Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Адвокат Шумський І.В. звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасовій окупованій території України. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , все життя мешкає на території Донецької області. З 03 березня 2015 року по 04 грудня 2018 року [PERSON] , [INFO] перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02.11.2018 року в межах розгляду цивільної справи № 243/8668/18 (провадження № 2/243/2982/2018) вищезазначений шлюб було розірвано. Перебуваючи у шлюбі [PERSON] , [INFO] народила доньку [PERSON] , [INFO] . В кінці жовтня 2020 року заявниця по справі дізналась про свою другу вагітність. Перебуваючи на тимчасово окупованій території України у м. Донецьк « [INFO] [PERSON] народила хлопчика - [PERSON] . Згідно звіту УЗО від 11.03.2021 року, а також виписного епікризу від 23.08.2021 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно була вагітною другою дитиною та [INFO] о 12 годині 50 хвилин вона народила дитину чоловічої статі, маса тіла дитини - 4000 грамів, зростом 57 сантиметрів. Також в цій документації також зазначено, що стан дитини при народженні важкий. Окрім того, до заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України додається виписний епікриз на ім`я дитини - [PERSON] , 2021 р.н. Заявник [PERSON] , [INFO] народжувала не у шлюбі та вона є матір`ю одиначкою. З огляду на важкий стан її новонародженої дитини, карантинні обмеження пов`язані із COVID-19, вона не мала можливості виїхати до підконтрольної території України та зареєструвати народження своєї дитини відповідно до чинного законодавства. [PERSON] , [INFO] вимушена була оформлювати «місцеве свідоцтво про народження» своїй дитині. Тож, додатково факт народження [PERSON] [INFO] сина - [PERSON] підтверджується ще свідоцтвом про народження, яке було видане так званим «Городским отделом ЗАГС Горловского городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від 25.08.2021 року. Встановлення юридичного факту народження своєї дитини необхідне заявнику - [PERSON] , [INFO] для подальшої державної реєстрації в органах ДРАЦС факту такого народження, отримання свідоцтва про народження державного зразка та отримання допомоги від держави у зв`язку із народженням дитини. Українські відділи ДРАЦС на окупованих територіях, до яких могла б звернутися [PERSON] , [INFO] для реєстрації народження своєї дитини та подальшого отримання свідоцтва про народження державного зразка, на теперішній час не працюють та не приймають громадян через окупацію. Тому просить встановити факт народження громадянкою України - [PERSON] , [INFO] , живонародженої дитини чоловічої статі - ім`я дитини « [PERSON] » по батькові дитини « [PERSON] », прізвище дитини « [PERSON] », який народився [INFO] ; - місце народження дитини: Україна, Донецька область, місто Донецьк. Зазначити в актовому записі про народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження дитини: Україна, Донецька область, місто Донецьк: - матір`ю дитини: [PERSON] , [INFO] , громадянку України. - відомості про батька вказати відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, вказавши його прізвище, ім`я, по батькові як [PERSON] , громадянин України. Представник заявника та заявник до суду не з`явилися, надали клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягають. Представник заінтересованої особи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до положень ст. 317 ЦПК України(абзац 1 ч. 1, частин 3,4) заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. 07 травня 2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України", яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" доповнено словами "крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану". Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум "реєстрація народжень, смертей і шлюбів", виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації народження, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. Місто Донецьк є тимчасово окупованою територією, абудь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України, нелегітимні (Указ Президента України від 14.11.2014. №875/2014"Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях",Постанова ВРУ №254-VIII від 17.03.2015 "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", Закон України №1680-VII "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей",Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Ц-міським РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 24.12.2009 року. [PERSON] , [INFO] . [INFO] о 12 годині 50 хвилин народила дитину чоловічої статі, маса тіла дитини - 4000 грамів, зростом 57 сантиметрів, стан дитини при народженні важкий, що підтверджується виписним епікризом на ім`я дитини - [PERSON] , 2021 р.н. Враховуючи "намібійські винятки", суд бере до уваги лише свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , видане органом окупаційної влади, в якому зазначено його матір`ю - [PERSON] . Таким чином, досліджені судом докази підтверджують родинний зв`язок між заявником та дитиною, свідоцтво про народження якої не відповідає встановленому зразку в Україні. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд приймає зазначені докази як належні та допустимі. Таким чином, оскільки законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини шляхом звернення до суду і заявницею доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, а в подальшому підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту народження дитини знайшла своє підтвердження під судового розгляду та підлягає задоволенню. У зв`язку з тим, що станом на день народження дитини заявниця не перебувала у шлюбі, на підставі ст. 135 СК України запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 4ст. 317 ЦПК України,ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved