Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Група Електроюа» про стягнення заборгованості з орендної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 липня 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 19-07-2020-2/2 зі сплатою орендної плати в розмірі 2% в місяць від вартості обладнання. Термін оренди складає два роки з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 20 липня 2022 року. Згідно з пунктом 1.1. зазначеного договору в оренду відповідачу було передано наступне майно: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості одна одиниця. Крім того, за умовами вказаного договору орендар взяв на себе обов`язок сплатити орендні платежі та суму викупу за обладнання в кінці строку дії цього договору, а саме 20 липня 2022 року. Проте, по закінченню терміну дії оренди, в передбачену договором дату, ні орендні платежі, ні викупний платіж орендарем на рахунок орендодавця не були перераховані. У зв`язку з викладеним, позивачем на електронну пошту та юридичну адресу відповідача було направлено досудову вимогу про виплату заборгованості, однак листи повернулися без відповіді. Станом на дату подання позовної заяви відповідач не сплатив позивачу грошові кошти за договором оренди, а також не здійснив обов`язкового викупу такого технічного обладнання. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача, заборгованість з орендної плати, яка утворилась станом на 20 липня 2022 року в розмірі 129 891,76 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року за вказаним вище позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено відповідачеві 15-денний термін для подання відзиву. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. З матеріалів справи вбачається, що сторони отримали копії ухвали про відкриття провадження, а відповідач - також копію позовної заяви з додатками, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про належне повідомлення відповідача про наявність щодо нього справи в суді. У встановлений судом строк відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, витребувані судом докази не надав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 19 липня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 19-07-2020-2/2. Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування із зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості одна одиниця. З Специфікації вбачається, що позивачем передано в оренду відповідачеві станцію заряджання електромобілів змінного струму, назва eUA-1/1, заводський номер 1236, «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЄ, код ДКПП 27.11.50-33.00» клас 1, тип системи заземлення TN?S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц), яка введена в експлуатацію і знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 125 (Автоцентр). Пунктом 1.1.1. установлено, що загальна вартість об`єктів оренди становить 81 600 гривень, що на дату укладання цього договору ціна у перерахунку до долара США становить 3 000 дол. США. Згідно з пунктом 3.1. договору термін оренди складає 2 роки з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 19 липня 2022 року. Відповідно до пункту 4.1. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2% в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана п. 1.1.1. даного договору. Пунктом 4.2. встановлено, що дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за два роки, та обов`язкового викупного платежу припадає на 731-й день, а саме, до 20 липня 2022 року. Згідно з пунктом 4.3. виплата орендних платежів (відсотків) протягом 730 днів з дати заключення договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця, виплачується в кінці терміну дії договору разом з обов`язковим викупним платежем в розмірі 1 620 доларів США і підлягає виплаті на 731-й день з дати укладення цього договору, а саме 20 липня 2022 року. Згідно з пунктом 6.1. договору встановлено, що об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з оренди з моменту підписання даного договору та відповідної специфікації об`єкта оренди. Пунктом 8.1. вказаного договору визначено, що орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами, визначеними у цьому договору не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 3 000 дол. США, за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Таким чином, враховуючи, що вищевказана зарядна станція на праві власності належать [PERSON] то його вимоги щодо повернення орендної плати ґрунтуються на нормах закону. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як вже встановлено судом, відповідно до пункту 4.2. договору дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за 2 роки, та обов`язкового викупного платежу має відбутися до 20 липня 2022 року. Згідно з пунктом 4.3. договору сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця виплачується в кінці терміну дії договору разом з обов`язковим викупним платежем в розмірі 1 620 доларів США і підлягає виплаті 20 липня 2022 року. Так, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З позову вбачається, що у порушення вимог договору відповідачем не було сплачено орендну плату та обов`язкового викупного платежу в кінці строку дії договору, у порядку передбаченому пунктом 8.1. договору оренди. Водночас позивачем, 04 серпня 2022 року та 09 серпня 2022 року на електронну пошту та поштову адресу відповідача було направлено листи з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі та викупу об`єкту оренди, однак відповідач жодним чином не відреагував на вказані листи. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що ТОВ «Група Електроюа» допустило заборгованість із орендної плати та не викупило об`єкт оренди, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 20 липня 2022 року в сумі 129 891,76 грн. Враховуючи вищевикладене, а також, що позивачем було надіслано відповідачу листи-вимоги, на які останній жодним чином не відреагував, відповідач не надав відзиву до суду, чим приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, розмір заборгованості з орендної плати за договором від 19 липня 2020 року № 19-07-2020-2/2 станом на 20 липня 2022 року складає 47 392,94 грн (1 620 дол. СШАх29,2549 грн (курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 20 липня 2022 року)=47 392,94 грн). Проте, позивач просить стягнути заборгованість з орендної плати в розмірі 42 127,06 грн, розрахувавши заборгованість наступним чином: розмір орендної плати становить 2% в місяць від загальної вартості об`єкту оренди (3 000 дол. СШАх2%/100%=60 дол. США), тобто місячний платіж становить 60 дол. США, строк оренди два роки, тому сума орендних платежів за весь період оренди становить 1 440 дол. США (60 дол. СШАх24=1 440х29,2549 грн (курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 20 липня 2022 року)=42 127,06 грн. Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі визначеному позивачем, тобто 42 127,06 грн. Розмір заборгованості зі сплати обов`язкового викупного платежу становить 87 764,70 грн (3 000х29,2549 грн (курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 20 липня 2022 року)=87 764,70), а всього - 129 891,76 грн. Правильність нарахованих позивачем сум орендної плати судом перевірена. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17, провадження № 14-495цс19) дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті орендної плати та обов`язкового викупного платежу, позивач пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 20 липня 2022 року, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ТОВ «Група Електроюа» 3% річних у розмірі 640,56 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 428,81 грн, за період з 21 липня 2022 року по 18 вересня 2022 року, є правомірною. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 319,61 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 16 500 грн, суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Моргун І. А. 20 липня 2022 року був укладений Договір № 09/22 про надання правової допомоги, згідно з яким адвокат надає клієнту правову допомогу на умовах передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», здійснює захист, представництво інтересів клієнта та надає інші види правової допомоги стосовно стягнення заборгованості за договором № 19-07-2020-2/2 оренди обладнання з обов`язковим викупом від 19 липня 2020 року. З Акта про надані послуги від 02 березня 2023 року за Договором про надання правової допомоги № 09/22 від 20 липня 2022 року вбачається кількість виконаних адвокатом послуг та їх вартість, яка становить 16 500 грн. Сплата коштів в сумі 9 000 грн підтверджується квитанціями № 9280-6471-2593-3815 від 07 вересня 2022 року та № 9277-0714-0142-8469 від 02 серпня 2022 року. Водночас, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру визначеної позивачем вартості судових витрат. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 16 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved