Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява [PERSON] до ГУНП в Хмельницькій області, ДКС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що 11 червня 2022 року о 00:13 на автодорозі Т1804 між селами Губельці-Ганнопіль в Хмельницькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 238178 про порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП. З вказаного протоколу вбачається, що газоаналізатор перевірки на стан алкогольного сп`яніння [PERSON] 0,54 проміле, чим він порушив п. 2.9. а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 682/908/22 від 11.07.2022 вирішено провадження у справі закрити за відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Вищевказаною постановою встановлено, що «протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №238178 від 11.06.2022 складений з порушеннями КУпАП, Інструкції про порядок виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену спільним наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 9.11.2015 року, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, інших доказів про керування [PERSON] транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння до протоколу не долучено. Направлення водія транспортного засобу для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, взагалі містить неправдиві відомості, які спростовуються наявним в матеріалах відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а саме: про відмову [PERSON] від проходження такого огляду в медичному закладі та доставку останнього на огляд до закладу охорони здоров`я працівником поліції». Тобто судом встановлена протиправність дій працівників поліції щодо [PERSON] при складанні вищевказаного протоколу. Вважає, що діями працівників правоохоронного органу при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, направлення матеріалів з неправдивими відомостями до суду, при відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а також неправомірне вилучення у нього автомобіля, завдали йому шкоди, яка підлягає компенсації. Позивач зазначає, що йому була завдана матеріальна шкода, яка складається з оплати за збереження транспортного засобу на спецмайданчику у розмірі 1350,00 грн, витрат на надання йому правової допомоги під час здійснення захисту у справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у розмірі 10000,00 грн. Також позивач вважає, що йому завдана моральна шкода, внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності у розмірі 20000,00 грн. Моральна шкода носить комплексний характер та полягає у: приниженні його честі та гідності при зупинці та неправдивому обвинуваченню перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом; здійснення тестування [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції з грубим порушення правил; втрати ним, як працівником стратегічного об`єкту ВП «ХАЕС», авторитету та ділової репутації серед керівництва і колег через наявність провадження щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП; ускладнений пошук та укладання договору про надання правової допомоги для захисту у справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, через відмову адвокатів здійснювати захист таких осіб з власних міркувань; перебування [PERSON] в постійному стресі, внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, що пригнічувало його стан та вселяло зневіру до правоохоронних органів та правової держави загалом; в період з моменту складання протоколу до винесення постанови судом, а саме з 11.06.2022 по 11.07.2022, позивач мав тимчасовий талон замість посвідчення водія, що в подальшому після набрання постановою суду законної сили призвело до того, що позивач витратив дуже багато часу та сил для отримання посвідчення водія; вилучення у нього автомобіля, що призвело до порушення нормального укладу життя позивача, зокрема здійснення поїздок на роботу та для догляду за пристарілим батьком, який мешкає на відстані 30 км від місця проживання позивача. Посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статті 23, 1167, 1173, 1174, 1176 Цивільного Кодексу України просив позов задовольнити та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 20000,00 грн моральної шкоди, 1350,00 грн та 10000,00 грн матеріальної шкоди, які були завдані йому працівниками Національної поліції України, стягнувши з відповідачів витрати позивача на правничу допомогу . Ухвалою суду від 29.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. 17 жовтня 2022 року від представника відповідача - ГУНП в Хмельницькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування своїх заперечень зазначив наступне. Вважає, що відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, адже відносно позивача працівниками поліції не вчинялося жодних дій, передбачених цією статтею, а саме на позивача не накладалося адміністративне стягнення у виді арешту чи виправних робіт. Також представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки п. 4 ст. 2 цього Закону слід тлумачити у системному зв`язку з нормами ч.1 ст. 1176 ЦК України та статті 1 цього Закону, які дозволяють зробити висновок, що відшкодування шкоди на підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України і цього Закону здійснюється лише у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із незаконним накладенням адміністративного стягнення у виді арешту або виправних робіт. Окрім цього зазначив, що капітан поліції Кольцов А.М. , який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача, проходив службу в підрозділі поліції, що не входить до складу органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування, що дає підстави зробити висновок про те, що до правовідносин про відшкодування шкоди за вимогами позивача вищевказаний Закон застосуванню не підлягає. Складений щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлю чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, а лише документом який фіксує порушення та підлягає оцінці, як доказ. Позивачем не доведено, що його честь і гідність були принижені, а також те, що він втратив повагу та авторитет серед колег. Вважає, що винесення Славутським міськрайонним судом постанови про закриття провадження у справі стосовно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП не свідчить про протиправність дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Транспортний засіб, яким керував позивач, було правомірно вилучено під час складання протоколу, а повернуто позивачу відповідно до «Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та її їх зберігання», затвердженого Постановою КМУ № 1102 від 17.12.2008. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу вказав, що вони задоволенню не підлягають, оскільки зазначені матеріальні витрати позивача, понесені ним у зв`язку із реалізацією ним своїх прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 11 червня 2022 року ПОГ СВГ СП Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном Кольцовим А.М. складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 238178 , передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП України стосовно [PERSON] . У позивача було вилучено посвідчення водія [NUMBER] від 12.03.2002, видане Славутським ДАІ, та видано йому тимчасовий талон ТД № 533669 від 11.06.2022 (а.с. 8). Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області № 682/908/22 від 11 липня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за частиною 1 статті 130 КУпАП України закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 10-14). Постанова набрала законної сили 25.07.2022. Позивачем 12.07.2022 було сплачено на реквізити Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області грошові кошти у загальному розмірі 1320,00 грн в рахунок плати за збереження транспортного засобу на спеціальному майданчику згідно протоколу ДПР18 № 238178 та 30,00 грн за послуги банку при сплаті вищевказаних коштів, а всього 1350,00 грн (а.с. 15). При цьому відповідачем визнається той факт, що транспортний засіб, яким керував позивач під час подій, що мали місце 11.06.2022 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно [PERSON] , було тимчасово затримано поліцейським та поміщено на спеціальний майданчик, а в подальшому, 12.07.2022 повернуто позивачу після сплати ним коштів за таке зберігання. Відповідно до довідки № 51-729 від 25.08.2022 [PERSON] працює на посаді слюсаря РТУ - 5 роз. ЕРП ВП «ХАЕС» (а.с. 15). Позивач на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу для здійснення захисту у справі про адміністративне правопорушення, які він просить стягнути на його користь, надав: договір про надання правової допомоги № 134 від 14.06.2022, укладений із Адвокатським бюро «Яремчук і партнери», де зазначено, що 1 година послуг адвокатського бюро становить 1000,00 грн; детальний опис-звіт наданих послуг (виконаних робіт) від 11.07.2022 та акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 11.07.2022 по договору про надання правової допомоги № 134 від 14.06.2022 по справі № 682/908/22 в суді першої інстанції, з яких вбачається що загальна кількість годин, розрахованих на надання правової допомоги позивачу становить 10 годин, а розмір винагороди складає 10000,00 грн; меморіальний ордер № @2PL304696 від 01.08.2022 та квитанцію № 0.0.2627332175.1 від 01.08.2022 про оплату позивачем на рахунок АБ «Яремчук і партнери» 10000,00 грн за надання юридичних адвокатських послуг захист ст. 130 Яремчук С.В. (а.с.24-25, 26, 27, 30, 31). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини 1статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393свй18). При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Отже, суд приходить до висновку, що дії ПОГ СВГ СП Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Кольцового А.М. щодо складання стосовно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу шкоди, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 цього Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Стаття 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (ч.2 ст. 1 цього Закону) . Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6500 грн (станом на момент вирішення справи). Судом встановлено, що незаконне притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності тривало 1 місяць, а саме з дати складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - 11.06.2022, та до набрання постановою суду про закриття провадження у справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП законної сили - 25.07.2022. Отже, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року, яка набрала законної сили 25.07.2022 . Враховуючи наведені обставини, а саме глибину та тривалість моральних страждань перенесених позивачем, ураховуючи термін незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме 1 місяця 14 днів, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків останнього протягом вказаного строку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, але вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача у цій частині частково, стягнувши на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. При цьому судом враховано, що мінімальний розмір відшкодування позивачу моральної шкоди за час його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності дорівнює 9435,48 грн ( 6500,00 грн (1 місяць) + 2935,48 грн ( 14 днів ( 6500,00 грн : 31 день (у липні 31 день) х 14 днів)). У відповідності до пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування (повернення) суми, ним сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. З наданих позивачем доказів вбачається, що він сплатив Адвокатському бюро «Яремчук і партнери» 10000,00 грн за надання йому правової допомоги у справі № 682/908/22 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за договором № 134 від 14.06.2022. Враховуючи наведені обставини та вимоги зазначеної вище норми матеріального права, суд вважає, що [PERSON] , як особа щодо якої проводились незаконні дії про притягнення його до адміністративної відповідальності, має право на відшкодування грошової суми, сплаченої ним за надану йому юридичну допомогу під час розгляду адміністративної справи судом в розмірі 10000,00 грн, які необхідно стягнути на користь позивача. Згідно із пунктом 3 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування інших витрат, сплачених громадянином. Таким чином, з урахування того, що позивача незаконно притягували до адміністративної відповідальності за протоколом серії ДПР18 № 238178, суд дійшов висновку, що витрати у розмірі 1320,00 грн, які були понесені ним у зв`язку із поміщенням його транспортного засобу на спеціальний майданчик за протоколом ДПР18 № 238178, підлягають відшкодуванню позивачу. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В свою чергу, згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які він просить стягнути на його користь, надано: договір про надання правової допомоги № 134 від 14.06.2022, укладений із Адвокатським бюро «Яремчук і партнери», де зазначено, що 1 година послуг адвокатського бюро становить 1000,00 грн; детальний опис-звіт наданих послуг (виконаних робіт) від 30.08.2022 та акт прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 30.08.2022 по договору про надання правової допомоги № 134 від 14.06.2022 в суді першої інстанції у справі щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди, з яких вбачається що загальна кількість годин, розрахованих на надання правової допомоги позивачу становить 3 години, а розмір винагороди складає 3000,00 грн; меморіальний ордер № @2PL295390 від 03.08.2022 та квитанцію від 03.08.2022 про оплату позивачем на рахунок АБ «Яремчук і партнери» 3000,00 грн за надання юридичних адвокатських послуг (а.с. 24-25, 28, 29, 30, 31). На підставі викладеного, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір судових витрат є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, у зв`язку з чим підлягає до стягнення з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. [PERSON] заявлені позовні вимоги на загальну суму 31350,00 грн, судом їх задоволено частково - на суму 21320,00 грн, отже процент задоволених позовних вимог [PERSON] складає 68,00 %, з огляду на що відшкодуванню позивачу підлягають судові витрати у розмірі 2040,00 грн (розрахунок: 3000,00 грн х 68 %).

Outcome: partial