Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У квітні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що вона є власником кварти [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21 листопада 2012 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради КМДА на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 19 листопада 2012 року № 1777-С/КП. Проте, у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач у справі, [PERSON] , та мати позивача, третя особа у справі, [PERSON] . З 2007 року відповідач [PERSON] виїхав з Києва до Великобританії на навчання, а після закінчення в 2012 році Університету живе і працює в Лондоні. Останній раз відповідач приїжджав до Києва в квітні 2017 року. В квартирі [ADDRESS] відповідач був зареєстрований позивачем за довіреністю, але в квартиру відповідач не заселявся та не має наміру повертатись в Україну. У зв`язку з цим, позивач обмежена у здійсненні свого права власності на квартиру, сплачуючи комунальні платежі з урахуванням проживання відповідача. Тому, позивач звернулася з цим позовом до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін на 11 травня 2023 року (а.с. 38). Повідомленням суду від 12 квітня 2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 39). До судового засідання сторони не з`явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 10 травня 2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримуює в повному обсязі (а.с. 31). 10 травня 2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21 листопада 2012 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради КМДА на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 19 листопада 2012 року № 1777-С/КП (а.с. 30-33). Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.06.2021 року (а.с. 22). Згідно із актом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 20 лютого 2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с. 34). Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приймає заяву відповідача [PERSON] про визнання позову. Рішення про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073, 60 грн. (а.с. 5) відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved