусового стягнення та понесення відповідних витрат. Таким чином, на кошти виконавчого провадження не поширюються положення про кондикційні зобов`язання, оскільки вони мають іншу\~правову природу. Підставою їх стягнення є рішення виконавця, яке має спеціальний порядок оскарження згідно статті 74 Закону України "Про виконавче провадження". Враховуючи вищевикладене вимога про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в порядку повернення стягнутого що були стягнуті у межах виконавчого провадження № 59807151 у сумі 4 375 грн 47 к. не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 4\~Закону України\~"Про\~судовий збір"\~на момент\~подачі позову\~до суду судовий збір за даною позовною заявою становив 1 073 грн 60 к. Оскільки позивач [PERSON] на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, враховуючи що позовні вимоги позивача задоволені частково, а саме в частині стягнення з АТ "Перший\~Український міжнародний\~Банк"\~безпідставно набутих\~коштів за\~виконавчим провадженнямто, у відповідності до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача АТ "Перший Український міжнародний Банк" на користь держави підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (84,29%), що становить 904 грн 94 к. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. При подані позову позивачем було зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу, згідно з попереднім розрахунком судових витрат становлять 4\~200 грн. Крім того, представником позивача до суду подано заяву відповідно до якої зазначено, що докази на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги будуть надані додатково Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.\~У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Скориставшись положенням даної статті, представник позивача в заяві від 10.05.2023 зазначила, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані суду додатково та які вона просить стягнути з відповідача шляхом винесення по справі додаткового рішення. Таким чином, суд дійшов висновку про надання позивачу та її представнику строку - п`ять днів з дня ухвалення даного рішення суду, для подання доказів щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає шляхом ухвалення додаткового рішення по справі.

Outcome: partial