Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

В лютому 2023 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, вказав, що навесні 2020 року познайомився з відповідачкою [PERSON] , з літа 2020 року вони почали проживати разом без реєстрації шлюбу в м. Одеса, [INFO] у них народилась дочка - [PERSON] , після народження дочки відповідачка повідомила позивача, що не бажає проживати з ним та їх спільною дочкою, однак на його прохання залишилась проживати з позивачем, та це тривало не довго, час від часу вона повідомляла про те, що не має бажання залишити позивача з дочкою, і в серпні 2022 року вона залишила дочку проживати з відповідачем що дочці та той час було 1 рік 6 місяців та вона потребували постійного догляду, позивачу довелось звільнитись з робити, переїхати проживати за місцем реєстрації в с. Велика Мочулка Гайсинського району Вінницької області до будинку його батьків, відповідач [PERSON] жодного разу не телефонувала, не цікавилась дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини і жодним чином не цікавиться дитиною, [PERSON] як батько дитини доглядаю за нею, виховує її, матеріально утримує, піклується про її здоров`я. Позивач вказує, що відповідачка, як мати його дитини, несе відповідальність за забезпечення дочки, відповідачка непрацездатного чоловіка, батьків немає, стан здоров`я у неї нормальний, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на неповнолітніх дочку у розмірі 1/3 частини всіх видів від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду і до її повноліття. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У разі неявки відповідачки проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Хоча повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать підтвердження про розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Соболівської сільської ради Гайсинського району не з`явився в судове засідання, направив на адресу суду клопотання з проханням провести судове засідання без участі представника Соболівської сільської ради. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Дитина, [PERSON] проживає та знаходяться на повному утримання [PERSON] , мати дитини [PERSON] , разом з дитиною не проживає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету №2 Соболівської сільської ради Гайсинського району. Відповідно до висновку Соболівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, разом з дитиною не проживає та не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, тому суд розцінює це як ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України роз`яснено, що Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Отже, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , у даному випадку є доцільним, оскільки позивачем надано достатньо обгрунтованих доказів ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] . Вирішуючи вимоги про присудження аліментів із відповідача на користь позивача на утримання дітей, суд виходить з такого. Статтею 180 ч.1 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Як убачається із довідки виконавчого комітету Соболівської сільської ради №2 Гайсинського району Вінницької області, до складу сім`ї [PERSON] входить: дочка - [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , відповідач [PERSON] не зареєстрована та не проживає з дочкою. Наведене свідчить, що позивач має право на звернення до суду із даними вимогами. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень ст. ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст. ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов`язку матері щодо надання утримання дитині відповідно до її віку та дозволить створити умови життя необхідні для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180, 191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, суд враховує, що утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Приймаючи до уваги, що відповідачка являючись матір`ю дитини добровільної допомоги на утримання дитини не надає, тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і тому необхідно визначити стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду і до її повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved