Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Адвокат Петричка Олександр Євгенович в інтересах [PERSON] звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що [PERSON] помер [INFO] . Померлому на підставі державного акта на право власності на землю серії ІІІ-ІФ № 021925, виданого 20 лютого 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 548, належали земельні ділянки, а саме: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,564 га, земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,314 га, загальною площею 0,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рудниківської сільської ради. [PERSON] є батьком позивача, який є спадкоємцем за законом на все його майно. Однак державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,88 га, що розташовані на території Рудниківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, у зв`язку з тим, що Державний акт на вказані земельні ділянки, виданий на ім`я померлого батька позивача після його смерті. У своїй позовній заяві представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, а саме: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,564 га, земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,314 га, загальною площею 0,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рудниківської сільської ради, які належали на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 021925, виданого 20 лютого 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 548, [PERSON] , який помер [INFO] у с. Рудники Снятинського району Івано-Франківської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, проти позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, проти позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, ураховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] . Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 1967 року Рудниківською сільською Радою Снятинського району, [PERSON] народився [INFO] в с. Рудники Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис № 3. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 1996 року Рудниківською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 30. Згідно з копією заяви до Першої Снятинської державної нотаріальної контори № 809 від 08.11.2022, [PERSON] , [INFO] , звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . З відповіді на запит першої Снятинської державної нотаріальної контори № 685/01-21 від 06.10.2022, Івано-Франківський обласний державний нотаріальний архів повідомляє, що за відомостями архівного фонду № 62 Другою Снятинською ДНК спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не відкривалася. Згідно з довідкою № 1231/02-14 від 08 листопада 2022 року, виданою державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що проживав у с. Рудники Снятинського району Івано-Франківської області, заведена спадкова справа за № 325/2022 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом № 809 від 08 листопада 2022 року сина померлого [PERSON] , [INFO] , жителя с. Рудники Коломийського району Івано-Франківської області. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70554659 від 08.11.2022, за № 69892639 зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] . Згідно з довідкою про право власності, що видається в зв`язку з оформленням спадщини № 600 від 27.09.2022, виданою Заболотівською селищною радою, згідно з записами погосподарської книги № 5, особового рахунку № [NUMBER] за 1996-2000 роки за [PERSON] , 1935 р.н., який помер [INFO] в с. Рудники, рахується земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,88 га згідно з державним актом ІІІ-ІФ № 021925. На день смерті крім померлого [PERSON] , 1935 р.н., в господарстві по [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - невістка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - онука, [PERSON] , [INFO] - онука. Заповіт від імені померлого [PERSON] , 1935 р.н., на території с. Рудники не посвідчувався. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 021925, виданого 20.02.2001, вбачається, що [PERSON] належать на праві приватної власності земельні ділянки, а саме: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,564 га, земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,314 га, загальною площею 0,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рудниківської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 548. Згідно з довідкою про право власності, яка видається в зв`язку з оформленням спадщини № 129 від 02.03.2023, виданою Заболотівською селищною радою, після смерті [PERSON] , [INFO] , у фактичне володіння спадковим майном вступив його син [PERSON] , [INFO] , який проживав у господарстві разом, здійснював обряд поховання, а також обробляв та користувався земельними ділянками (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,88 га згідно з державним актом ІІІ-ІФ № 021925). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1232/02-31 від 08 листопада 2022 року, державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії [PERSON] , [INFO] , жителю с. Рудники Коломийського району Івано-Франківської області, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,88 га, що розташовані на території Рудниківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, які належали [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі державного акту про право власності на земельні ділянки серії ІІІ-ІФ № 021925, виданого Рудниківською сільською радою 20 лютого 2001 року на ім`я [PERSON] , після його смерті. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали на праві власності його батьку на момент смерті, а правовстановлюючий документ на них був виданий після його смерті. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Отже, з наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] , відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька [PERSON] , оскільки був зареєстрований та проживав з останнім на момент його смерті, саме він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді земельних ділянок. Таким чином, спадщину позивач прийняв відповідно до вимог закону. Інші спадкоємці (відповідачі по справі) на момент смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали з останнім. Проте відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР не вступали в управління або володіння спадковими земельними ділянками та не подавали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Однак через те, що державний акт на земельні ділянки виданий на ім`я померлого після його смерті, позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ці земельні ділянки. Судом також встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 021925 померлому [PERSON] на момент його смерті належали на праві приватної власності земельні ділянки, а саме: земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,564 га, земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,314 га, загальною площею 0,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Рудниківської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 548. Однак за життя [PERSON] не отримав Державного акту на право приватної власності на землю, а зазначений правовстановлюючий документ був виданий вже після його смерті. Суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець померлого [PERSON] , має право на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті останнього, оскільки позивач прийняв спадщину та не відмовлявся від її прийняття. [PERSON] прийняв у спадщину земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , а останньому за життя належали спірні земельні ділянки, що підтверджено державним актом на право власності на землю, хоча й виданим після його смерті, а отже право власності на земельні ділянки перейшло до спадкоємця [PERSON] з моменту відкриття спадщини за загальними правилами спадкування зі збереженням їх цільового призначення. Ураховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на майно в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved