Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] . Вказала, що з позивачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалось, сторони припинили спільне проживання, що унеможливлює збереження шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою трьох років. Ухвалою суду від 20.03.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим листом, який відповідач отримав 01.04.2023 (а.с.24). В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 747/23 від 14.04.2023 року) про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 22). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином (а.с. 29), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, та відзиву на позов не подав. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 02.11.2021 Компаніївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5) Зі змісту позову вбачається, що сторони з жовтня 2022 спільного господарства не ведуть, припинили сімейні відносини, проживають окремо, мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6,9). Клопотань про надання часу на примирення до суду від сторін не надходило, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. В позовній заяві позивач просила залишити їй прізвище « [PERSON] », яке вона набула під час реєстрації шлюбу. Також, судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6) Таким чином, сторони мають спільну малолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою № 2 від 03.01.2023 року виданої виконкомом Компаніївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (а.с.9) За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до\~статті 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181\~Сімейного кодексу\~України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша\~третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183\~Сімейного кодексу\~України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу частини першої статті 191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Також частиною другою статті 84 Сімейного Кодексу України\~визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина четверта статті 84 Сімейного Кодексу України). Враховуючи вищевикладене, оскільки сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сукупність перерахованих принципів регулювання сімейних відносин вказує про обов`язок дотримання прав позивача на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що відповідач, будучи повідомлений належним чином про судовий розгляд, не надав суду заперечень, не повідомив суд про наявність (відсутність) обставин, викладених у статті 182 Сімейного кодексу України, а тому з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини в розмірі, заявленому позивачем. Пунктом 1 частини першої статті 430\~ЦПК України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК\~України та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн. та на користь держави у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved