Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києві з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивував тим, що з 10 лютого 1984 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з листопада 2021 року та до суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу. За час шлюбу сторонами було придбано майно, зокрема житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 210,8 м2, житловою площею 68,6 м2, який складається з житлового будинку та мансарди, позначених літерою „А"; віранди „а"; трьох відкритих віранд „а-1", „а-2", „а-3"; господарчого блоку „Б"; споруд №1; 2; 3; 1 та земельну ділянку площею 0,1003 га, кадастровий номер 8000000000:90:217:0030, розташованої в [ADDRESS] . Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу майном, позивач звернувся з вимогою про його поділ у судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Крім того, у заяві вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач також не з`явилася, при цьому надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та визнання позовних вимог в повному обсязі. Представник АТ «Сенс Банк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що даний позов порушує майнові права та інтереси АТ «Сенс Банк», як кредитора та направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних відстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 10 лютого 1984 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис №134. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з листопада 2021 року та до суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано майно - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 210,8 м2, житловою площею 68,6 м2, який складається з житлового будинку та мансарди, позначених літерою „А"; віранди „а"; трьох відкритих віранд „а-1", „а-2", „а-3"; господарчого блоку „Б"; споруд №1; 2; 3; 1 та земельну ділянку площею 0,1003 га, кадастровий номер 8000000000:90:217:0030, розташованої в [ADDRESS] ., що підтверджується витягами зДержавного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії яких наявні в матеріалах справи. У відповідності до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. А частиною третьої цієї статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК Українивідповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вжитих ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved