Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення відсотків за користування грошовими коштами. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22.12.2005 року Публічне акціонерне товариство КБ «НАДРА», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 8/2005/840-К/524-А, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 8264,00 доларів США з виплатою процентної ставки 10 % річних, строком до 20.10.2011 року, для придбання легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 2110, 2005 року випуску. У пункті 3.5 договору зазначено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. [PERSON] порушив вимоги кредитного договору. У зв`язку з чим станом на 16.01.2012 року утворилася заборгованість у розмірі 31 399,57 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становило 250 876,29 грн., у тому числі 4 888,86 доларів США, що еквівалентно 39 061,01 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 1 516,23 доларів США, що еквівалентно 12 114,37 грн. - заборгованість за процентами; 1 026,05 доларів США, що еквівалентно 8 197,94 грн. - заборгованість по комісії; 826,40 доларів США, що еквівалентно 6 602,77 грн. - штрафи; 23 142,03 доларів США, що еквівалентно 184900,20 грн. - пеня. Ухвалою суду від 11.11.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 30 вересня 2022 р. заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР», задоволені. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2023 р. заочне рішення скасовано та призначено до нового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі. Від представника відповідача надійшла заява, в який він просить суд розглядати справу за відсутністю представника, в задоволені позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2005 року Публічне акціонерне товариство КБ «НАДРА» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра») та [PERSON] уклали Кредитний договір № 8/2005/840-К/524-А, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 8264,00 доларів США з виплатою процентної ставки 10 % річних, строком до 20.10.2011 року, для придбання легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 2110, 2005 року випуску. У пункті 3.5 договору зазначено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2012 року у цивільній справі № 409/6147/12 позов Публічного акціонерного товариства КБ «НАДРА» до [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2005/840-К/524-А від 22 грудня 2005 року в сумі 250 876 грн. 29 коп., та сплачений судовий збір в сумі 2 508 грн. 76 коп., а всього: 253 385 грн. 05 коп. Рішення суду набрало законної сили 19.04.2013 року(а.с.9-10). Разом з тим, 04.03.2020 року між Публічним акціонерним товариством КБ «НАДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР» укладено Договір № GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідчений 04.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А. за реєстровим № 147, відповідно до якого TOB «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими їй згідно Додатку № 1 до Договору № GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020 року. Серед інших прав, згаданим вище договором передано від ПАТ «КБ «НАДРА» до TOB «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» права кредитора за Кредитним договором № 8/2005/840-К/524-А від 22 грудня 2005 року, що було укладено з [PERSON] . Доказом оплати за Договором № GL2N79737 про відступлення прав вимоги від 04.03.2020 року є платіжне доручення № 419 від 24.02.2020 року на суму 1 905 974,50 грн. Дана сума була перерахована на виконання п.4. вказаного Договору та на підставі протоколу № UA-ЕА-2020-01-14-000013-Ь електронного аукціону від 05.02.2020 року, переможцем якого стало TOB «ФК «ОМЕГА Фактор». Таким чином, TOB «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» набуло всіх прав кредитора по відношенню до [PERSON] . На даний час рішення суду на суму 253 385 грн. 05 коп. не виконано. Згідно п. 2 Договору № GL2N79737 про відступлення прав вимоги від 04.03.2020 року за цим Договором TOB «ФК «ОМЕГА Фактор» набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками (позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів) зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних в Додатку № 1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язання, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації такого майна. Розмір прав вимоги станом на 04.03.2020 року, що переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, що існують на момент відступлення Права вимоги. Згідно Додатку № 1 до Договору № GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020 року заборгованість за Кредитним договором № 8/2005/840-К/524-А від 22 грудня 2005 року станом на 04.03.2020 року склала 13 807,11 доларів США, що еквівалентно в національній валюті станом на 04.03.2020 року - 344 329,99 грн., в тому числі: сума заборгованості за основним зобов`язанням: 4 888,86 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 121 921,32 грн.; сума заборгованості за нарахованими процентами: 5 548,04 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 138 360,35 грн.; сума заборгованості за комісіями: 3 370,21 доларів США, що еквівалентно в національній валюті 84 048,32 грн. Як вбачається, з моменту ухвалення рішення суду (27.11.2012 р.) до моменту відступлення прав вимоги (на 04.03.2020 р.) заборгованість за Кредитним договором не погашена, а навпаки збільшилася. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.07.2020 року у справі № 409/6147/12 задоволено заяву TOB «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» про заміну стягувана та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів(а.с.11). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.01.2021 року скасовано вищезазначену ухвалу суду 1 інстанції в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів(а.с.12-15). Державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено повідомлення від 30.08.2021 року про повернення виконавчих документів стягувану без прийняття до виконання(а.с.16) Таким чином, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2012 року у цивільній справі № 409/6147/12 на суму 253 385 грн. 05 коп. залишається невиконаним, тому просить стягнути три відсотки та інфляційні витрати на суму боргу за кредитним договором № 8/2005/840-К/524-А від 22.12.2005 р. в розмірі 75 170,85 грн. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (пункт 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) та спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівняні з базовим. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за якою за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Оскільки інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються у національній валюті гривні, то норми частині 2 ст.625 ЦК України щодо сплати установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обстави, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Однак позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, за якою було відкрито провадження у цій справі, не вказав та не надав жодних доказів, якими підтверджуються викладені обставини, не надав обґрунтованого розрахунку сум заборгованості за кредитним договором, а також не вказав підстав для звільнення його від доказування своїх позовних вимог. Також, як вбачається з позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР», позивачем зазначено періодом нарахування відсотків за користування грошовими коштами період з 07 жовтня 2018 року по 07 жовтня2021 року. При цьому, позивач зазначає, що договір NGL2N79737 про відступлення права вимоги між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «НАДРА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР», за яким останнє набуло прав кредитора за кредитним договором № 8/2005/840-K/524-А від 22 грудня 2005 року було укладено 04 березня 2020 року. Отже, визначений позивачем період нарахування відсотків за користування грошовими коштами з 07 жовтня 2018 року по 07 жовтня 2021 року є необґрунтованим. Дані обставини свідчать про те, що обраний позивачем порядок доказування суперечить нормам ст. 12 ЦПК України, відповідно до якого сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed