Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду 17.05.2017, в період шлюбу у них [INFO] народилась дитина син [PERSON] . 18.03.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Проте, починаючи з квітня 2022 року син поживає разом із ним по [ADDRESS] та знаходиться на його утриманні. Відповідачка проживає в м. Миколаєві, участі в утриманні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає, тому безпідставно отримує аліменти, вказані обставини є підставою для припинення стягнення з нього аліментів. Ухвалою від 05.08.2022 відкрите провадження у справі. 07.10.2022 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність посилаючись на те, що з позивач на її користь стягуються аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Після ведення воєнного стану на території України через військову агресію російської федерації, вона разом із сином була вимушена була переїхати проживати до м. Нова Одеса, де вона забезпечила всі необхідні умови для виховання та проживання дитини, задовольняючи усі потереби сина, дитина періодично бачилась із батьком, який також проживає в м. Нова Одеса. Вважає, що позивачем не надано безспірних доказів щодо заявлених ним вимог. 11.10. 2022 відповідач надала заяву про долучення доказів до матеріалів справи. Додала копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу, виданого 12.07.2022 відділом ДРАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 11.10.2022 позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою від 12.12.2022 залучено до участі у розгляд справи в якості третьої особи службу у справах дітей Новоодеської міської ради Миколаївської області та витребувані докази. 01.02.2023 службою у справах дітей Новоодеської міської ради Миколаївської області надано акт від 19.01.2023 обстеження умов проживання [PERSON] , 2008 року народження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, з підстав зазначених в позові. Зазначив, що судовим наказом з позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] 2008 року народження на користь відповідача. Проте, з квітня 2022 року дитина вирішила проживати разом із батьком в м. Нова Одеса, у будинку, де власником є мати позивача, що підтверджується актом про проживання служби у справах дітей Новоодеської міської ради, з того часу [PERSON] перебуває на утриманні батька, тому аліменти на користь відповідача стягуються безпідставно. Відповідачка можливе надає матеріальну допомогу сину, але це її обов`язок як матері. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Зазначили, що у березні 2022 року вона разом із сином [PERSON] , як ВПО переїхали проживати до м. Нова Одеса, орендували житло. Потім вона попросила у матері позивача, щоб син пожив у неї, оскільки у неї кращі для нього умови, позивач в цей час знаходився в м. Львів та повернувся до м. Нова Одеса на при кінці листопада 2022 року. Дитина проходила кожний день до неї, вона його матеріально утримувала, пропонувала позивачу перераховуватися аліменти на банківську картку сина, але він відмовився, аліменти не сплачував, існує заборгованість. Проживання дитини з батьком є тимчасовим, у літку 2023 року син повертається до неї в м. Миколаїв, де вона проживає з грудня 2022 року, буде навчатися у своєї школі, зараз навчається дистанційно. Позивач лише кормить сина, а всі інші витрати несе саме вона. 11.05.2023 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. 11.05.2023 представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши думку представника позивача, відповідача та її представника, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є батьком - позивач [PERSON] та матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого 06.11.2008 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №3685 від 06.11.2008. Згідно копії свідоцтва про шлюбу, виданого 12.07.2022 відділом ДРАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . 18.03.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частки з всіх вдів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ переданий на виконання до Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] складеним Новоодеським відділом державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на серпень 2022 року заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за судовим наказом про стягнення аліментів становить 21622,78 грн. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 19.01.2023, складеного в.о. начальника ССД Колеснік І.В., керівника відділу ЦНСПНМ - Лич І.В. та фахівця соціальної роботи - [PERSON] , згідно якого встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає неповнолітній [PERSON] , [INFO] з квітня 2022 року з дозволу матері на період воєнного стану, проживає у будинку своєї бабусі [PERSON] разом із батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] , де дитині забезпечені усі необхідні умови для проживання, виховання та навчання. \~ \~ \~ \~Факт проживання дитини з квітня 2022 року з батьком [PERSON] у будинку матері позивача, визнавала відповідачка, яка з початку грудня 2022 року, у зв`язку з народженням другої дитини проживає у м. Миколаєві, але пояснювала, що надає матеріальну допомогу сину. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. При видачі судового наказу 18.03.2020 по справі №487/938/20 про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд виходив з того, що [PERSON] має право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки на той час син проживав разом з нею, а батько не надавав належної матеріальної допомоги дитині. Разом з тим, судом встановлено, що на теперішній час неповнолітній [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні і вихованні, що не заперечується відповідачкою, у зв`язку із визнання нею позовних вимог. \~ \~ \~ \~Виходячи з того, що неповнолітній син проживає разом з батьком й перебуває на його утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідачки на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню. Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Крім того, судом враховується рішення Верховного Суду по справі №711/8561/16. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 28.07.2022. При цьому припинення стягнення аліментів не скасовує обов`язок позивача щодо сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася раніше. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved