Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач, який являється батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання сина, не цікавиться його розвитком, більше трьох років не приїжджає до сина, не телефонує, повністю від нього відсторонився. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18.12.2020 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісяця, до досягнення сином повноліття. В той же час, визначена у 2020 році сума аліментів не відповідає рівню життя, рівню цін на продукти харчування, одяг, тощо, і її не вистачає на належне утримання дитини. Крім того, зазначена сума аліментів не індексується. Відповідач в добровільному порядку не бажає сплачувати аліменти в більшому розмірі, хоча має таку можливість, оскільки постійно виїжджав за кордон на заробітки і зараз знаходиться на заробітках в іншій країні, отримує доходи в більшому розмірі, ніж в Україні, знаходиться у працездатному віці, може працювати і працює, отримує регулярний дохід. Позивач працює в іншому місті, у Сумському ДНЗ № 39, на посаді практичного психолога, отримує заробітну плату, яка в середньому за відрахуванням податків складає 5400 грн., інших джерел доходів позивач не має, в утриманні дитини їй допомагають батьки. Посилаючись на зазначене, позивач просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, на її користь на утримання сина [PERSON] , з 2000 грн. до 2500 грн. щомісяця, з подальшою індексацієї розміру аліментів, і до досягнення сином повноліття. Крім того, відповідач ухиляється від виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до сина, а саме він не з`являється за місцем проживання сина, не піклується про його здоров`я, не знає про його бажання та досягнення, не відвідує навчальний заклад, де син навчається, не приймає участі в його духовному та фізичному розвитку, тощо. Посилаючись на зазначене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 24.08.2022 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 20.02.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області, як орган опіки та піклування, а також підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначав, що позивач свій позов в частині збільшення розміру аліментів аргументує макроекономічними явищами інфляції в Україні та відсутністю індексації аліментів. Проте, відповідно до рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18.12.2020, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на [PERSON] , підлягає індексації відповідно до закона. При цьому, питання інфляції, аліментів та їх індексації вирішене на законодавчому рівні і підлягає врегулюванню з виконавчою службою. Відповідач до свого батьківського обов`язку ставиться відповідально, регулярно сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина та станом на грудень 2022 року має переплату з їх сплати. Влаштування позивача на роботу є позитивною обставиною, оскільки обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей покладається на обох батьків рівною мірою. Отже факти, які бралися до уваги судом при визначенні аліментів у рішенні Путивльського районного суду Сумської області від 18.12.2020, не змінилися на даний час. Позивач не довела появу нових чи зміну старих фактів, які б могли вплинути на зміну розміру аліментів, а питання індексації аліментів має вирішуватися з виконавчими органами. Позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав також не підлягають задоволенню, оскільки є необгрунтованими. Відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання сина, навпаки, таке має місце через тривалий конфлікт між сторонами, проживання відповідача на значній відстані від сина та, можливо, неналежне усвідомлення позивача необхідності активної участі батька у вихованні сина, не зважаючи на конфліктність стосунків з матір`ю. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин позивач почала обмежувати відповідача у спілкуванні з сином, створювати перешкоди та налаштовувати дитину проти батька. Відповідач фактично позбавлений можливості спілкуватися з сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. На теперішній час відповідач дійсно знаходиться в Польші, що є вимушеною мірою. Він утримує, крім [PERSON] , дитину від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та непрацездатних батьків - [PERSON] , 1955 року народження, та [PERSON] , 1954 року народження. Відповідач на обліку осіб, які страждають на наркотичну або алкогольну залежності, не перебуває, судимостей не має. Отже, спілкування відповідача з дитиною на теперішній час є дійсно недостатнім, але це є наслідком особистих неприязних стосунків між батьками, проживання відповідача на значній відстані від сина, а не свідомим ухилянням від батьківських обов`язків по вихованню дитини. Інші підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені ст. 164 СК України, також відсутні. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій представник позивача просила задовольнити позов в повному обсязі, а також зазначала, що підставою звернення позивача до суду є реальне та свідоме ухилення батька їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , від виконання своїх батьківських обов`язків і не один рік, а на протязі тривалого часу, як зазначає позивач у своєму позові, що з кінця 2018 року відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків, а саме він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою для самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, у разі необхідності, лікуванням дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині нічого для розвитку його культурних та інших духовних цінностей, не організовує досуг та взагалі з ним не зустрічається, не шукає зустрічі, не вітає зі святами. Тобто жодним чином і в жодній сфері життя дитини не приймає участі. Байдужа поведінка батька призвела до того, що син сам з ним не бажає спілкуватися. Підставою заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав є його особисті твердження, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з сином, але не долучає жодного доказу заявленого факту. Крім того, відповідач, зазначаючи, що на його утриманні є інші особи, не долучає жодного доказу на підтвердження, а тому можна вважати, що заявлений факт є надуманим і нічим не підтверджений. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначав, що в частині позовних вимог позивача щодо збільшення розміру аліментів позиція відповідача зафіксована у відповіді на відзив і з цього приводу по суті додати нічого. Після досягнення старшим сином відповідача від іншого шлюбу - [PERSON] , повноліття, відповідач розглядає можливість переглянути розмір аліментів на молодшого сина у бік збільшення. У частині аргументів позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача зазначав, що відповідач добре розуміє, що його участь у вихованні сина на теперішній час є недостатньою і він надалі буде намагатися збільшити свою участь у житті дитини. На обсяг участі батька у життя дитини визначальний вплив здійснює факт перебування у Польщі з 2017 року на значній відстані від сина та характер конфліктних взаємин з матір`ю дитини. На теперішній час відповідач намагається відновити емоційний зв`язок з сином, телефонує, листується через Viber. При цьому те, що відповідач, крім [PERSON] , утримує дитину від іншого шлюбу - [PERSON] та надає допомогу непрацездатним батькам, встановлено рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18.12.2020 та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Доданий розрахунок заборгованості по аліментам підтверджує, що за листопад і грудень 2022 року, тобто до моменту, коли відповідач дізнався про позов, він мав переплату по аліментам. Наявність певних заборгованостей в минулому пояснюється звичайними життєвими обставинами та труднощами, які можуть бути у кожної людини. Додані копії переписок сторін доводять конфліктний характер взаємин між колишнім подружжям, наявність старих образ. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, при цьому, позивач зазначила, що на теперішній час вона не працює. Представник відповідача позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначав, що є недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , вважав можливим попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина, письмових пояснень щодо позову чи відзиву не надав. З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті, письмові докази, допитавши свідка, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Як встановлено судом, 25.08.2009 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10.10.2019 (а.с. 9, 12-13). Згідно фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.2011, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с. 10). Малолітній [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю (а.с. 6, 11). Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18.12.2020 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, яка підлягає індексації, починаючи стягнення з 22.10.2020 і до досягнення сином повноліття (а.с. 14-16). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.01.2022 у [PERSON] є заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 2200,03 грн. (а.с. 17). З наданих відповідачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та фотокопій квитанцій вбачається, що відповідач на утримання сина сплачує аліменти (а.с. 50-55). На теперішній час у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , що було визнано сторонами у судовому засіданні, у зв`язку з чим зазанчена обставина в силу положень ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як вбачається з довідки Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 39 «Теремок» від 14.07.2022 № 2, станом на зазначену дату позивач [PERSON] займала посаду практичний психолог та за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 отримала дохід у розмірі 24714,62 грн. (а.с. 18). Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В частині 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, за змістом статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як вбачається з рішення Путивльського районного суду Сумської області від 18.12.2020, при розгляді справи № 584/1392/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та винесенні рішення, при визначенні розміру аліментів судом було взято до уваги стан здоров`я та матеріальне становище сторін, перебування відповідача на заробітках в Польщі, наявність у відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, непрацездатних батьків, було враховано мінімальний рекомендований розмір аліментів, визначений законодавством на дитину. При цьому, позивач, на той час не працювала, тоді як на час подачі позову про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав вона була працевлаштована та отримувала дохід. Крім того, подаючи позов про стягнення аліментів, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 2500 грн., в той час як в ході судового розгляду судом було встановлено, що позивачем не було надано відомостей щодо несення нею витрат на утримання дитини, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не було надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її, відповідача та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. При цьому, обставиною, що свідчить про покращення матеріального становища відповідача, не може бути отримання ним картки поляка, яка є документом, який підтверджує приналежність іноземця до польського народу. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині збільшення розміру аліментів. Відповідно до довідки Путивльського ліцею № 1 ім. Р.Руднєва Путивльської міської ради від 08.07.2022 № 05-08/159, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 6-В класі Путивльського ліцею № 1 ім. Р.Руднєва Путивльської міської ради (а.с. 20). З фотокопії довідки Путивльського ліцею № 1 ім. Р.Руднєва Путивльської міської ради від 25.07.2022 № 05-08/171 вбачається, що батько [PERSON] , [INFO] , учня 6-В класу, з 2018 року і по теперішній час жодного разу не був у школі, не спілкувався з вчителями, не цікавиться успіхами дитини, не відвідував батьківські збори (а.с. 21). Відповідно до фотокопії листа Комунального некомерційного підприємства «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради від 26.01.2023 № 191, [PERSON] , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 83). Згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] від 06.04.2023 № 02-20/688, наданим органом опіки і піклування щодо розв`язання спору в силу вимог ст. 19 СК України, є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; при цьому слід попередити [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; рекомендувати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 92-94). Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що він не проти того, щоб його батька позбавили батьківських прав, оскільки з батьком вони мало спілкуються, коли він дзвонить, то допускає нецензурну лайку, не виконує дані ним обіцянки. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від свого сина, в іншій області, а на даний час, взагалі, в іншій країні, а тому не має можливості брати участь у вихованні дитини. Крім того, зазначені позивачем фактори як підставу для позбавлення відповідача батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Позивачем не подано до суду доказів негативного відношення відповідача щодо його сина, якими не можуть бути скриншоти листування сторін, в той же час які можуть свідчити про наявність неприязних відносин між сторонами (а.с. 69). Позивачем на підтвердження позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав суду надано аудіозапис телефонної розмови відповідача [PERSON] та його сина - [PERSON] (а.с. 99). Представник відповідача зазначав, що йому відомо про те, що між відповідачем та його сином велися якісь розмови з приводу купівлі телефону, але наданий суду аудіозапис не підтверджує, що зазначена телефонна розмова відбулася саме між відповідачем та його сином. З дослідженого в судовому засіданні аудіозапису вбачається, що останній містить розмову двох осіб, при цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б вказували, що зазначеними особами є відповідач та його син. Клопотань про проведення експертизи сторонами суду заявлено не було. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розглядаючи справи даної категорії слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав також слід відмовити. Разом з тим, суд приймає до уваги роз`яснення, дані у п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідач недостатньо спілкувався з сином, не вживав у повній мірі заходів щодо його належного виховання, чого він сам не заперечує, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - [PERSON] , [INFO] , а у разі продовження ухиляння [PERSON] від виконання батьківського обов`язку щодо виховання дитини, він може бути позбавлений батьківських прав. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, слід стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved