Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 24 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №149. Зазначала, що в період шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею, оскільки відповідач проживає окремо. Стверджувала, що на даний час вони з відповідачем не можуть досягнути угоди про добровільну сплату останнім аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Вказувала, що відповідач багато років працює за фахом моряком на судах іноземних судновласників та одержує щомісячну заробітну плату у розмірі 9200,00 доларів США, що дозволяє йому сплачувати аліменти та забезпечувати дітей. Позивачка зазначає, що у зв`язку з зростанням економічної кризи в державі, та введенням бойових дій, її матеріальне становище ускладнилося, ріст цін призводить до необхідності витрачати на утримання дітей значні кошти, а саме на відповідне харчування, одяг, взуття, тому їй одній важко утримувати дітей згідно їх потреб. Отже, діти потребують з боку батька матеріального утримання. Вважає, що оскільки відповідач працює моряком та отримує дохід, то він має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей з урахуванням їх віку та інтересів до досягнення дітьми повнолітнього віку. Посилаючись на вищевказані обставини та норми Сімейного Кодексу України позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 40000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, тамалолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 40000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 30-32). Ухвалою суду від 27 березня 2023 року у справі було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 125). Представник позивачки, діючий на підставі ордеру від 23 листопада 2020 року, всудовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 25, 26). Представник відповідача, діючий на підставі ордеру від 06 грудня 2022 року, всудовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, тана утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Крім того, при визначенні розміру аліментів просив суд взяти до уваги вимоги ст. 182 СК України, а також те, що жодних доказів на підтвердження реальних прибутків відповідача з боку позивачки не надано. Відомості про передбачений дохід відповідача за контрактом не підтверджує суму доходу, який реально був виплачений відповідачу на суднах іноземних судновласників. Раніше надав відзив на позов та додаткові письмові пояснення (а.с. 49-52, 131-135). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №149, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12). В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10, 11). Діти проживають разом з позивачкою, оскільки відповідач на даний час не перебуває в Україні. Судом встановлено, що відповідач за спеціальністю моряк та працює на суднах іноземних судновласників. Зі змісту листа Дочірнього підприємства корпорації «В. ШІПС» (далі - ДП «В. ШІПС (УКРАЇНА)») №37 від 24 січня 2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , протягом останніх трьох років, що передували датам отримання ухвал суду від 23 грудня 2022 року про витребування доказів та про виправлення описок від 20 січня 2023 року по справі №521/17742 звертався за послугами з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до ДП «В. ШІПС (УКРАЇНА)» та між ними були укладені договір №4380 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 24 вересня 2019 року та договір №4351 про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 10 грудня 2020 року, а також були підписані акти наданих послуг до зазначених договорів від 01 жовтня 2019 року та від 26 січня 2021 року (а.с.73-74, 75-76, 77, 78-79, 80). Крім того, на підтвердження працевлаштування відповідача за кордоном за контрактами, ДП «В. ШІПС (УКРАЇНА)» надало до суду копії індивідуальних трудових договорів від 05 жовтня 2019 року та від 29 березня 2021 року, укладених між іноземним роботодавцем та [PERSON] (а.с. 81-88, 89-105, 106-107). Встановлено, що 05 жовтня 2019 року відповідач уклав зКомпанією «ISI INTERNATIONAL SHPPING AND INVESTMENTS (MANAGEMENT) INC» (іноземним роботодавцем) індивідуальний трудовий договір, відповідно до умов якого [PERSON] був прийнятий на роботу в Компанію «ISI INTERNATIONAL SHPPING AND INVESTMENTS (MANAGEMENT) INC» з 05 жовтня 2019 року, тривалістю 5 (+/-1) місяців, терміном дії до 05 березня 2020 року. Відповідно до п. 1 Договору гарантована заробітна плата відповідача складає 7100,00 доларів США щомісячно (а.с. 81-85, 86-88). З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2021 року між [PERSON] та Компанією «ISI INTERNATIONAL SHPPING AND INVESTMENTS (MANAGEMENT) INC» (іноземним роботодавцем) був укладений індивідуальний трудовий договір, відповідно до умов якого відповідач був прийнятий на роботу в Компанію «ISI INTERNATIONAL SHPPING AND INVESTMENTS (MANAGEMENT) INC» з 29 березня 2021 року по 29 липня 2021 року, тривалістю 4 (+/-1) місяця, терміном дії до 29 липня 2021 року. Відповідно до п. 1 Договору гарантована заробітна плата відповідача складає 7600,00 доларів США щомісячно (а.с.89-93,94-96 ). Отже, вказані документи підтверджують факт того, що відповідач на протязі останніх років працював за кордоном моряком на підставі індивідуальних трудових договорів. Факт працевлаштування відповідача моряком за контрактами з іноземними компаніями також підтверджується відзивом відповідача на позов та не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №91-40757/0/15-22 - вих. від 28 грудня 2022 року відповідач за період з 01 січня 2021 року по 27 грудня 2022 року включно виїжджав за кордон України 13 березня 2021 року та 25 січня 2022 року (а.с. 46). Отже вказані документи підтверджують факт того, що відповідач періодично виїжджав за межі України для працевлаштування моряком за контрактами з іноземними компаніями. Встановлено, що після виїзду відповідача за межі України 25 січня 2022 року, останній до України не повертався, а знаходиться за кордоном. Згідно виписки з рахунку відповідача [PERSON] у АБ «Південний», останній з вересня 2022 року по грудень 2022 року знаходився в Турції, що підтверджується здійсненими ним фінансовими трансакціями за його банківським рахунком. З матеріалів справи вбачається, що в травні 2022 року на банківський рахунок відповідача надійшло 5000,00 доларів США (а.с. 40). Інших доказів отримання відповідачем доходу за 2022 рік сторонами до суду не надано. Судом встановлено, що з квітня 2021 року по жовтень 2021 рік на рахунок відповідача було перераховано 40373,00 доларів США, а в травні 2022 році - 5000,00 доларів США, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача у АБ «Південний» (а.с.40-44). Тобто, відповідач за шість місяців 2021 року отримав дохід в розмірі 40373,00 доларів США. Оскільки за характером своєї роботи, відповідач працює не весь рік, то його дохід за 2021 рік повинен розраховуватися за 12 місяців (40373:12), що складає 3364,41 доларів США на місяць. Доказів того, що відповідач в 2022 році отримав дохід, більший 5000,00 доларів США, позивачка суду не надала. У відзиві на позов, відповідач не заперечував факту свого працевлаштування за кордоном та отримання доходу, але доказів щодо розміру доходу суду не надав. В процесі судового розгляду представник відповідача стверджував, що останній щомісячно надавав матеріальну допомогу дітям, шляхом перерахування на закордонний рахунок позивачки більше 20000,00 грн., а також оплачував переїзд, проживання та харчування дружини з дітьми в Р. Болгарії в період з березня 2022 року по травень 2022 року. Факт надання коштів на утримання дітей в розмірі більше 20000,00 грн. щомісяця, представником позивачки в судовому засіданні не заперечувався. Встановлено, що позивачка офіційно не працює, підприємницькою діяльністю не займається. Крім того, твердження представника позивачки стосовно того, що остання працює у своєї матері, яка є ФОП, не офіційно та отримує дохід не знайшли свого підтвердження в процесу судового розгляду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вказаний факт. В судовому засіданні представник відповідача стверджував, що на утриманні останнього крім дітей, також знаходяться його батьки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 136). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами, що підтверджується пенсійними посвідченнями та довідкою МСЕК, оскільки батько відповідача є інвалідом 3-ї групи ( а.с. 137, 138, 141). На підставі даних документів можливо зробити висновок, що [PERSON] та [PERSON] отримують пенсії. Що стосується тверджень представника відповідача щодо знаходження на утриманні відповідача його рідної сестри [PERSON] , то суд дані твердження не приймає до уваги, оскільки у [PERSON] своя сім`я, вона працює та отримує заробітну плату (а.с. 145, 146) Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України. Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає 2272,00 грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 2833,00 грн. Суд вважає, що в матеріалах цієї справи містяться докази, які не заперечувалися представником відповідача, що підтверджують, що останній отримує дохід, достатній для виплати аліментів на утримання своїх дітей та надання допомоги своїм батькам. Враховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 10000,00 грн. на кожну дитину. При встановленні розміру аліментів суд бере також до уваги те, що працевлаштування відповідача на суднах під іноземним прапоромне є постійним та гарантованим. Посилання представника відповідача в процесі судового розгляду на те, що сума аліментів, які просить стягнути з останнього позивачка на утримання двох дітей є необґрунтованою та занадто великою, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дітей не є правом батька, а є його обов`язком. За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Отже, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти в розмірі 10000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно, а також стягнути на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки, позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Outcome: partial