Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

30 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2021 року по справі № 212/5237/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною зареєстрованого в реєстрі №1516. Законна підстава, на якій ТОВ «Вердикт Капітал» стягнув з [PERSON] 7291,61 грн. відсутня, а отже, стягнуті кошти за виконавчим написом нотаріуса мають бути повернуті боржнику на підставі ст. 1212 ЦК України, однак в добровільному порядку кошти не повернуті, у зв`язку із чим Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 02 травня 2023 року о 10 год. 30 хв. з викликом сторін. 02 травня 2023 року від відповідача, ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.1212ЦК України. Правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) коштів, є кредитний договір і наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача адвокат Вовк М.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні вказаних вимог. Відповідач, ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною було відкрите виконавче провадження №59949205 на виконання виконавчого напису №1516 від 02 серпня 2019року виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості в розмірі 57 149,37грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2021 року по справі № 212/5237/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинений 02 серпня 2019 року зареєстрованого в реєстрі № 1516 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0131/013692-ZP від 14.07.2011 р. за період з 29.01.2019 р. по 24.07.2019 р. у розмірі 57 149,37 грн. До приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. було направлено Адвокатський запит №17/10/22-Л від 17.10.2022 року. У відповіді приватного виконавця виконавчого округу Києва Клітченко О.А. № 5910 від 19.10.2022 р. на адвокатський запит зазначено, що у виконавчому провадженні №59949205 стягнуто: 7 291,61 грн.- сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача; 400.00 грн. - витрати виконавчого провадження; 1979.89 грн. - основна винагорода приватного виконавця. 04 лютого 2023 року на адресу Відповідача було направлено Заяву про повернення стягнутого за виконавчим написом №1516 від 02.08.2019 р., що підтверджується поштовою накладною № 5005302415510 від 04.02.2023 р. та Описом вкладення. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 5005302415510 Відповідач отримав 14.02.2023 р. лист з Заявою про повернення стягнутого за виконавчим написом №1516 від 02.08.2019 р. На момент подання позовної заяви Відповідачем стягнутого за виконавчим написом №1516 від 02.08.2019 р. повернуто не було. Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу). Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутністю правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2019 року в справі №910/1531/18 та від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18. Відповідно до частин 1, 5-7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого з позивача утримувались суми стягнень у вищевказаному розмірі, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаним таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем - стягувачем безпідставно набутих коштів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 7 291,61 грн. Що стосується розподілу судових витрат. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц). Як вбачається із матеріалів справи спільно із позовною заявою до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги №17/10/2022-Л від 17 жовтня 2022 року, укладений між адвокатом, [PERSON] та позивачем, [PERSON] (а.с.17). Факт надання правничої допомоги та перелік видів правничої допомоги, яка була надана адвокатом позивачу [PERSON] підтверджено актом виконаних робіт (а.с.20). В якості доказів оплати надано квитанцію про проведення оплати від 30 березня 2023року на загальну суму 7 500 грн. (а.с.19). Умови оплати відповідають положенням договору про надання правової допомоги №17/10/2022-Л від 17 жовтня 2022 року. Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, вмотивоване тим, що заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належним чином та є завищенними, оскільки квитанція надана адвокатом не є квитанцією до прибуткового касового ордеру, а відповідно не є допустимим доказом понесених витрат на правову допомогу. Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 квітня 2020 року по справі №727/4597/19, відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, суд не погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належним чином, оскільки квитанція надана адвокатом не є квитанцією до прибуткового касового ордеру Однак, суд погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, та не відповідають критеріям розумності та пропорційності. Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу є обгрунтованим. У зв`язку із задоволенням позову, враховуючи заперечення відповідача, витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому стягненню із відповідача на користь позивача, а саме в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень, що відповідає обсягу наданих адвокатами послуг згідно з представленого акту виконаних робіт. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Outcome: approved