Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

У березні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна. У позовній заяві позивачка зазначила, що з 28 січня 2014 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду від 02 березня 2023 року. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,7 кв. м, жилою площею 14,8 кв. м., яка за спільною домовленістю була зареєстрована за відповідачем. Тому позивачка [PERSON] просила визнати за нею право власності на частину квартири під [ADDRESS] та у порядку поділу майна визнати за [PERSON] право власності на частину на вищевказану квартиру. 18 квітня 2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Дядик Я.Б. подав відзив на позовну заяву вважають, що позовна заява про поділ майна підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 10 липня 2020 року за час спільного проживання у шлюбі сторони за спільні кошти придбали квартиру за 351800 грн. Відповідач мав особисті кошти та земельну ділянку площею 0,2228 га кадастровий номер 6125588000:02:002:0120, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1521 га кадастровий номер 6125588000:02:002:0121, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS] . 18 травня 2017 року відповідач відчужив належні йому Земельні ділянки за 90 412,00 грн. та 29 568 грн. відповідно, оскільки коштів у сторін на придбання квартири в достатній кількості не було. За домовленістю з [PERSON] та [PERSON] , які продавали квартиру відповідач передав виручені від реалізації Земельних ділянок кошти, а також свої особисті кошти їм, а ті в свою чергу дозволили відповідачу та його дружині проживати в квартирі, а договір купівлі продажу-квартири вирішено було укласти після того як відповідач доплатить кошти яких не вистачало 90 000 грн. Таким чином, починаючи з червня 2017 року сторони почали проживати в квартирі, а договір купівлі-продажу уклали лише 10.07.2020 року, після того як відповідач сплатив кошти яких не вистачало, більшу частину яких він заробив в Польщі, тому квартиру було оформлено саме на Відповідача. Враховуючи те, що від продажу належних відповідачу земельних ділянок він виручив кошти в сумі 119 980 грн., а Квартиру було придбано за 351 800,00 грн., то 34,00 % вартості квартири [PERSON] оплатив особистими коштами, а тому спірною часткою квартири сторін є 66 %, а не 100 %, як помилково вважає позивачка. Тому, просить позов задоволити частково, визнати за позивачкою право власності на 33/100 частки квартири, а за відповідачем визнати право власності на 67/100 частки квартири. В підготовчому\~судовому засіданні\~позивачка [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] \~змінюють позовні\~вимоги,\~просять визнати\~за [PERSON] \~право власності\~на 33/100\~частки квартири\~ [ADDRESS] , просять повернути 50 % судового збору при визнанні позову відповідачем. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дядик Я. Б. змінені позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 28 січня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2023 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 липня 2020 року, Витягом з Державного реєстру правочинів № 215873105 від 28.10.2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8784976 від 28.10.2005 року. Ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодексу України). Згідно з ч.ч. 3, 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У пунктах 22, 30 вказаної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 33/100 частки квартири [ADDRESS] . Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки ««РВС Банк» Чортківське відділення» №14-1668603/1/С від 14 березня 2023 року, позивачкою при подачі позову сплачено судового збору на суму 2526,10 грн на рахунок UA073390720000000000029025138, банк отримувача ГУК у Терноп обл./тг Чортків/22030101, ЄДРПОУ 37977599. Оскільки було змінені позовні вимоги, то до сплати належало 1667 грн. За таких обставин суд вважає, що судовий збір, сплачений надмірно при поданні вище зазначеної заяви, різницю від його сплати слід повернути позивачеві, а саме 859,10 грн. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач зменшені позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1667 гривень, який було сплачено згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки ««РВС Банк» Чортківське відділення» №14-1668603/1/С від 14 березня 2023 року, що становить 833 (вісімсот тридцять три) грн 50 коп.

Outcome: partial