Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Скрима В. А., звернувся до суду з позовом, у якому просив: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - ТОВ «Везем Шиппінг», Товариство) на користь [PERSON] : заборгованість із заробітної плати в розмірі 57 938,76 грн; 30 000,00 грн моральної шкоди; 992,40 грн судового збору; 8 000,00 грн витрат на правову допомогу. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що він з 30 червня 2021 року працює у Товаристві на посаді інспектора на підставі наказу від 08 листопада 2021 року №564-к, про що є відповідний запис у трудовій книжці. З 02 березня 2022 року, під час загальної мобілізації, позивача призвано на військову службу. Наказом Міністерства оборони України від 02 березня 2022 року № 50 [PERSON] призначено за штатами воєнного часу матросом, номер обслуги розвідувального взводу, ВОС - 101533М, та визнано таким, що з 01 березня 2022 року прийняв справи і посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з посадовим окладом 2 730,00 грн на місяць. Позивач перебуває на військовому обліку в [INFO] , ВОС -101533М, 3430907018; військовий квиток серії [NUMBER] виданий [INFO] від 16 травня 2021 року. Однак відповідач починаючи з 01 березня 2022 року в супереч статті 119 КЗпП України, в редакції чинній до 18 липня 2022 року, не виплатив позивачу середній заробіток, який за ним зберігався на час проходження військової служби, у зв`язку із чим утворилася заборгованість,. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Порушенням норм трудового законодавства щодо отримання гарантованої середньої заробітної плати завдали позивачу моральної шкоди, адже у цей період його дружина була вагітна, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він перебував у постійному стресі, в той час коли зі зброєю в руках захищав суверенітет та мирне життя українців. На підставі наведеного, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано у ТОВ «Везем Шиппінг» довідку про заробітну плату за період з 01 січня до 18 липня 2022 року, наказ про прийняття на роботу [PERSON] , трудовий договір та колективний договір. 25 квітня 2023 року представник позивача - адвокат Скрима В. А. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, ухвалу суду від 23 лютого 2023 року не виконав. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Везем Шиппінг». Згідно з витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України мобілізованого військовослужбовця матроса [PERSON] , номер обслуги розвідувального взводу, ВОС - 101533М, вважати таким, що з 01 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2 730, 00 грн на місяць, шпк «матрос». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може бути захищений у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ним також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, а отже, він є спеціальним у частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Видами військової служби відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України призов або вступ працівника на військову службу є підставою припинення трудового договору, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Частина третя статті 119 КЗпП України, в чинній до 18 липня2022 рокуредакціїпередбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно доЗакону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими порядком, який встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. З огляду на викладене, підлягає захисту порушене відповідачем право позивача на отримання середнього заробітку за період з 01 березня до 18 липня 2022 року. Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, стягнути з Товариства на користь [PERSON] середній заробіток з 01 березня до18 липня 2022 року включно в розмірі 57 938,76 грн, виходячи з розрахунку: 585,24 грн середньоденний заробіток за один день х 99 робочих днів. У зв`язку з невиконанням відповідачем ухвали суду і ненаданням інформації про середній заробіток позивача, розрахунок середнього заробітку зроблено за інформацією наданою позивачем. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди заподіяної позивачеві, суд виходить з положень статті 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на допущені ТОВ «Везем Шиппінг» порушення трудових прав позивача, щодо не нарахування і виплати йому середнього заробітку передбаченого законодавством України, суд приходить до переконання, що позивачу було заподіяно моральної шкоди, однак зазначений позивачем розмір моральної шкоди, зважаючи на зміст його позовних вимог, є завищеним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та заподіяним моральним стражданням. Ураховуючи наведене, суд вважає, достатнім розмір морального відшкодуванняв сумі 2 000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За правилами частин першої - другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при зверненні до суду заявлено дві майнові позовні вимоги. Оскільки позивач за вимогу про стягнення середнього заробітку судовий збір не сплачував, адже звільнений від такої сплати, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 992, 40 грн судового збору.У зв`язку із частковим задоволенням вимоги про відшкодування моральної шкоди (2 000,00 грн з 30 000,00 грн, тобто 6,7 % від заявлених вимог) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 66,50 грн, що відповідає пропорційності задоволених вимог. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. У частинах першій - третій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Установлено, що інтереси позивача у цій справі представляє адвокат Скрима В. А. на підставі договору укладеного 16 жовтня 2022 року № 90/22 між АЮ «Валерії Скрими» в особі адвоката Скрими В. А. і [PERSON] про надання правничої (правової) допомоги. Додатковою угодою від 16 жовтня 2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги № 90/22 визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Бюро за надання правової допомоги. Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) до додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 16 жовтня 2022 року № 90/22 АБ «Валерії Скрими» виконано робіт на загальну суму 5 000,00 грн, а саме правовий аналіз наданих документів - 1 000,00 грн, підготовка матеріалів для позовної заяви - 1 000,00 грн, складання позовної заяви, подання - 3 000,00 грн. Згідно з довідкою від 16 жовтня 2022 року № 1/90/22 позивач на виконання умов договору сплатив АБ «Валерії Скрими» 5 000,00 грн. За попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи: правовий аналіз наданих документів - 1 000,00 грн, підготовка матеріалів для позовної заяви - 1 000,00 грн; складання позовної заяви - 2 000,00 грн; подання позовної заяви - 1 000,00 грн; участь у судових засіданнях - одне засідання - 1 000,00 грн, заплановано 3 засідання - 3 000,00 грн. Ураховуючи, що в судові засідання сторони не з`являлись витрати за участь у судових засіданнях позивач не поніс. З огляду на викладене розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем складає 5 000,00 грн. Установлено, що розмір заявлених позивачем вимог становить 87 938,76 грн, з яких задоволенню підлягають вимоги в розмірі 59 938,76 грн, тобто із 100 % вимог задоволено 68,16 %. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 408,00 грн, що відповідатиме пропорційності до задоволених вимог. Заяви щодо зменшення витрат, які позивач поніс у цій справі на правничу допомогу Товариство не подавало.

Outcome: approved