Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 20.03.2023 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 20.03.2023 року до досягнення дитиною повнолітня. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею, в позасудовому порядку домовленості щодо надання аліментів на утримання спільної дитини з відповідачем не досягнуто, відповідач є працездатною особою, отримує достатню заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти належного рівня, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак надав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 000 грн. щомісяця. Окрім того, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної дитини саме у розмірі 3000 грн., станом на теперішній час він не має постійного стабільного заробітку, не має власного житла, тому змушений винаймати квартиру. Також, позивач [PERSON] не повідомила суду, що він постійно допомагає матеріально забезпечувати їх спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15 квітня 2020 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №7848. Станом на теперішній час спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , що підтверджується Довідкою №304/08-05 від 13.03.2023 року, яка видана адміністратором Центру надання адміністративних послуг Таїровської селищної ради. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 1\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1\~статті 182 СК України\~зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідність до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Суд не погоджується з твердженнями позивачки щодо можливості сплати відповідачем аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та приходить до висновку, що відповідач [PERSON] фактично спроможний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2 300 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 20.03.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму визначений для утримання дитини відповідного віку, стан здоров`я позивача, відповідача, стан здоров`я дитини, той факт, що відповідач спроможний сплачувати на утримання дитини аліменти в такому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial