Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "ОТП БАНК" про захист прав споживачів. В обґрунтування згаданого позову, позивачем зазначено, що 13.09.2019 між позивачем та відповідачем був укладений Договір про надання банківських послуг, за умовами якого [PERSON] як Клієнту було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в АТ "ОТП Банк" у гривні. Укладення Договору відбулось шляхом підписання сторонами Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № 033/000059/19 від 13.09.2019 року. 05.04.2021 позивач звернулася до відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк" із заявою про видачу готівки зі свого поточного рахунку у розмірі 2 100 000,00 грн. На переконання позивача, вказана заява за формою і змістом повністю відповідала вимогам закону, а тому [PERSON] вважала, що Банк у строк не пізніше 08.04.2021 повинен був видати їй вказану суму коштів готівкою. Проте, Банк свого обов`язку не виконав та не зважаючи на численні звернення позивача затягував із видачею коштів. Будучи вагітною, позивач змушена була неодноразово відвідувати банк, письмово та усно звертатись до відповідача, щодо необхідності виконання її розпорядження з видачі коштів, проте причини зволікань у здійсненні видаткової операції їй не пояснювали, кошти не видавались, відповідач обмежився лише формальними відписками про дотримання ним вимог чинного законодавства. Лише 06.05.2021 року Банк видав позивачу готівкові кошти у розмірі 2 100 000,00 грн. змусивши при цьому повторно подати заяву на видачу готівки. Позивачем зазначено, що порушення її прав, як споживача банківських послуг та невиконання грошового зобов`язання на суму 2 100 000,00 грн. тривало з 08.04.2021 року по 05.05.2021 року. Окрім того, позивачем зазначено, що діями відповідача їй завдано моральні страждання, які з урахуванням висновку від 16.01.2023 року лабораторії діагностики моральної шкоди становлять 44220,00 грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просила суд стягнути з Акціонерного товариства "ОТП БАНК" на її користь: пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 17 640,00 грн.; 3% річних, в розмірі 4 832,87 грн.; інфляційні нарахування, у розмірі 14 700,00 грн.; моральну шкоду, у розмірі 44 220,00 грн.; а також 6767,00 грн. судових витрат. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 104). 06.12.2022 року до Святошинського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зокрема відповідач зазначає, про необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки готівкові кошти позивач отримав після подачі належно оформленої заяви (а.с. 107-115). 06.02.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с. 160-162). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 158). 13.03.2023 року до Святошинського районного суду м. Києва від відповідача надійшли заперечення на заяву [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 204-211). У судовому засіданні 25.04.2023 року позивач підтримав позов з урахуванням заяви прпо зменшення розміру позовних вимог. У судовому засіданні 25.04.2023 року представник відповідача Танцюра Ю.Б. заперечувала щодо заявленого позову вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Судом встановлено, що 13.09.2019 між позивачем та відповідачем був укладений Договір про надання банківських послуг, за умовами якого [PERSON] як Клієнту було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в АТ "ОТП Банк" у гривні. Укладення Договору відбулось шляхом підписання сторонами Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № 033/000059/19 від 13.09.2019 року. 05.04.2021 позивач звернулася до відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк" із заявою про видачу готівки зі свого поточного рахунку у розмірі 2 100 000,00 грн. На переконання позивача, вказана заява за формою і змістом повністю відповідала вимогам закону, а тому [PERSON] вважала, що Банк у строк не пізніше 08.04.2021 повинен був видати їй вказану суму коштів готівкою. Як вбачається із матеріалів справи, 05.04.2021 [PERSON] подала до відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк" роздрукований бланк Додатку № 12 до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні "Заява на видачу готівки", який уже був заповнений від руки та містив підпис у графі "Підпис отримувача". У вказаному документі у графі "Загальна сума" було вказано прописом суму 2 100 000,00 грн., а у графі "Зміст операції" вказано - "видача готівки з поточного рахунку". На переконання Позивача, вказаний документ за формою і змістом повністю відповідав вимогам чинного законодавства України, встановлених для заяви про видачу готівки, тому [PERSON] наполягала на тому, щоб працівники відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк" прийняли його та зареєстрували як вхідну кореспонденцію. З огляду на наведене, вказаний документ дійсно був прийняти у Банку та зареєстрований за вхідним номером № 013-05/110. Разом з тим, працівники Банку роз`яснили [PERSON] , що вказаний документ не може бути підставою для видачі їй готівкових коштів у сумі 2 100 000,00 грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, положень Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25.09.2018 № 103 (далі також - "Інструкція № 103"), заяву на видачу готівкових коштів у сумі понад 50 000,00 грн. формує працівник Банку на прохання клієнта, і така заява повинна містити обов`язкові реквізити, установлені пунктом 104 розділу VI цієї Інструкції. Крім того, [PERSON] було роз`яснено, що власноручний підпис заявника на такій заяві повинен проставлятися у присутності працівника Банку. Натомість, Позивач жодним чином на вказані роз`яснення не відреагувала. 27.04.2021 року [PERSON] подала до Банку письмову заяву (зареєстрована в АТ "ОТП Банк" за вх. № 013-5/120 від 27.04.2021), в якій зазначила, що не зважаючи на неодноразові звернення, готівкові кошти їй видані не були, а про причини зволікання у видачі цих коштів їй нічого не відомо. У своїй заяві [PERSON] просила Банк надати письмову відповідь з приводу "затягування із видачею" готівкових коштів у розмірі 2 100 000,00 грн. за заявою від 05.04.2021 року та вимагала терміново видати вказану суму. Відповідь [PERSON] просила видати їй наручно, попередивши про її готовність за телефоном, вказаним у заяві. 06.05.2021 року [PERSON] подала до Банку ще одну заяву (зареєстрована в АТ "ОТП Банк" за вх. № 013-01/121 від 06.05.2021), в якій підтвердила, що 05.05.2021 року вона відвідувала відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк", де їй було запропоновано скласти заяву на видачу готівки у відповідності до вимог Інструкції № 103 та отримати готівкові кошти у визначеному цією Інструкцією порядку. 06.05.2021 АТ "ОТП Банк" надало [PERSON] письмову відповідь на її звернення від 27.04.2021 та від 06.05.2021 року. У своїй письмовій відповіді від 06.05.2021 Банк повторно роз`яснив Позивачу, що поданий 05.04.2021 року документ не може вважатися ані заявою на замовлення готівки, ані заявою про видачу готівки. [PERSON] було письмово роз`яснено, що заява на видачу готівки є касовим документом, який повинен роздруковуватися програмним комплексом у Банку та підписуватися власноручним підписом клієнта у присутності працівника Банку. Крім того, у вказаній відповіді Банк зауважив, що у документі від 05.04.2021 року [PERSON] не зазначила дату, коли вона бажала отримати готівкові кошти, тому у Банку були відсутні підстави вважати, що такі кошти Позивач мала намір отримати саме 08.04.2021 року, як вона зазначає про це у своїй позовній заяві. У вказаній відповіді Банк також підтвердив ту обставину, що [PERSON] вже надавалися роз`яснення з приводу порядку отримання готівкових коштів у відділенні АТ "ОТП Банк", зокрема, щодо порядку формування працівником Банку заяви про видачу готівки, яку клієнт повинен підписувати власноручно у присутності працівника Банку. Водночас, Банк у своїй відповіді від 06.05.2021 року вказав на відсутність усіх обов`язкових реквізитів у поданій Позивачем 05.04.2021 року заповненого від руки документу, що також виключало можливість стверджувати про відповідність такого документу вимогам, передбаченим законом для заяви на видачу готівки. З огляду на наведене, дії Банку відповідали положенню пункту 4.3.4. Правил користування рахунками АТ "ОТП Банк" (публічних) (у редакції від 14.07.2021, яка діяла на момент подачі [PERSON] документу від 05.04.2021). Згідно із пунктом 4.3.4. вказаних Правил у разі оформлення Клієнтом розрахункових документів з порушенням вимог чинного законодавства України, нормативно - правових актів Національного банку України та/або внутрішніх правил Банку, Банк має право відмовити у здійсненні розрахункових операцій мотивовано. За власним бажанням Банк може оформити письмову відмову з посиланням на підстави, передбачені чинним законодавством України. Більше того, у своїй відповіді від 06.05.2021 року Банк вкотре наголосив на готовності видачі [PERSON] готівки у відповідності до порядку, визначеного Інструкцією № 103. Оригінал письмової відповіді АТ "ОТП Банк" від 06.05.2021 за вих. № 013-01-5/154 було вручено [PERSON] особисто 06.05.2021 року у відділенні Банку, що підтверджується відповідною розпискою. Отже, з наведеного вбачається, що 06.05.2021 року [PERSON] з`явилася до відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк" і після отримання оригіналу письмової відповіді Банку від 06.05.2021 року, звернулася до працівника Банку для отримання готівки у встановленому Інструкцією № 103 порядку. Твердження Позивача про "відверті провокаційні випади" та образи на її адресу, обставини приниження її честі і гідності, які нібито мали місце 05.05.2021 року під час звернення [PERSON] до відділення "Дарницьке" АТ "ОТП Банк" та були зумовлені неправомірними, на переконання Позивача, діями Банку, що нібито завдали глибоких душевних страждань останній, не підтверджені належними доказами, а тому ці твердження не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Незгода Позивача із позицією Банку щодо неможливості видачі готівкових коштів у розмірі 2 100 000,00 грн. на підставі документу, поданого [PERSON] 05.04.2021, не може вказувати на завдання особі душевних страждань, оскільки у даній ситуації Банк діяв у відповідності із вимогами чинного законодавства України, а відтак, права Позивача не були порушені. Таким чином, суд дійшов висновку, що з боку Банку не було допущено порушення строків видачі готівкових коштів Позивачу, і відповідно відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та покладення на Банк відповідальності у вигляді виплати [PERSON] моральної шкоди. Встановлені вище обставини прямо вказують на добросовісність дій Банку, а також на те, що у Банку не було жодного наміру порушувати вимоги чинного законодавства чи прав Позивача. Дії Банку зводилися до забезпечення дотримання АТ "ОТП Банк" визначеного законом порядку здійснення такої касової операції, як видача готівки у національній валюті із урахуванням ризик-орієнтованого підходу. Великою Палатою Верховного Суду було зроблено правовий висновок щодо порядку застосування ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у спірних правовідносинах споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу. Відповідний висновок був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184 цс 20). Під час касаційного провадження у вказаній справі № 761/16124/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що існує необхідність вирішення, зокрема, таких питань: чи підлягає застосуванню до правовідносин з банківського вкладу, що є різновидом банківської фінансової послуги, Закон про захист прав споживачів?; що є вартістю фінансової послуги з розміщення коштів за договором банківського вкладу (депозиту) в розумінні частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів: проценти на суму депозиту у розмірі, встановленому договором банківського вкладу, чи вся сума грошових коштів, належна до виплати вкладникові, разом з тілом депозиту?. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.01.2022 року у вказаній справі № 761/16124/15-ц зазначила, що обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Разом з тим, як вбачається із наданого суду розрахунку Позивача розміру заявлених позовних вимог, базою нарахування пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено саме розмір грошових коштів, які [PERSON] просила видати їй готівкою з поточного рахунку, відкритого в АТ "ОТП Банк". Така позиція прямо суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.01.2022 року у вказаній справі № 761/16124/15-ц, а тому не може братися за основу під час вирішення питання по суті заявлених позовних вимог. При цьому, варто зауважити, що за своєю правовою природою послуги з обслуговування банківського рахунку та банківського вкладу (депозиту) є різновидами банківських фінансових послуг. Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. З огляду на наведені положення ЦК України, у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 310/9447/18 наведено наступну правову позицію: "…внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ. Крім того, за змістом правових норм параграфа 3 "Банківський вклад" глави 71 та параграфа 1 "Загальні положення про банківський рахунок" глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів. З урахуванням розширеного змісту поняття "послуга", прийнятого в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми необхідно трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту (за необхідності - трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ необхідно трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору." Така правова позиція також підтримана у постановах Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 539/4098/18; від 14.04.2022 у справі № 361/4256/19. Звертаючись до суду із позовом у даній справі, [PERSON] здійснювала нарахування заявленої до стягнення суми пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" від суми коштів, які вона просила виплатити їй готівкою. Разом з тим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку застосування ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у спорі між споживачем фінансових послуг та банком у разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу, сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Посилання [PERSON] у позовній заяві на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, є безпідставним, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 під час розгляду справи № 755/10947/17 зазначила, що під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція. Останні правові позиції з приводу порядку застосування ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц, на яку посилався Відповідач у суді першої інстанції, а також у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 310/9447/18. Саме ці правові позиції підлягають врахуванню під час вирішення спору у даній справі. Відтак, з наведеного вбачається, що оскільки послуги з видачі готівкових коштів надавалися Банком безкоштовно, то, відповідно, немає підстав для стягнення із АТ "ОТП Банк" пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Разом з тим, позивачем, на переконання суду, не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які він посилається у позові, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed