Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , по системі «Електронний суд», звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки у якій просить стягнути кошти в розмірі 4000 доларів США, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.02.2022 року між ним та відповідачкою підписано Попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язались в майбутньому до 01.04.2022 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належав відповідачу. 01.02.2022 року відповідачем складено розписку про отримання завдатку в розмірі 4000 доларів США в рахунок сплати за нерухоме майно в забезпечення виконання зобов`язань за попереднім договором. Позивач та відповідач не мали можливості виконати Попередній договір у строк до 01.04.2022 року, оскільки в умовах воєнного стану доступ до національних реєстрів з початку війни був закритий, зокрема, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому у строк, визначений Попереднім договором (до 01.04.2022 року), сторони не могли укласти та нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу з причин, що не залежали від їх волі. Будь-яких змін до Попереднього договору сторонами не вносилось. До того ж, відповідно до інформаційної довідки щодо відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2021 року Нерухоме майно продано 09.09.2022 року на ім`я [PERSON] . Відтак Попередній договір не може бути виконаний, оскільки Відповідач вже не є власником Нерухомого майна. Просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 02.11.2022 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача у судовому засіданні вказав, що немає заперечень щодо існування пропозиції з продажу будинку, була оформлена розписка на отримання завдатку в сумі 4000 доларів США, що є передплатою, а не завдатком, і яка не підлягає поверненню. Також вказав, що покупець відмовився від угоди. Пояснив, що грошовою одиницею України є гривня, всі угоди купівлі продажу повинні здійснюватися виключно у грн., і відповідно стягненню підлягає сума еквіваленту станом на 01.02.2022 року в розмірі 113000 грн., а стягнення у доларах США, буде порушенням валютного законодавства. В подальшому позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, додатково зазначив, що грошові кошти [PERSON] передавав у валюті зазначеній у розписці, а саме в доларах США. Представник відповідача та відповідачка у судове засідання не з`явились, заяв не надали. Враховуючи, що сторони особисто надавали пояснення суду, суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, з урахуванням наданих ними раніше пояснень. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, станом на 27.11.2015 року, будинок за адресою: [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна( [ADDRESS] ) 788587123221(а.с.5). 01.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] оформлено письмовий попередній договір, відповідно до якого сторони констатували про намір до 01.04.2022 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі продажу нерухомого майна житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , за ціною еквівалентною 135000 доларів США(а.с.10-12). Згідно з пунктом 7 цього договору, на підтвердження намірів, сторона 1 (продавець [PERSON] ) свідчить, що сума в 4000 доларів США отримано від сторони 2 (покупець [PERSON] ) повністю до підписання договору. [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму у розмірі 4000 доларів США, про що оформлено розписку про отримання завдатку за будинок і земельну ділянку від 01.02.2022 року(а.с.9). Відповідно до інформації сформованої за допомогою додатка «Реєстр нерухомості» від 06.10.2022 року, власником будинку розташованого за адресою: Запорізька обл., Запорізький р-н, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 788587123221(адресу приховано у зв`язку з війною у країні), являється [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 09.09.2022 року(а.с.7-8). Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у розмірі 4000 доларів США є авансом, а не завдатком. Враховуючи наведене та положення ст. 570 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених ст. 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25.09.2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12, та Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17.06.2021 року № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19). Посилання у судовому засіданні представника відповідачки на те, що покупець відмовився від угоди та сума не підлягає поверненню є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.\~Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачки грошових коштів саме в іноземній валюті доларах США. Аналізуючи надані суду доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та переконавшись, що критерієм для визначення розміру платежів за договором слугували саме долари США, в яких відбувалась передача коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому відсутня підстава для стягнення судового збору.

Outcome: approved