Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між сторонами укладено шлюб. Від даного шлюбу народилося троє дітей, одна з яких неповнолітня - донька [PERSON] , [INFO] . Приблизно рік тому, стосунки між сторонами були припинені через рішення відповідачки добровільно вступити на військову службу до лав Збройних Сил України. Напруженість у сімейних відносинах виникала і раніше в результаті систематичного небажання відповідачки піклуватися про родину. Старші діти донька та син, неповнолітня донька проживають з позивачем. Неодноразово без видимих причин відбувалися провокування сімейних сварок. Це в свій час призвело до повного небажання відповідачки зберегти сім`ю та виявляти турботу про спільну дитину. Вважає, що за таких обставин є недоцільним подальше перебування у шлюбі. Зазначена обставина стала причиною крайнього загострення стосунків між сторонами. Спільного господарства не ведуть. Станом на момент подання позову відповідачка перебуває на військовій службі і не планує збереження сім`ї після закінчення військового стану. Так, зокрема в середині червня 2022 року, відповідачка, перебуваючи на стаціонарному лікуванні, на грунті неприязних стосунків, спровокувала чергову сварку і пішла з дому. За наслідком такої поведінки почуття взаємоповаги та прив`язаності одне до одного в розумінні як до іншого з подружжя зникло остаточно. Маючи стабільний заробіток, позивач в стані самостійно утримувати та виховувати дитину. Примирення між сторонами з метою збереження сім`ї, зі слів відповідачки, неможливе. Крім того, перебування у шлюбі суперечить інтересам неповнолітньої дитини, оскільки унеможливлює її розвиток фізичний, розумовий, моральний, духовний та у соціальному відношенні здоровий в умовах свободи та гідності. З огляду на наведене вважає подальше існування шлюбу неможливим. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась, через канцелярію суду подала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, визнання позовних вимог. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 12.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №283, що підтверджується наявним у справі оригіналом виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.07.2001. У шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відмітками у паспорті позивача та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відміткою у паспорті позивача та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.10.2008. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідач визнала позов у повному обсязі. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, зокрема, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved