Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

До суду 30.01.2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивачка\~зазначила,\~що вона\~з 24.06.2017\~року перебуває\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~відповідачем,\~який був\~зареєстрований Бериславським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Херсонській області,\~про щоскладено відповідний актовий запис № 46 та видано свідоцтво\~про шлюб\~серії [NUMBER] .Від спільного шлюбу дітей немає. Під час шлюбу виникали сварки та непорозуміння через різні погляди на сімейне життя, що й призвело до припинення сімейних відносин. На даний момент у сторін відсутнє порозуміння, любов та повага. Близько семи місяців проживають окремо, сімейні відносини не підтримують, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 31.01.2023 року. До суду 01.03.2023 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Зазначену відповідь суддя отримала 02.03.2023 року. Ухвалою суду від 03.03.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29.03.2023 року. У судове засідання призначене на 29.03.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. У позовній заяві наявне клопотання позивачки в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 02.05.2023 року. У зв`язку з тим, що матеріали справи містять адресу реєстрації відповідача [PERSON] - [ADDRESS] , суд Ухвалою суду від 29.03.2023 року витребувано з Національної соціальної сервісної служби України інформацію Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, а саме: загальні відомості про [PERSON] , [INFO] , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані про останнє зареєстроване та фактичне місце проживання/перебування ВПО на території, де виникли обставини, зазначені у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод ВПО», дані про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] на теперішній час. До суду 26.04.2023 року надійшов лист від Національної соціальної сервісної служби України, у якому зазначено, що станом на 21.04.2023 року інформація про [PERSON] , [INFO] відсутня. У судове засідання призначене на 02.05.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. У позовній заяві наявне клопотання позивачки в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив і заяв по суті справи не подавав. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2\~ст.191 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача до ст.ст.280,281 ЦПК України\~при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 03.05.2023 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24.06.2017 року Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, 24.06.2017 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 46 (а.с.6). Від спільного шлюбу дітей немає. Сторони\~ проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін до суду не пред`явлені. Таким чином, спорів про поділ майна між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачкою та відповідачем неможливе. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved