Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

23.06.2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] , третьою особою зазначивши Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою його проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 03.05.2014 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.05.2022 року шлюб розірвано. Фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2020 року, проживають окремо і дитина більшу частину часу проживає з матір`ю. Проте постійні факти, засвідченні ще за час спільного життя, а саме розпивання матір`ю алкогольних напоїв, куріння цигарок, а також зловживання наркотичними засобами, бентежать його, дитина не повинна бачити матір у стані постійного алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Пристрасть колишньої дружини до алкоголю вплинула на їхні стосунки і впливає досі на психічний стан дитини, на її виховання, сприймання стороннього досвіду та формування особистості. В грудні 2021 року, не бажаючи більше терпіти безвідповідальну поведінку [PERSON] , подав позов про розлучення до суду, після чого вона обмежила будь-який його контакт з дитиною, всіляко перешкоджаючи спілкуванню з дитиною. Зустрічі з нею закінчуються сварками. З метою провокації конфліктів, після подання заяви про розлучення, [PERSON] вигадувала приводи для виклику поліції з метою дискредитації позивача як батька та на той час ще чоловіка. Жодного разу компрометуюча інформація про позивача як батька та чоловіка свого об`єктивного підтвердження не знаходила. [PERSON] ховає дитину, приховує своє фактичне місце проживання, через що позивач не знає як харчується дитина, який в неї стан здоров`я, яких речей не вистачає, яка успішність у навчанні, який її моральний стан. Загалом ситуація коли батькові заважають спілкуватися, обмежують його увагу та піклування по відношенню до своєї дитини шокує. Фактичні подружні відносини припинені з лютого 2020 року, але весь час позивач активним чином приймав участь у матеріальному забезпеченні дитини, що має намір робити завжди. Крім того на протязі вказаного періоду син значну кількість часу проживав з батьком, оскільки колишня дружина була не в змозі приділяти йому належну увагу у зв`язку з постійним зловживанням алкоголем та наркотичними засобами. Участь батька у вихованні зрілої особистості дитини, її різносторонності та вмінню орієнтуватися у житті надважлива. Особисті стосунки між батьками не повинні впливати на життя дитини, але якщо один із подружжя веде себе некоректно, не усвідомлюючи наслідків своєї поведінки, обов`язок другого посприяти вирішенню ситуації із найкращим варіантом для дитини. З вищевказаного вбачається, що [PERSON] фактично вкрала дитину, позбавивши батько можливості зустрічатися з сином, заблокувала його дзвінки на її номер телефону, телефон сина [PERSON] взагалі вимкнула, чим перешкоджає батьку цікавитися життям сина та піклуватися про нього. Позивач зазначає, що не знає де і в яких умовах проживає його дитина, а будь-який фізичний контакт з дружиною закінчується сварками із постійними провокаціями з її сторони, незважаючи на негативний вплив сварок на дитину. На теперішній час, як відомо з повідомлень [PERSON] , зареєстрованих через службу 102 (ЄО № 3735, ЄО № 3799, ЄО № 3870 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області) та її представника адвоката Андрійко О.В. (вх. А-333 від 03.02.2022), дитина не забезпечена належною увагою та піклуванням з боку матері та потребує в особистих речах, гігієнічних засобах, одязі, місці проживання та інших засобах існування та розвитку. Тим не менше, [PERSON] своїми діями продовжує обмежувати батька - [PERSON] та дитину у батьківському піклуванні. [PERSON] , не виконуючи свої батьківські обов`язки, фактично вчиняє адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 184 КУпАП. Факти, з якими [PERSON] зверталася до поліції та Служби у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у частині протиправних дій [PERSON] жодного разу свого об`єктивного підтвердження не знаходили, про що складені відповідні документи. Метою вказаних звернень є дискредитація позивача як батька та спекуляції безпорадним станом дитини. Враховуючи, що [PERSON] у своїх заявах повідомляла про недостатність коштів на їжу для дитини, відсутності дитячих речей, одягу, підручників для навчання - тобто не забезпечувала дитину речами першої необхідності, що відноситься до батьківських обов`язків. В той же час перешкоджала при цьому батьку взяти участь в житті дитини та надати їй все необхідне навіть при зверненні до Служби у справах дітей просила не надавати [PERSON] інформації про місце її з дитиною проживання. Зловживаючи алкоголем та наркотичними засобами [PERSON] вигадує нісенітниці, звинувачуючи позивача у домашньому насильстві, знаючи, що у батька із сином чудові відносини. Зазначена інформація стосовно домашнього насильства також жодного разу не знаходила свого підтвердження. Зазначені дії [PERSON] займають весь її вільний час, який остання могла і повинна була витрачати на піклування за дитиною, її виховання та створення умов для навчання. Така неадекватна поведінка матері безпосереднім чином впливає на психічне здоров`я дитини, на розвиток її особистості. Окрім кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у якій [PERSON] зареєстрована разом з дитиною, жодного житла остання не має, інша нерухомість у неї також відсутня. Відсутність у вказаному гуртожитку комунікацій, а саме газопостачання та гарячої води, наявність тарганів та антисанітарія жодним чином не сприяють гармонійному розвитку дитини. В квартирі, в якій вони з сином проживали за адресою: [ADDRESS] обладнана дитяча кімната, яка містить усе необхідне, щоб він мав здоровий сон, мав змогу навчатися та гратися. Поряд знаходиться ЗОШ № 142 та неподалік знаходиться місцева дитяча поліклініка. Невиконання вищевикладених вимог стало підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей». Адміністративний протокол серії ВАБ № 710714 від 16.02.2022, 22.02.2022 року було направлено до Московського районного суду м. Харкова. Відповідно ст. 170 СК України. Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Позивач має можливість забезпечити сина житлом зараз та в майбутньому. В квартирі, в якій вони з сином проживали обладнана дитяча кімната, яка містить усе необхідне, щоб син мав здоровий сон, мав змогу навчатися та гратися. З самого дитинства позивач постійно піклується про дитину, допомагає їй морально. Усі витрати, пов`язані з купівлею одягу, матеріальним забезпеченням дитини та витрати на її навчання та лікуванням здійснювалися виключно позивачем, до моменту коли мати почала чинити перешкоди у спілкуванні. Син дуже прив`язаний до батька, йому подобається жити зі ним, окрім того є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових та дитячо-розвиваючих закладів біля дому. Неподалік проживає баба, яка також любить та допомагає у піклуванні та вихованні онука. У будьякий час за необхідності дитина знаходилася у бабусі і йому це дуже подобалося почуття любові у дитини та бабусі взаємні. Таким чином, проживання сина разом з батьком відповідає його інтересам. Самотужки позивач не може вплинути на колишню дружину тому змушений звернутьсь до суду з данним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 червня 2022 року позовні вимоги [PERSON] залишені без руху та надано термін на усунення недоліків. 05.07.2022 року, на виконання ухвали позивачем подано уточнена позовна заява з усуненням недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Хароква від 07 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 04.08.2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Андрійко О.В. через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог заначила, що категорично не згодна з тим, щоб її дитина проживала разом з батьком. Сторони дійсно перебували у шлюбі та мають спільну дитину. Від самого народження сина сторони про справі проживали разом за адресою: [ADDRESS] , (що належить на праві власності [PERSON] ), дитина відвідувала дитячий садок, а згодом школу, які знаходяться поряд. Мати займалась інтересами і потребами дитини, її вихованням, слідкувала за її розвитком і здоров`ям, відводила та забирала з дитячого садочка, зі школи, допомогала з домашнім завданням, відвідувала разом з нею розвиваючі та розважальні заклади для дітей, тощо. 01 лютого 2022 року [PERSON] забравши сина зі школи прийшла до дому, проте чоловік не пустив її з сином до квартири. Неоднарозові звернення до поліції бажаного результату не принесли. Чоловік наполягав, що дружина з дитиною не зареєстровані в його квартирі, а мешкають за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] . Мати разом із сином так і не потрапили до квартири, в якій вони мешкали. Особисті речі, одяг, засоби гігєни, грощі з квартири забрати не вдалось. Починаючи з лютого 2022 року мати з дитною мешкають за адресою реєстрації у кімнаті в гуртожитку. Мати самостійно виконує свої батьківські обов`язки, щодо виховання, розвитку, утримання дитини, віддіє свою любов і турботу. Дитина забезепечна всім необхідним, має окреме місце де має можливість відпочивати, навчатись, гратись. В свою чергу батько, який має достатній дохід, жодної допомоги сину не надає. Графік роботи не дозволяє йому приділяти достатньої уваги дитині. Батько, просить суд визначити місце проживання дитини разом з ним, стверджує, що поряд знаходиться школа, чим свідомо піддає дитину небезпеці. Зазначена школа та район розташування будинку постраждали від ворожих обстрілів. Навчання відбувається в режимі «онлайн», а тому розташування школи поряд з будинком не є обов`язковим. Матір не має наміру чинити жодних перешкод для пілкування батька із сином. Крім того, крім кімнати у гуртожитку, має також право власності на житло, а саме квартиру, загальною площею 82,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була набута сторонами під час шлюбу за програмою «Молодіжний кредит», а тому є спільною сумісою власністю подружжя. Ухвалою Жовтневого районного суду від 09.08.2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. 30 серпня 2022 року позивачем - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив. Відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] не визнає, просить відмовити в повному обсязі. Зазначив, що під час спільного проживання саме він ініціював, організував та фінансував відвідування сином розвиваючих закладів для дітей, оскільки колишня дружина займалась пияцтвом та не приділяла дитині належної уваги. Її звернення через службу 102 мають на меті лише дискредитувати його як батька та отримання більш вигідних позицій щодо поідлу майна. Категорично заперечує проти проживання дитини в кімнаті гуртожитку, оскільки у гуртожитку відсутні комунікації, а саме газопостачання та горяча вода, наявні таргани та антисанітарія. Слід зазначити, що квартира, яка була придбана під час шлюбу, знаходиться в новобудові та перебуває в кредиті (іпотеці) та на теперішній час не придатна для проживання у зв`язку з відсутністю ремонту та взагалі комунікацій (електромережі, водопаосточання, каналізації). Лише після відкриття провадження у справі, колишня дружина почала дозволяти дитині спілкуватись з батьком, однак бачитись з дитиною можливості не надає. Під час вторгнення рф на територію України займався забезпеченням колишньої дружини та дитини одягом та їжею. На теперішній час судом прийнято рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини та здійснюються відповідні нарахування. Жодних перешкод у вигляді оскарження рішення суду або ухилення від виплат не здійснює. З самого дитинства постійно піклується про дитину, усі витрати по матеріальному забезпеченню дитини та витрати на її навчання та лікування здійснювались виключно батьком до 24.02.2022. Посилання на загально відомі факти обстрілів району, в яком знаходиться квартира не є належним доказом. Однак в районі знаходження гуртожитку, відповідно до довідки відділу поліції №1 Харківського РУП №3 ГУНП в Хаврківській області від 17.08.2022 №1552 за перод з 24.02.2022 по 17.08.2022 було зареєстровано 44 повідомлення за фактом обстрілів, що вказує на реальну та задокументовану небезпеку проживання в ньому. Крім того, відносно [PERSON] складено адміністративний протокол, відповідно до якого зафіксовано факт невиконання останньою обов`язків щодо виховання дитини. 29 грудня 2022 року на адресу суду надійшло пояснення директору Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до яких обома батьками створені умови для гармонійного розвитку дитини, але зважаючи на думку дитини підтримують позовні вимоги матері. Розом з цим надіслано висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкоів від 25.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] просив задовольнити його позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на обставини викладені в заявах по суті. Зазначив, що після того, як відповідач з дитиною покинула спільне місце проживання, він не чинив перешкод щодо зібрання ії особистих речей та документв, яких в нього не має. Якщо можливо вона приходила до його квартири то він був на роботі і не міг знати про ії візити. Також зазначив, що довідки, яки видані наркологічним та психоневрологічним диспансерами не спростовують того факту, що відповідач стражлає на алкогольні, наркологічні та психоневрологічні захворюваня, оскільки вона може лікуватися в інших установах. Остання перешкоджає у спілкуванні з дитиною, відключила мобільні пристрої дитини, у зв`язку з чим у нього відсутнє спілкування з дитиною. Житлове приміщення, де на даний час проживає дитина разом з матірю, не відповідають умовам та необхідндному рівню для належного вихоанння та розвитку дитини, не розраховано за своєю житловою площею для проживання родини. Висновок органу опіки також не заслуговую на увагу, оскільки прийнятий тільки на підставі думки дитини, яка висловлена нею у письмовій заяви. Зазначає, що складання такої заяви дитиною восьмирічного віку не може вважатися належним доказом у справі, оскільки фактично складався під диктовку, не зазначено які ставились питання дитині щодо ії бажання з ким із батьків проживати, складено без участі дитячого психолога або іншого кваліфікованого специаліста. В наступне судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] надав пояснення анолагічні викладеним в позові та відзиві. Просив прийняти та долучити до матеріалів справи фотографії, що дають можливість оцінити санітарно-гігієніні умови гуртожитку, та копії довідок та пояснень, щодо звернень до поліції, які ухвалою суду, без виходу до нарадчої кімнати були повернути заявнику. Заявлені вимоги свого довірителя підтримав та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Також зазначив, що медична документація дитини знаходиться у батька. Неодноразово підкреслював, що залишення проживання дитини з матірю, буде порушувати житлове законодавство щодо норми пложи проживання на одну особу. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Андрійко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Заперечували проти задоволення клопотання щодо долучення доказів. Зазначили, що дитина проживає достатнітніх умовах, має все необхідне, та найголовне отримує любов, повагу та турботу. [PERSON] додатково зазначила, на даний час перебуває у шлюбі та вагітна від нового чоловіка. Також зазначила, що не здійснює перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Номер телефона дитини змінила за проханням самої дитини, оскільки син після всіх сварок та подій які відбуваться вже боїться спілкуватися з батьком. При цьому змінивши номер телефону дитини, в планшеті сина встановлений додаток Viber, який зареєстрований на старий номер дитини та на який батько може відправляти текстові повідомлення, дзвонити та спілкуватися із сином. Постіні складання протоколів про адміністративні правопорушення стосовно неї та виклик працівників поліції дуже негативно впливають на стан дитини, всі ці дії відбуваються поряд з дитиною, яка вже після того як бачить на вудиці автомобіль поліції починає хвилюватися та боятися що його заберуть від неї. Баба їхнього сина взагалі не цікавиться життям онука, навіть не привітала його з днем народження, хоча проживає неподалік. Представник органу опіки та піклування - заступник начальника Служби - завідувач сектору забезпечення реалізації прав дитини Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Сахно Є.В. якою було проведено бесіду з дитиною, зазначила, що обома батьками створені умови для горманійного розвитку дитини, але зважаючи на думку самої дитини підтримала позовні вимоги матері. Щодо складання дитиною письмової зазяви щодо ії думки з ким проживати зазначила, що розмова з дитиною відбувалась у присутності з матірю, питання ставились різні, зокрема чи добре у нього у житті, чи добре до нього відноситься мати, з ким він мешкає чи частіше бажає бачитись з батьком, також ставилось питання з ким з батьків він бажає мешкати у подальшому. Пояснила, що написання дитиною письмової зави не регламентовано, але з метою передачі на розгляд комісії думки дитини, ії бажання було занотовано. Суд, вислухавши учасників та їх представників, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюб з 03.05.2014. У період спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиціїі, актовий запис №1501.Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 травня 2022 року позов [PERSON] задоволено, шлюб розіврано. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу син більшу частину часу мешкає разом із матір`ю у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Інформаційної довідоик з Реєстру територіальної громади міста Хароква від 28.06.2022 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , (а.с. 26). [PERSON] працевлаштований в Головному управлінні Національній поліції в Харківській області, де зарекомендував себе з позитивного боку, та має постійний дохід, що підтверджується характеристикою та копією довідки від 22.06.2022 року (а.с.19, 20). [PERSON] працевлаштована в Державній установі «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», де займає посаду медичної сестри операційної, добре себе зарекоендувала, та має постійний дохід, що підтверджується характеристикою та копією довідки від 13.07.2022 року (а.с.122, 123). [PERSON] надано копії сертифікатів серії 10ААЖ № 476578 від 08.02.2022 та серії 12ЯЯТ № 514067 від 08.02.2022 про відсутність наркологічних психіатричних показань щодо вирішення соціальних питань.(а.с.21, 22). [PERSON] надано копію довідки №1407 від 18.02.2022, відповідно до якої остання до КНП «МПД №3» впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не зверталась, на обліку не перебуває, та копію довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 17.02.2022, відповідно до якої на обліку у нарколога не перебуває (а.с.124, 125). Стосовно доводів сторони позивача про притягнення матері до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, представниками сторін зазначені унікальні номери справ щодо розгляду складених протоколів відносно матері, справи №554/4717/22 та №639/1324/23. 10 лютого 2022 року інспектором СЮП ХРУП «2 ГУНП в Харківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 710714 від 16 лютого 2022 року, [PERSON] , [INFO] , не приділяла певної уваги по вихованню свого сина [PERSON] , 2014 року народження, як вказано в заяві батька[PERSON] , тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Постванвою Октябрьского районного суду м. Полтава №554/4717/22 від 09.08.2022 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 13.04.2023. Під час розгляду справи 22.03.2023 на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов протокол про адміністративне правопорушення Серія ВАВ № 727201 від 21.03.2023, згідно якого 20 березня 2023 року о 09 годині 17 хвилин [PERSON] ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини [PERSON] , 2014 року народження, а саме: не турбується про моральний та духовний розвиток дитини та здоров`я, передаючи дитину на виховання стороннім особам, нехтуючи та не повідомляючи законного представника дитини в особі батька [PERSON] , чим порушує статтю 12 Закону України «Про охорону дитинства» та Сімейний кодекс України. Протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] складено за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Постановою Жовтневого районного суду 639/1324/23 від 28 березня 2023 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Харківського апеляційного судуд від 03 травня 2023 року Апеляційну скаргу потерпілого [PERSON] , - залишено без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Харкова віл 28 березня 2023 року щодо [PERSON] - залишено без змін. Отже доводи батька про невиконання батьківських обов`язків матір`ю відносно дитини не знайшли свого підтвердження, також не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо алкогольної, наркотичної залежності та психоневрологічних захворювань. З доданих до зустрічної позовної заяви копій заяв та скарг вбачається, що мати також неодноразово скаржилась на дії батька дитини до відповідних органів. Щодо насильства в родині тане допуску до житла та утримання у себе батьком дитини ії особистих речей та документів, а також речей дитини. Всі зазначені обставиниа лише свідчать про неприязнинні стосунки між батьками дитини. При обстеженні умов проживання та рівня забезпечення потреб неповнолітньої дитини Службою у справах дітей та сім`ї Харківської міської ради було встановлено, що дитина мешкає без реєстрації разом з матір`ю, де створені належні умови для виховання дитини. За місцем реєстрації батько не проживає. За фактичним місцем проживання створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Відповідно до висновку департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 21.12.2022 року №226 Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] (а.с. 204-209). Як встановлено, висновок органу опіки та піклування складався з урахуванням думки дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. [PERSON] у своїй заяві зазначає, що у матері відсутні належні умови для проживання дитини, низькій рівень доходів. В свою чергу він має нерухоме майно та можливість забезпечити сина житлом зараз та в майбутньому. В свою чергу [PERSON] зазначає, що батько, який має можливість надавати допомогу нехтує своєми обов`язками, крім того графік роботи не дозволяє йому приділяти дитині достатньо уваги. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Фінаснова та матеріальна бідність ніколи не повинна бути єдиним виправданням для відстороненя дитини від батьківського піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) зазначається, що «відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються». Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 725/3289/21 Враховуючи викладене, а також те, що сторони мають матеріальну можливість для утримання дитини, мають постійне місце роботи, створили для сина належні побутові умови для проживання, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги його малолітній вік, а також те, що дитина проживає з матірю у звичних для нєї умовах, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матірю, проживання батька окремо від нього, беручи до уваги специфіку та складність роботи (служби), розуміучи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки та любові обох батьків, суд надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначив місце її проживання з матір`ю. При цьому слід зазначити, що по досягненню [PERSON] , чотирнадцяти років, він буде вправі самостійно обирати місце проживання. Визначення місця проживання малолітнього з матір`ю не позбавляє батька дитини батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання, участі у його вихованні. Згідно ч. 1ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо віну хиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до судуз позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї ж статт встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин. Що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд не вбачає необхідним повторно з`ясовувати думку дитини в судовому засіданні з метою недопущення психологічного впливу. При цьому суд зауважує, що думка дитини була заслухана уповноваженою особою органу опіки та піклування та враховує її прі вирішені спору. Суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, яка фактично проживає з ним буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Сама перевага у батька дитини щодо забезпечення більш належних житлових умов не може бути підставою для вирішення спору на користь батька. На підставі вищезазначеного, враховуючи доводи сторін, надані докази, суд вважає необхідним задовольнити зустрічний позов матері дитини, що виключає задоволення первісного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved