Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що у шлюбі з [PERSON] він має доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2011 розірвано шлюб між ним (заявником) та [PERSON] 20.09.2016 зареєстровано шлюб між заявником та [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] заявник має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заявник стверджує, що всі діти перебувають на його утриманні та проживають за адресою: [ADDRESS] . Заявник стверджує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у 2022 році його мобілізовано до лав Збройних сил України, де він проходить службу по теперішній час в званні старшого матросу на посаді такелажника евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону у складі військової частини [NUMBER] . Заявник 31.03.2023 звернувся до командира евакуаційної роти з рапортом про звільнення з військової служби з підстав перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, однак отримав відмову та йому рекомендовано звернутись до суду задля встановлення факту перебування дітей на триманні військовослужбовця. На підставі викладеного, заявник звернувся до суду з відповідною заявою. В судове засідання заявник не з`явився, на адресу суду від його представника заявника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та про підтримання заявлених вимог. Зацікавлені особи - [PERSON] та [PERSON] подали заяви, в яких висловили позиціюї про визнання вимог заяви підтвердивши дійсність наведених у ній обставин та просили розглянути справу без їх участі. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до частини 2 статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , він є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2011 розірвано шлюб між ним (заявником) та [PERSON] (а.с.6). 20.09.2016 зареєстровано шлюб між заявником та [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу з [PERSON] заявник має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно договору від 15.03.2003, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони уклали договір про виховання та утримання дитини, відповідно до п.3 якого донька [PERSON] визначила своє місце проживання разом з батьком, а [PERSON] зобов`язалась утримувати свою доньку [PERSON] та сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, тощо (а.с.11). Відповідно до заяви [PERSON] від 09.02.2023, остання підтверджує, що [PERSON] знаходиться на повному піклуванні, фінансовому утриманні та матеріальному забезпеченні її батьком [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії акту від 28.02.2023, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Заявник 31.03.2023 звернувся до командира евакуаційної роти з рапортом про звільнення з військової служби з підстав перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, однак отримав відмову та йому рекомендовано звернутись до суду задля встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця (а.с.14). ІV. Оцінка Суду. Відповідно до частини 1 статті 2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України). Пунктом 5 частини 2 статі 293\~ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. У статті 315\~ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Згідно зі статтею 318\~ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. У пункті 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №5\~"Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №175/2317/16-ц від 02 жовтня 2019 року. Так, судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , він має доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.04.2011 розірвано шлюб між ним (заявником) та [PERSON] (а.с.6). 20.09.2016 зареєстровано шлюб між заявником та [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу з [PERSON] заявник має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно договору від 15.03.2003, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони уклали договір про виховання та утримання дитини, відповідно до п.3 якого донька [PERSON] визначила своє місце проживання разом з батьком, а [PERSON] зобов`язалась утримувати свою доньку [PERSON] та сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, тощо (а.с.11). Однак, суд звертає увагу, що письмові матеріали справи не містять жодних належних та достовірних доказів, які б підтверджували факт утримання [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З наявних письмових матеріалів справи вбачається лише факт спільного проживання [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до моменту мобілізації заявника. Однак, суду не надано жодних доказів щодо саме утримання заявником трьох неповнолітніх дітей, в будь-якій формі (квитанції, чеки, роздруківки, платіжні документи, тощо), в тому числі після мобілізації. Також судом встановлено, що встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей необхідне заявнику з метою реалізації права на звільнення з військової служби. Однак, заявником до участі в справі не залучено в якості заінтересованої особи військової частини [NUMBER] . При цьому, в судове засідання заявник, його представник не з`явилися, процесуальна поведінка сторони заявника унеможливлює встановлення судом обставин, необхідних для правильного вирішення справи по суті. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що заявником належними та допустимими доказами не доведено суду обставини, які є предметом заяви. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed