Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, де просить стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що з 14 листопада 2007 року по 11 січня 2016 року працював на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав хронічне професійне захворювання. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено зв`язок між захворюванням позивача та його роботою підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в шкідливих та важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання є перевищення ГДР пилу при виконанні професійних обов`язків з використанням засобів індивідуального захисту. Причинами виникнення професійного захворювання позивача є: запиленість повітря робочої зони: пил ( кремнію діоксин кристалічний ( SiO2) при вмісті в пилу від 10 до 70 % III клас небезпеки до 2,3 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3, мікроклімат: температура повітря робочої зони +10.0°С при нормі +17+26°С; робоча поза (щодо супутнього діагнозу) : час перебування в незручній робочій позі складає до 26,8 % при нормі до 25%, кількість вимушених ( більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 178 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 спупеню важкості трудового процесу. Відповідно до п. 15 зазначеного акту у позивача відсутні раніше встановлені хронічні професійні захворювання. Згідно п. 17 вищевказаного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в шкідливих та важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання є перевищення ГДР пилу при виконанні професійних обов`язків з використанням засобів індивідуального захисту. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони: пил ( кремнію діоксин кристалічний ( SiO2) при вмісті в пилу від 10 до 70 % III клас небезпеки до 2,3 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3, мікроклімат: температура повітря робочої зони +10.0°С при нормі +17+26°С; робоча поза (щодо супутнього діагнозу) : час перебування в незручній робочій позі складає до 26,8 % при нормі до 25%, кількість вимушених ( більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 178 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 спупеню важкості трудового процесу. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 липня 2021 року серія 12 ААА № 085075 позивачу первинно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 15% (копія додається). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 липня 2021 року серія 12 ААА № 085075 позивачу первинно безтерміново встановлено третю групу інвалідності (копія додається ). Згідно з довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 травня 2022 року серія 12 ААА № 105668 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40 % ( копія додається ). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 травня 2022 року серія 12 ААА № 105668 позивачу повторно безтерміново встановлено третю групу інвалідності ( копія додається ). Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується медичним висновком від 21 квітня 2022 року № 12/279 та виписками № 543, № 224 із медичної карти амбулаторного хворого (копії додаються). У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Розмір моральної шкоди відповідач визначив у 245 000,00 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року по справі було відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження по справі, представник відповідача отримав особисто у суді 27.03.2023 року.(а.с.25) З огляду на те, що відповідач не подав відзиву на позов, судом приймається рішення про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши докази, подані позивачем на підтвердження обставин, на які він посилається, матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 14 листопада 2007 року по 11 січня 2016 року працював на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на різних посадах у різних структурних підрозділах. 11 січня 2016 року звільнений з посади електрослюсар черговий та з ремонту устаткування підземний, за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8) . За час роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав хронічне професійне захворювання. Так, відповідно до п.7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 07 липня 2021 року, затвердженого начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: -Хронічний бронхіт II ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН-І ст. (першого ступеня) - захворювання професійне. Відповідно до п. 13 зазначеного акту міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача: підпадав під дію шкідливих факторів: пилу що перевищував ГДР. Згідно п. 17 робота підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в шкідливих та важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення в нього хронічного професійного захворювання є перевищення ГДР пилу при виконанні професійних обов`язків з використанням засобів індивідуального захисту. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання визначені наступні: запиленість повітря робочої зони: пил ( кремнію діоксин кристалічний ( SiO2) при вмісті в пилу від 10 до 70 % III клас небезпеки до 2,3 мг/м3 при нормі 2.0 мг/м3, мікроклімат: температура повітря робочої зони +10.0°С при нормі +17+26°С; робоча поза (щодо супутнього діагнозу) : час перебування в незручній робочій позі складає до 26,8 % при нормі до 25%, кількість вимушених ( більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 178 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 спупеню важкості трудового процесу. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 липня 2021 року серія 12 ААА № 085075 позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності (а.с.13). Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 085075 [PERSON] при первинному огляді 13.07.2021 року визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 15 % ( а.с. 13). Згідно із довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 травня 2022 року серія 12 ААА № 105668 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи з значними фізичними навантаженнями, роботою в умовах впливу, небезпечних чинників виробничого середовища. Згідно з довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 травня 2022 року серія 12 ААА № 105668 позивачу повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40 % (а.с. 14). Стан позивача, його діагнози та лікування підтверджується також доданою до матеріалів справи випискою № 543 від 04.06.2021 року із медичної картки [PERSON] , випискою № 224 від 04.06.2021 року із медичної картки [PERSON] , медичним висновком лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання ( отруєння) від 21 квітня 2022 року за № 12/279 . (а.с. 15) У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Висновки суду. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача, приходить до висновку, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійних захворювань, суд враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили з врахуванням того, що позивачу висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40 % та приймаючи до уваги, що позивач працював в шкідливих умовах праці дев`ять років, виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 80 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Зважаючи на викладене та на те, що відповідач не надав відзиву на позов в установлений судом строк, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову до суду та у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial