Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до Літинського районного суду Вінницької області через свого представника Юрко С.С. з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 10.12.2005 вони з відповідачем уклали шлюб, який було розірвано за рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 17.03.2021. У період шлюбу ними було придбано нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, а саме: - з кадастровим номером: 0520688203:02:002:0014, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - з кадастровим номером: 0522484600:06:002:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - з кадастровим номером: 0522285800:01:000:0692, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка стверджує у позові, що вказані земельні ділянки були придбані за спільні кошти їх із відповідачем як подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю, будь-якої окремої домовленості між ними із відповідачем щодо розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності щодо зазначених об`єктів нерухомого майна немає, у той же час майно зареєстроване за відповідачем, у досудовому порядку вони не змогли домовитись щодо розподілу майна, таким чином наявний спір, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. 23.06.2021 ухвалою Літинського районного суду Вінницької області вказана позовна заява направлена до Липовецького районного суду Вінницької області за підсудністю, а у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. 06.08.2021 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, прийнято до провадження Липовецького районного суду Вінницької області, а також залишено без\~руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.175, 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 21.09.2021, у зв`язку з усуненням недоліків, на які вказав суд, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою суду від 16.02.2022 позовну заяву було залишено без розгляду. 04.05.2022 постановою Вінницького апеляційного суду ухвала Липовецького районного суду Вінницької області від 16.02,2022 була скасована, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Ухвалою суду від 08.07.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвало суду від 14.07.2022, 08.09.2022 було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. У визначений судом строк відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно до положень ч.8\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, останній надав до суду заяву, у якій просив про розгляд справи у їх із позивачем відсутність. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань щодо поважності причин неявки чи розгляду справи у його відсутність до суду не направив, судові виклики повернуто до суду за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пунктів 992, 993 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим. Крім цього, судом було встановлено, що договір прот надання правової допомоги від 09.08.2022 укладений відповідачем із адвокатом Красіловським В.О. було розірвано, в підтвердження чого до матеріалів справи додано відповідні докази. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 25.04.2023. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 10.05.2005 між сторонами цього спору було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.11). Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2021 шлюб сторін було розірвано (а.с.12-14). Вказане рішення суду набрало законної сили 22.04.2021. Як слідує із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.15-19) фізична особа [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме: - земельної ділянки, кадастровий номер: 0520688203:02:002:0014, площею 0.0979 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка набута ним на підставі договору купівлі-продажу за №1517 від 28.09.2015 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Максимюк Т.Ф. - земельна ділянка кадастровий номер: 0522484600:06:002:0031, площею 0.2375 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, набута на підставі договору купівлі-продажу за №1395 від 23.10.2015 посвідченого приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу Вінницької області Жуковською І.В. - земельна ділянка кадастровий номер: 0522285800:01:000:0692, площею 0.2 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, набута на підставі договору купівлі-продажу за №73 від 10.02.2016 посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Врублевською Ю.В. Відповідно до заяви на укладення договору від 23.09.2015 [PERSON] надала свою згоду, що її чоловік [PERSON] купить та укладе договори купівлі-продажу земельних ділянок, де б вони не знаходились на території України на умовах йому відомих. При цьому, вона стверджувала, що договори купівлі-продажу, які будуть укладатись відповідають інтересам сім`ї, умови яких вони попередньо оговорили та вважає прийнятними для них, а укладення цих договорів відповідає їх спільному волевиявленню. Нотаріусом їй роз`яснено, що згідно ст. 60-65 СК України майно, яке набуте подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченко С.В. та зареєстрована в реєстрі за №3457 від 23.09.2015 (а.с. 20). Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~(далі по тексту\~- СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею\~63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 370, 372 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім цього, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Тлумачення статті 60\~СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладений у\~постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17, постановах Верховного Судувід 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц та у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17, постанові ВС від 22.02.2021 по справі N 264/2232/19. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57\~СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57\~СК України особистою\~приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує. Згідно зі\~статтями 12, 81 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13\~ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129\~Конституції України. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що сторонами спору в період шлюбу було придбано майно у вигляді земельних ділянок, тоді як реєстрація права власності на них була проведена за одним із подружжя - відповідачем. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлялась в установленому порядку про її розгляд, про що свідчить укладення із адвокатом договору на представництво його інтересів у даній справі але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього про поділ майна подружжя Суд враховує, що відповідач мав достатній строк для подачі відзиву у даній справі в межах визначеного судом строку, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), утім його не подав, як і жодних доказів на спростування обставин наведених у позові. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. Беручи до уваги викладене, виходячи з положень ст.\~60,\~61,\~65 СК\~України, ненадання відповідачем суду належних, допустимих та достовірних доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя, на спірне майно, отож суд дійшов висновку, що воно є спільною сумісною власністю подружжя. Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними. Доказів існування між сторонами будь-якої домовленості щодо відступу від принципу рівності їх часток у праві спільної сумісної власності, суду не надано, наявність будь яких домовленостей не доведена. Отож в силу приписів ч. 2, 3\~ст. 70 СК України\~ сторонами не наведено обставин, які б свідчили про необхідність відступу від засад рівності часток сторін у спільному майні. Таким чином, судом встановлено, що земельні ділянки, які придбані сторонами у період їх шлюбу є спільною сумісною власністю їх як подружжя, яка виходячи зі змісту позовних вимог, підлягає поділу між ними в ідеальних частках, тобто по 1/2 частці кожному, та за ними слід визнати право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна. З огляду\~на викладене\~та у\~контексті приведених\~правових норм\~регулювання предмета\~спору,\~судвважає позов обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved