Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат за весь час прострочення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що між ним та відповідачем 01.01.2015 року було укладено договір позики №2, за яким він позичив відповідачу кошти в розмірі 38880 євро та 10800 доларів США. Станом на 01.06.2018 року борг по вказаному договору позики становив 2000 євро та 3000 доларів США, які відповідач зобов?язався повернути йому до 01.07.2018 року, а потім до 01.08.2018 року. Однак станом на 26.12.2018 року відповідач борг так і не повернув, що змусило його звернутись до суду. Згідно рішення Косівського районного суду від 24.12.2019 року, яке набрало законної сили 24.01.2020 року, сума основного боргу складала 144910 грн. Рішення суду звернуто до примусового виконання, але відповідачем так і не виконано. В зв?язку із цим просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 13054,62 грн. та інфляційні втрати в розмірі 66578,26 грн. за період з 26.01.2020 року по 26.01.2023 року, а також судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримує повністю, справу просить розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі\~наявних у\~справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно загальних положень про зобов?язання, що містяться в главах 47 та 48 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст.509-510 ЦК України). При цьому, згідно положень ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). У разі\~порушення грошового\~зобов`язання,\~настає відповідальність\~передбачена ст.625\~ЦК України. Зокрема, згідно вимог статті 625 ЦК України, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як видно\~із копії рішення\~Косівського районного\~суду від\~24.12.2019\~року по справі №347/37/19, та копії постанови про відкриття виконавчого провадження, судом було ухвалено рішення та видано виконавчий лист №347/37/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу по договору позики від 01.01.2015 року в розмірі 197124,75 грн. та 1971,25 грн. оплаченого судового збору (а.с.10-13, 14-15). Згідно мотивувальної частини судового рішення, неповернута сума основного боргу, яка входила у присуджену до стягнення суму, становила 144910 грн. Незважаючи на те, що вищеназване судове рішення набрало законної сили та було звернено до примусового виконання, відповідачем досі не виконане, і присуджені до стягнення грошові кошти, позивачу не сплачені. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати від суми основного боргу в межах строків позовної давності вказаних позивачем у позові. Зокрема, згідно наданого позивачем розрахунку, сума 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 26.01.2020 року по 26.01.2023 року становить 13054,62 грн. (а.с.8). Так само, інфляційні втрати слід стягнути згідно наданого розрахунку в розмірі 66578,26 грн. (а.с.9). Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути підтверджені судові витрати у розмірі 1073,60 грн. оплаченого судового збору (а.с.18). На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 530, 625, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: approved