Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами банківських вкладів, а саме заборгованість 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 131 310,57 Євро та 60 922,62 доларів США та заборгованість по інфляційним втратам в розмірі 632 115,61 грн. Ухвалою суду від 22.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження на 10.02.2023 року (т. 2 а.с. 170). 08.12.2022 року від представника відповідача - Тузової В.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 175-194), відповідно до якого позовні вимоги не визнала, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17. Також зазначила, що ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 року замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», які є предметом спору, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладів. Крім того, будь-яких письмових заперечень від позивача відносно переведення банком зобов`язань на ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами, які є предметом спору на адресу банку не надходило, а отже вважає, що таке переведення боргу було здійснено зі згоди позивача. Ухвалою суду від 10.02.2023 року залучено у цивільній справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» (т. 2 а.с. 199). 24.02.2023 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень можуть застосуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Крім того, ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню не тільки до зобов`язальних правовідносин, а й застосовується до деліктних правовідносин. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача - АТ КБ «Приватбанк» Тузова В.О. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон» до судового засідання не з`явився з невідомих причин. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність представника третьої особи, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи: 1. рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2019 року у справі № 757/14447/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів - задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] за договором № SAMDN01000700740475 від 18.01.2008 р. суму вкладу 900 000 євро, відсотки 224 853,27 євро, 3% річних в розмірі 58 884,15 євро, пеню 5 989 673,95 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 67-75). Постановою Київського апеляційного суду від 28.01.2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 11.10.2019 року (т. 1 а.с. 76-84). 2. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2019 року у справі № 757/56287/18-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 року у сумі 358 414 євро 09 євроцентів, пеню у розмірі 2 504 595 грн. 96 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 110-115). Постановою Київського апеляційного суду від 26.12.2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року змінено в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та судового збору. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070029130400 від 06 грудня 2013 року у сумі 328 764 євро 59 євроцентів та стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь держави судовий збір у розмірі 8 810 грн. 00 коп. У іншій частині рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 116-121). Постановою Верховного Суду від 18.02.2020 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року, в незміненій його частині, та постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 124-140). 3. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року у справі № 757/13192/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] за договором № SAMDNWFD0070085968300 від 3.03.2014 р. суму вкладу 85 000 євро, відсотки 28 773,70 євро, 3% річних в розмірі 5 890,47 євро, пеню 766 453,68 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 90-98). Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів в частині стягнення пені змінено. Стягнуто з АТ КБ на користь [PERSON] за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070085968300 від 03 березня 2014 року пеню у розмірі 1 263 112,75 грн. В іншій частині рішення залишити без змін (т. 1 а.с. 99-104). 4. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року у справі № 757/13189/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] за договором № SAMDN01000733753792 від 13.03.2013 р. суму вкладу 85 000 євро , відсотки 50 841,73 євро, 3% річних в розмірі 13504,57 євро, пеню 1 354 306,75 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 150-158). Постановою Київського апеляційного суду від 10.03.2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 25.09.2019 року (т. 1 а.с. 161-167). 5. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року у справі № 757/42043/18-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу у розмірі 220 000 євро, відсотки у розмірі 57 599,62 євро, три проценти річних у розмірі 9 810,14 євро, пеню у розмірі 528 євро, а всього 287 937,76 євро. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 175). Постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 27.11.2018 року (т.1 а.с. 176-180). Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року в частині позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» змінено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню за договором від 06 грудня 2013 року у розмірі 100 000 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишено без змін (т. 1 а.с. 182-194). 6. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2019 року у справі № 757/19/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ на користь [PERSON] кошти по договору № SAMDN01000710629085 від 26.05.2010 року в розмірі 569 614,58 Євро, з яких: 300 000,00 Євро - сума вкладу за договором банківського вкладу; 101 278,86 Євро - відсотки по договору; 18 335,72 Євро - три відсотки річних; - 150 000,00 Євро - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 238-246). Постановою Київського апеляційного суду від 01.07.2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 22.05.2019 року (т. 1 а.с. 247-250, т. 2 а.с. 1-7). Постановою Верховного Суду від 17.11.2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови, та резолютивну частину в частині стягнення пені, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів», зменшено її розмір з 150 000,00 євро до 100 000,00 грн. (т. 2 а.с. 10-14). 7. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року у справі № 757/13186/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів - задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти по договору від 26.06.2012 року № SAMDN01000726774329 в розмірі 657 441,46 Євро та 7 430 075,00 грн., з яких: 500 000,00 Євро - сума вкладу за договором банківського вкладу, 125 079,16 Євро - відсотки по договору, 32 362,30 Євро - три відсотки річних, 7 430 075,00 грн. - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 200-208). Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 29.10.2019 року (т. 1 а.с. 209-217). Постановою Верховного Суду від 01.12.2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року змінено у частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пені за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN01000726774329 від 26 червня 2012 року, зменшено її розмір до 500 000 грн. (т. 1 а.с. 220-230). 8. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року у справі № 757/20428/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу від 15.02.2012 року № SAMDN01000723694026 в розмірі 503 947,16 доларів США, з яких сума вкладу - 400 000,00 доларів США, сума відсотків - 103 947,16 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних в розмірі 27 747,27 доларів США, пеню в розмірі 5 370 780,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 2 а.с. 21-32). Постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2020 року залишено без змін рішення Печерського районного суду від 17.02.2020 року (т. 2 а.с. 33-40). Постановою Верховного Суду від 22.02.2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року змінено, шляхом викладення мотивувальної частини судових рішень в редакції цієї постанови. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року змінено в резолютивній частині, шляхом зменшення розміру стягнутої із АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пені за договором від 15 лютого 2012 року № SAMDN01000723694026 (вклад «Депозит VIP») з 5 370 780,00 грн. до 500 000,00 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін (т. 2 а.с. 43-49). 9. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року у справі № 757/18534/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу від 15.02.2012 року № SAMDN01000723694110 в розмірі 125 986,42 доларів США, з яких сума вкладу - 100 000,00 доларів США, сума відсотків - 25 986,42 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] три проценти річних в розмірі 6 802,22 доларів США, пеню в розмірі 1 332 205,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 2 а.с. 56-67). Постановою Київського апеляційного суду від 18.08.2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року - змінено, зменшено суму стягнення пені за договором банківського вкладу №SAMDN01000723694110 від 15 лютого 2012 року з 1 332 205 грн. до 100 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 2 а.с. 68-80). Постановою Верховного Суду від 01.12.2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, з урахуванням змін, внесених в ході апеляційного перегляду справи, та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року залишено без змін. (т. 2 а.с. 83-96). 10. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2019 року у справі № 757/23/19-ц позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти по договору № SAMDNWFD0070038884700 від 18.12.2013 року в розмірі - 100 000,00 дол. США - сума вкладу за договором банківського вкладу; 29 019,27 дол. США - відсотки по договору; 5 895,24 дол. США - три відсотки річних; - 50 000,00 дол. США - пеня. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти по договору № SAMDNWFD0070085938100 від 03.03.2014 року в розмірі - 85 000,00 дол. США - сума вкладу за договором банківського вкладу; 28 925,68 дол. США - відсотки по договору; 5 205,60 дол. США - три відсотки річних; - 42 500,00 дол. США - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т. 2 а.с. 106-113). Постановою Київського апеляційного суду від 28.01.2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року в частині стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню по договору № SAMDNWFD0070038884700 від 18.12.2013 року в розмірі 714 164,23 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню по договору № SAMDNWFD0070085938100 від 03.03.2014 року в розмірі 711 860,98 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 травня 2019 року залишити без змін (т. 2 а.с. 114-123). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судовими рішеннями встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» були укладені наступні договори банківського вкладу (депозиту): 1) договір № SAMDN01000700740475 від 18.01.2008 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 900 000,00 Євро на строк до 18.01.2009 року з правом автоматичної пролонгації; 2) договір № SAMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 250 000,00 Євро з правом автоматичної пролонгації; 3) договір № SAMDNWFD0070085968300 від 03.03.2014 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ» на суму 85 000,00 Євро з правом автоматичної пролонгації; 4) договір № SAMDN01000733753792 від 13.03.2013 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 Євро з правом автоматичної пролонгації. 03.10.2013 року депозит ще поповнено на 110 000,00 Євро. Загальна сума депозиту становить 210 000,00 Євро; 5) договір № SAMDNWFD0070029132800 від 06.12.2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 220 000,00 Євро з правом автоматичної пролонгації. 6) договір № SAMDN01000710629085 від 26.05.2010 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 Євро з правом автоматичної пролонгації. 7) договір № SAMDN01000726774329 від 26.06.2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 500 000,00 Євро з правом автоматичної пролонгації. 8) договір № SAMDN01000723694026 від 15.02.2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 400 000,00 доларів США з правом автоматичної пролонгації. 9) договір № SAMDN01000723694110 від 15.02.2012 року на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 100 000,00 доларів США з правом автоматичної пролонгації. 10) договір № SAMDNWFD0070038884700 від 18.12.2013 року на оформлення вкладу «СТАНДАРТ НА 12 МІС.» на суму 100 000,00 доларів США з правом автоматичної пролонгації. Судами встановлено, що внесення грошових коштів на передбачені договорами відповідні рахунки підтверджуються довідками про наявність у позивача відповідних рахунків в АТ КБ «Приватбанк» станом на 14.03.2013 та відповідними платіжними дорученнями. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 3 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України). Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Після припинення між сторонами договірних правовідносин, зокрема, внаслідок дострокового розірвання договорів, інтереси позивача як вкладника підлягають захисту на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зазначено, що: «після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Суд зазначає, що позови про стягнення грошових коштів із АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] задоволено, встановлено правомірність вимоги позивача про дострокове розірвання депозитних договорів, стягнено суми вкладів, відсотки відповідно до умов укладених договорів, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, суму пені з моменту вимоги про дострокове розірвання до дати подання позову. Отже, факт прострочення виконання грошового зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та вказані зобов`язання продовжували існувати до моменту виконання рішення суду. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних від простроченої суми, розрахованих в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності до моменту виконання рішень суду, враховуючи, що у вказані періоди зобов`язання було невиконане та продовжувало існувати до моменту виконання відповідного рішення суду. Водночас, наданий позивачем розрахунок є неправильним, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок та відповідно неправильно розраховано кількість днів прострочення. Крім того, позивачем наведений розрахунок із застосуванням неправильної формули розрахунку, оскільки порядок обчислення трьох процентів річних за формулою: сума вкладу за рішенням суду х (кількість днів прострочення виконання рішення суду) х 3 (розмір процентів, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) : 100 : 365 (днів у році)» У зв`язку з наведеним 3% річних має становити: 1. за договором № SAMDN01000700740475 від 18.01.2008 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 24.06.2020 року (дата виконання рішення суду): 900 000,00 Євро х 3 х 229 днів/100/365 = 18 170,72 Євро 2. за договором № SAMDNWFD0070029130400 від 06.12.2013 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 24.06.2020 року (дата виконання рішення суду): 250 000,00 Євро х 3 х 229 днів/100/365 = 4 795,48 Євро 3. за договором № SAMDNWFD0070085968300 від 03.03.2014 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 24.06.2020 року (дата виконання рішення суду): 85 000,00 Євро х 3 х 229 днів/100/365 = 1 599,86 Євро 4. за договором № SAMDN01000733753792 від 13.03.2013 року за період з 09.11.2019 року ( в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 08.11.2020 року (дата виконання рішення суду): 210 000,00 Євро х 3 х 366 днів/100/365 = 6 317,26 Євро 5. за договором № SAMDNWFD0070029132800 від 06.12.2013 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 17.03.2020 року (дата виконання рішення суду): 220 000,00 Євро х 3 х 130 днів/100/365 = 2 350,68 Євро 6. за договором № SAMDN01000710629085 від 26.05.2010 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 22.09.2022 року (дата виконання рішення суду): 100 000,00 Євро х 3 х 1049 днів/100/365 = 8 621, 91 Євро 7. за договором № SAMDN01000726774329 від 26.06.2012 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 22.09.2022 року (дата виконання рішення суду): 500 000,00 Євро х 3 х 1049 днів/100/365 = 43 109,58 Євро 8. за договором № SAMDN01000723694026 від 15.02.2012 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 22.09.2022 року (дата виконання рішення суду): 400 000,00 доларів США х 3 х 1049 днів/100/365 = 34 487,67 доларів США 9. за договором № SAMDN01000723694110 від 15.02.2012 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 22.09.2022 року (дата виконання рішення суду): 100 000,00 доларів США х 3 х 1049 днів/100/365 = 8 621,91 доларів США 10. за договором № SAMDNWFD0070038884700 від 18.12.2013 року за період з 09.11.2019 року (в межах позовних вимог та з врахуванням загальних строків позовної давності) по 23.06.2020 року (дата виконання рішення суду): 100 000,00 доларів США х 3 х 228 днів/100/365 = 1 873,97 доларів США Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3% річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 20 березня 2019 року в справі 761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19). Ураховуючи те, що рішеннями суду, які набрали законної сили з відповідача стягнуто на користь [PERSON] суми основного зобов`язання в іноземній валюті, то нарахування 3% річних повинно бути здійснено в іноземній валюті. При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції покриваються відповідним еквівалентом іноземної валюти. У випадку невиконання грошового зобов`язання, предметом якого є іноземна валюта, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки вони передбачені виключно для гривні, а відшкодування втрат від коливання курсу іноземних валют - статтею 625 ЦК України не передбачено. Такого висновку дійшов Верховний Суд у його постанові від 20.02.2019 у справі № 638/10417/15ц, а також у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17. Таким чином, за договорами, що укладені сторонами, предметом яких є іноземна валюта інфляційні втрати стягненню не підлягають. Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитним договором, укладеним сторонами, суд відхиляє, оскільки суду не надано доказів, а саме письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника - АТ КБ «Приватбанк» у зобов`язанні за депозитним договором на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язання відповідно до положень ст. 520 ЦК України. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило станом на 10.11.2022 року 12 405 грн. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 405 грн.

Outcome: partial