Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.02.2019. У даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2021 ухвалено змінити розмір аліментів, визначених судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.07.2019, та ухвалено стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн на двох дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач зазначила, що несе додаткові витрати на утримання спільних дітей сторін, які викликані особливими обставинами, а саме необхідністю проведення лікування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] були проведені обстеження у ТОВ «Оксфорд Медікал», клініці ЛОР ендоскопічної та пластичної хірургії «До і після» та ТОВ «Лорімед». Загальна вартість витрат на обстеження та лікування [PERSON] становить 14620 грн. Так само [PERSON] були проведені обстеження у клініці ЛОР ендоскопічної та пластичної хірургії «До і після», загальна вартість яких становить 700 грн. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 15320 грн. 23.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 23.03.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 23.03.2023 судове засідання відкладено на 11.04.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 11.04.2023 судовий розгляд не відбувався у зв`язку з перебуванням головуючої судді Марциновської І.В. у нарадчій кімнаті під час розгляду іншої цивільної справи. Судове засідання відкладено на 09.05.2023. У судовому засіданні 09.05.2023 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що лікування неповнолітніх дітей сторін проводилось у приватних медичних закладах у зв`язку з необхідністю проведення [PERSON] оперативного втручання, оскільки позивач вагалась щодо якості надання медичних послуг у державних установах. Не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 09.05.2023 позивач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 09.05.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 30.08.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складений актовий запис № 1443. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.02.2019 у справі № 607/31/19 шлюб між сторонами був розірваний. Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00028399378 від 03.11.2020 (а.с. 5). У даному шлюбі народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 8, 9). Також з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00028399488 від 03.11.2020 вбачається, що 08.10.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 6). 08.05.2020 [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] , про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складений актовий запис № 30. Указане підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] (а.с. 7). Указані обставини підтверджують зміну прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » та в подальшому на « [PERSON] ». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2021 ухвалено змінити розмір аліментів, визначених судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.07.2019, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн на двох дітей, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину регулюються ст. 185 СК України, яка, зокрема, передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі . Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489/цс17. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що понесла додаткові витрати на утримання спільних дітей сторін, які викликані особливими обставинами, а саме необхідністю проведення лікування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд встановив, що 03.12.2022 у ТОВ Оксфорд Медікал Тернопіль» [PERSON] , [INFO] , проведена ультразвукова діагностика серця (ехокардіографія), вартість проведення якої становила 420 грн. Такі обставини підтверджуються ехокардіографією від 03.12.2022 (а.с. 12) та фіскальним чеком № ПН 397889419180 від 03.12.2022 про здійснення оплати за надані медичні послуги (а.с. 13). Так само згідно з актами надання послуг № 23 від 23.05.2022 (а.с. 17) та № 111 від 22.11.2022 (а.с. 19) [PERSON] проведені первинні огляди у клініці ЛОР ендоскопічної та пластичної хірургії «До і після». Сукупна вартість наданих [PERSON] медичних послуг становить 700 грн (350 грн + 350 грн = 700 грн). Факт оплати позивачем наданих послуг підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 18 від 23.05.2022 (а.с. 16) та № 86 від 22.11.2022 (а.с. 18). Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг до Договору про проведення операції та інших медичних втручань від 11.07.2022 (а.с. 24) ТОВ «Медичний центр «Лорімед» були надані [PERSON] такі медичні послуги: підслизова резекція переділки носа з підслизовою вазотомією та латералізацією нижніх носових раковин; інгаляційний наркоз з ШВЛ. Вартість наданих ТОВ «Медичний центр «Лорімед» медичних послуг становить 12500 грн. Факт оплати позивачем наданих послуг підтверджується фіскальним чеком № ФН 385971007/ВН 2105 від 08.07.2022 (а.с. 26). При цьому суд відхиляє за неналежністю акти приймання-передачі наданих ТОВ «Медичний центр «Лорімед» послуг від 20.04.2022 (а.с. 22) та від 25.05.2022 (а.с. 23), зі змісту яких вбачається, що [PERSON] були надані 2 послуги щодо первинних оглядів, сукупна вартість яких становила 700 грн (400 грн + 300 грн = 700 грн), оскільки докази, які б підтверджували, що позивач здійснила оплату вказаних вище медичних послуг, суду не надані. Указане дає підстави дійти висновку, що додаткові витрати на утримання неповнолітньої [PERSON] , які викликані необхідністю проходження медичних обстежень та лікування, становлять 13620 грн (420 грн + 700 грн + 12500 грн = 13620 грн). Також суд встановив, що згідно з актами надання послуг № 21 від 23.05.2022 (а.с. 15) та № 22 від 23.05.2022 (а.с. 21) [PERSON] проведені первинні огляди у клініці ЛОР ендоскопічної та пластичної хірургії «До і після». Сукупна вартість наданих [PERSON] медичних послуг становить 700 грн (350 грн + 350 грн = 700 грн). Факт оплати позивачем наданих послуг підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 19 та № 20 від 23.05.2022 (а.с. 14, 20). Указане дає підстави дійти висновку, що додаткові витрати на утримання неповнолітнього [PERSON] , які викликані необхідністю проходження медичних обстежень, становлять 700 грн (350 грн + 350 грн = 700 грн). При цьому відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. За таких обставин суд доходить висновку, що додаткові витрати на утримання неповнолітньої [PERSON] становлять 13620 грн, а на утримання неповнолітнього [PERSON] - 700 грн. Відтак, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що додаткові витрати кожного з батьків на утримання [PERSON] мають становити 6810 грн, а на утримання [PERSON] - 350 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 7160 грн, що становить 46,74 % від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 46,74 % судового збору у сумі 501,80 грн, а 53,26 % судового збору у сумі 571,80 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial