Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] , адвокат Какулія О.Є., звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Вказує, що [INFO] в м. Луганськ, Луганської області, Україна, громадян-ка України [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Широ-кий Луг, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, народила дитину чолові-чої статі. З батьком дитини заявниця у зареєстрованому шлюбі не перебуває. Зазначає, що встановлення факту народження дитини заявниці необхідно для от-римання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дити-ною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. У зв`язку з вищевикладеним, заявниця просить встановити факт народження дити-ни чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] в м. Лу-ганськ, Луганської області, Україна, матір`ю якого є громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Широкий Луг, Тячівського району, Закарпатської області, Україна. Відповідно до ст.135 Сімейного Кодексу Укра-їни батьком дитини вказати зі слів матері [PERSON] , громадянство вказати за громадянством матері громадянин України. Заявник у судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи була по-відомлена у встановленому законом порядку. Представник заявниці в судове засідання не з`явився, у заяві клопотав про розгляд справи без участі заявниці та її представника, заявлені вимоги підтримав у повному об-сязі. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з на-ступних підстав. Так, у відповідності до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не-позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорю-ваних прав. Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які мо-жуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 ро-ку «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне зна-чення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фак-тів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них за-лежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чин-ним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який по-свідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступ-ним вирішенням спору про право. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Факти збройної (військової) агресії рф відносно України, окупації частини тери-торії України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписів ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Так, починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що рф чинить збройну агресію проти України та продовжує це станом на момент ухвалення цього рішення. Згідно пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими те-риторіями», визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Лу-ганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Між-народного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зо-бов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій те-риторії, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фак-тичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігнорувати-ся третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частиною 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», встановлено, що підставою для\~проведення державної\~реєстрації народження\~дитини є\~визначені центральним\~органом виконавчої\~влади,\~що забезпечує\~формування державної\~політики у\~сфері охорони\~здоров`я\~документи,\~що підтверджують\~факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та ди-тини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна ко-місія в\~порядку,\~визначеному Кабінетом\~Міністрів України. Порядок\~утворення медич-ної\~консультаційної комісії\~та положення\~про неї\~затверджуються центральним\~органом виконавчої\~влади у\~сфері охорони\~здоров`я. Медична\~консультаційна комісія\~видає до-кумент\~про народження\~у разі\~встановлення факту\~народження жінкою\~дитини. За\~від-сутності\~документа закладу\~охорони здоров`я\~або медичної\~консультаційної комісії,\~що підтверджує\~фактнародження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів Ук-раїни, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій те-риторії та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків». Згідно частини 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України вбача-ється, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визна-ченій такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місце-вого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебу-вання) заявника. Що стосується можливості при розгляді заяв прийняття судом до уваги докумен-тів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на оку-пованій території, ВССУ зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України «Про за-безпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій тери-торії України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Поряд із цим, відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Між-народного суду (ООН) у справі Намібії - не можуть визнаватись недійсними всі доку-менти, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Це стосується реєстрації смертей, народжень, шлюбів. ВССУ зазначив, що, враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними заклада-ми), що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку при розгляді справ в порядку статті 317 ЦПК. Судом встановлено, що згідно копії паспорту № [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , - є громадянкою України. Частиною 1 ст.135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до медичного свідоцтва про народження від [INFO] , [PERSON] народила дитину чоловічої статі, вагою 4250 грамів, 1-ою за рахун-ком вагітністю. Надана представником заявниці копія свідоцтва про народження, видана 05.04. 2023 року Відділом РАЦС Станично-Луганського районного управління юстиції мі-ністерства юстиції лнр не приймається до уваги судом, оскільки у відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тим-часово окупованій території України» даний документ не є належним доказом по спра-ві. За таких обставин, оскільки представник заявниці фактично просить встановити факт народження особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, і такий факт підтверджений належними доказами, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved