Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 01.09.2021 по 31.05.2022 працював концертмейстером в Коледжі хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" за строковим договором, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом № 60 від 24.12.2021, виданий Директором Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" [PERSON] , [PERSON] було відсторонено від роботи на підставі 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІІІ. Позивач вважає, що наказ є незаконним та порушує його права. 02.04.2022 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2022 по справі № 754/2883/22, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано Наказ № 60 Директора Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" [PERSON] від 24 грудня 2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи, та стягнуто з Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" на користь [PERSON] середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 28.12.2021 по 24.02.2022 в розмірі 13555,83грн. Позивач зазначає, що змушений звертатись до суду з цивільним позовом, що вимагає від нього додаткових витрат і зусиль дорогоцінного життєвого часу, та йому було нанесено моральне та психологічне насилля, через прийняття посадовою особою незаконного рішення, що призвело до порушення його честі та гідності. На підставі наведеного просить стягнути з Коледжу хореографічного мистецтва «Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря» на його користь моральну шкоду, завдану протиправним відстороненням від роботи в розмірі 207889,00грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 31.03.2023 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. 21.04.2023 від Коледжу хореографічного мистецтва «Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначають, що установа відповідача є неприбутковою бюджетною організацією, згідно Статуту. На момент відсторонення позивача від роботи діяв Наказ Міністерство охорони здоров`я зареєстрованим в Міністерстві юстиції 07.10.2021 за № 1306/36928 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153. Наказом було визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України, з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби, обов`язкової вакцинації проти СОVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, установ вищої, післядипломної, професійного перед вищим, професійного (професійно-технічного), загальної середньої, в тому числі спеціального, дошкільної, позашкільної освіти, установ спеціалізованої освіти і наукових установ незалежно від типу і форми власності. Зазначають, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2022 по справі № 754/2883/22 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано Наказ № 60 Директора Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" [PERSON] від 24 грудня 2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи, та стягнуто з Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" на користь [PERSON] середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 28.12.2021 по 24.02.2022 в розмірі 13555,83грн. У своєму відзиві вказують, що твердження позивача про те, що на нього призводили психологічний тиск, залякування та принижування, які чинились на нього зі сторони працівників Коледжу хореографічного мистецтва «Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря» є недоведеним та не правдивим, так як відповідач дотримувався правил діючого Наказу від 04.10.2021 № 2153. На підставі наведеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 27.04.2023 від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач зазначає, що посилання відповідача на Наказ від 04.10.2021 № 2153, як на підставу для відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати є безпідставним, оскільки судом вже надана правова оцінка діям відповідача в рішенні суду по справі № 754/3517/22. Також позивач у відповіді на відзив зазначає, що факт психологічного тиску, залякування та приниження, які чинились на позивача зі сторони працівників Коледжу, колективний тиск та приниження, які чинились на позивача 10.11.2021 в кабінеті у керівника ДЩМ № 7 [PERSON], позивач зафіксував у заяві, поданій особисто на ім`я директора Коледжу [PERSON] , на яку директор не надав відповіді. Також позивач зазначає, що попередив відповідача, що будь-який тиск буде сприйнятий ним як протиправна дія з примусу до участі в небезпечному медичному експерименті і буде розцінено, як замах на його життя і здоров`я. У своїй відповіді на відзив [PERSON] надав розгорнуте тлумачення Статуту Коледжу та на підставі зазначеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] з 01.09.2021 по 31.05.2022 працював концертмейстером в Коледжі хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" за строковим договором, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом № 60 від 24.12.2021, виданий Директором Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" [PERSON] , [PERSON] було відсторонено від роботи на підставі 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІІІ. Позивач [PERSON] , 02.04.2022 звернувся до суду з позовом до Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2022 по справі №754/2883/22 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано Наказ № 60 Директора Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" [PERSON] від 24 грудня 2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи, та стягнуто з Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" на користь [PERSON] середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 28.12.2021 по 24.02.2022 в розмірі 13555,83грн. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить відшкодувати моральну шкоду посилаючись на психологічний тиск, залякування та приниження зі сторони працівників Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" саме на підставі існування Наказу № 51 від 08.11.2021 «Про роботу педагогічних працівників КМАТ імені Сержа Лифаря, що не пройшли профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Ковід-19, спричиненої короновірусом» та Наказу № 60 Директора Коледжу хореографічного мистецтва "Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря" [PERSON] від 24 грудня 2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Моральна шкода - це протиправне приниження (або замах на приниження) гідності людини, яке викликає в її психіці негативні процеси і стани. Вона полягає саме у втратах, тих негативних наслідках немайнового характеру, які виникли через страждання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до Статуту, затвердженого Загальними зборами трудового колективу Протокол №2 від 15.11.2019, у п.1.1 відзначено, що Коледж хореографічного мистецтва «Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря» є неприбутковим мистецьким закладом вищої освіти. Відповідно до рішення Київської міської ради від 03 квітня 2001 року №273/1250 "Про згоду на створення закладу освіти училища хореографічного мистецтва "Київська муніципальна українська академія танцю" та розпорядження Київської міської державної адміністрації від 09 жовтня 2001 року № 2138 "Про створення вищого закладу освіти училища хореографічного мистецтва "Київська муніципальна українська академія танцю" на базі комунального закладу культури «Київська українська академія танцю» створено вищий заклад освіти училище хореографічного мистецтва «Київська муніципальна українська академія танцю». Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14 лютого 2008 року № 172 " Про перейменування вищого закладу освіти училища хореографічного мистецтва «Київська муніципальна українська академія танцю» вищий заклад освіти училище хореографічного мистецтва «Київська муніципальна українська академія танцю» перейменований у комунальний вищий навчальний заклад - училище хореографічного мистецтва «Київська муніципальна українська академія танцю імені Сержа Лифаря». Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 червня 2015 року № 586 "Про перейменування комунального вищого навчального закладу - училища хореографічного мистецтва «Київська муніципальна українська академія танцю імені Сержа Лифаря» комунальний вищий навчальний заклад - училище хореографічного мистецтва «Київська муніципальна українська академія танцю імені Сержа Лифаря» перейменовано у Коледж хореографічного мистецтва «Київська муніципальна академія танцю імені Сержа Лифаря» (далі - КМАТ імені Сержа Лифаря). Згідно із п.1.2. Статуту Власником та засновником КМАТ імені Сержа Лифаря є територіальна громада міста Києва, від імені якого виступає Київська міська рада (далі - Засновник). КМАТ імені Сержа Лифаря належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. КМАТ імені Сержа Лифаря підпорядкований Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Пунктом 1.3. Статуту визначено, що КМАТ імені Сержа Лифаря у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства освіти і науки України та Міністерства культури та інформаційної політики України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), наказами директора Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), директора Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом. Крім того відповідно до 1.2. Статуту КМАТ імені Сержа Лифаря самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з законодавством України та не несе відповідальність за зобов`язаннями Засновника та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Засновник та виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не несуть відповідальність за зобов`язаннями КМАТ імені Сержа Лифаря, крім випадків, передбачених законодавством України. КМАТ імені Сержа Лифаря здійснює: підготовку за регіональним, державним замовленнями і за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, кваліфікованих фахівців з вищою освітою галузі «Культура і мистецтво», а також кваліфікованих фахівців галузі «Культура і мистецтво» освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра (молодшого спеціаліста); надання початкової та профільної мистецької освіти; надання повної загальної середньої освіти на рівнях базової середньої освіти та профільної середньої освіти; надання позашкільної освіти. КМАТ імені Сержа Лифаря приймає на навчання здобувачів освіти (крім учнів) на конкурсній основі. До того ж згідно із п. 5.1., 5.6.2. та 5.6.3. Статуту визначено, що безпосереднє управління діяльності КМАТ імені Сержа Лифаря здійснює директор. Директор в межах наданих йому повноважень вирішує питання фінансово-господарської діяльності КМАТ імені Сержа Лифаря, затверджує її структуру і штатний розпис. Видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами КМАТ імені Сержа Лифаря доручення. Отже директором КМАТ імені Сержа Лифаря Наказ № 51 від 08.11.2021 «Про роботу педагогічних працівників КМАТ імені Сержа Лифаря, що не пройшли профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби Ковід-19, спричиненої короновірусом» та Наказ № 60 від 24 грудня 2021 року про відсторонення [PERSON] від роботи були видані на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Наказу МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01.10.2021 №2153 і саме

Outcome: dismissed