Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому стало відомо про реєстрацію 22.10.2019 року права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», код ЄДРПОУ: 38750239 на підставі договору іпотеки від 20.09.2006 року, чим із нього та третьої особи [PERSON] як іпотекодавців стягнуто забезпечення кредитних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11043325000, укладеним 20.09.2006 року між ним та первісним кредитором АКІБ «УкрСиббанк» щодо надання споживчого кредиту на споживчі потреби в іноземній валюті в сумі 47055 швейцарських франків, що еквівалентно 189080,17 грн, із кінцевим строком повернення кредиту до 20.09.2016 року. Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру вважає протиправним, оскільки воно прийнято з порушенням вимог чинного на той час законодавства. За змістом позовної заяви, в спірній квартирі зареєстровані та фактично проживають він, третя особа [PERSON] , його дружина [PERSON] , їхні малолітні діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , а також матір позивача [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером, та його сестра [PERSON] . У нього та третьої особи, який є майновим поручителем, його дружини [PERSON] відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду. Предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання сімома особами, двоє з яких є малолітніми дітьми, і жоден із них не має іншого житла. Представником іпотекодержателя не повідомлено реєстратора про існування спору між сторонами з приводу розімру заборгованості, так як відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Тому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гербеди Віталія Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - права власності (з відкриттям розділу), індексний номер: 49359157 від 25.10.2019 року на квартиру загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 38,1 кв. м, яка складається з трьох житлових кімнат та службових приміщень, за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», код ЄДРПОУ: 38750239 (номер запису про право власності 33851456), припинивши право власності на дане майно за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідачі відзив на позовну заяву до суду не правили. Представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надано до суду письмові пояснення з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову. Як зазначено в поясненнях, внаслідок невиконання позичальником та майновим поручителем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 20.09.2006 року станом на 11.07.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 2907291,32 грн, у зв`язку з чим 25.08.2018 року на адресу позивача товариством надсилалося повідомлення про відступлення за кредитним договором, а 17.08.2018 року також йому та [PERSON] були надіслані вимоги про усунення порушення, які були отримані ними 10.09.2018 року та 04.09.2018 року відповідно. У подальшому відповідачем було надано реєстратору всі необхідні документи для здійснення реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки. До обов`язків державного реєстратора не входить перевірка, яке саме майно при проведенні державної реєстрації права власності підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тому реєстратор діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Звернення стягнення на нерухоме майно було здійснено на підставі іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні договору іпотеки. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 01.12.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,1 кв. м, житловою площею 38,1 кв. м, яка складається із трьох житлових кімнат і службових приміщень та належить ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) на підставі договору іпотеки № 14484 від 20.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1945978118101, номер запису про право власності: 33851456 від 22.10.2019 року і заборонити «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» або іншим особам вчиняти дії, спрямовані на оформлення права власності на неї. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 09.08.2022 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано в Департаменту реєстрації Житомирської міської ради роздруковану та скановану справу (копії належним чином завірених документів) з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), і проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». У судове засідання учасники справи та їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, вказавши про підтримання позовних вимог. Представник відповідача департаменту реєстрації Житомирської міської ради причин неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до суду подано заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, а також просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа в направленому клопотанні просить здійснювати розгляд справи без його участі, вказавши про підтримання позовних вимог, надав також до суду письмові пояснення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.09.2006 року між [PERSON] та акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11043325000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 47055 швейцарських франків, що еквівалентно 189080, 17 грн за курсом НБУ на день укладення договору зі сплатою процентів, комісії в порядку і на умовахи, визначених договором з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20.09.2016 року (т. 1 а. с. 27-36). З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком, позивачем та третьою особою укладено договір іпотеки (житлове приміщення) від 20.09.2006 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 64,1 кв. м, у тому числі житловою площею - 38,1 кв. м, набута [PERSON] та [PERSON] у приватну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного відділом приватизації державного житлового фонду 20.03.2002 року за № 40996, та договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. 04.09.2006 року за р. № 7791 (т. 1 а. с. 22-24). Вказані обставини також підтверджені інформацією з Реєстру права власності на нерухоме майно (т. 1 а. с. 65, 66). За змістом п. п. 2.1.1, 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. Пункт 5 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, щодо передачі предмету іпотеки у у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотеко держателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону Укриїни «Про іпотеку»). У подальшому новим кредитором за вказаним кредитним договором став АТ «Дельта Банк», між яким та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 11.07.2018 року було укладено договір купівлі - продажу майнових прав № 667/К. Відповідно до цього договору АТ «Делта Банк» як продавець передав у власність ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як покупцеві майнові права, які виникли, або можуть виникнути в майбутньому, за різними договорами, у тому числі і за кредитними договорами і договором іпотеки, укладеними між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» (т. 1 а. с. 56-64). 25.10.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Житомирської міської ради Гербедою В.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 49359157 та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (т. 1 а. с. 179). ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» для проведення державної реєстрації права власності було надано: договір іпотеки від 20.09.2006 року; вимоги про усунення порушень від 17.08.2018 року, адресовані позичальнику [PERSON] та іпотекодателю [PERSON] із вимогою сплатити борг за кредитним договором станом на 11.07.2018 року в сумі 2907291,32 грн та в якому повідомлялося про намір задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмету іпотеки в будь-який спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку»; рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідача на підтвердження отримання позичальником та іпотекодавцем вимог з відміткою про їх отримання 04.09.2018 року та 10.09.2018 року «Перегудою» без зазначення ініціалів осіб, яким були вручені вимоги; заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 1 а. с. 166-174). Позивач зареєстрований у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з 13.10.1998 року, про що міститься відмітка в його паспорті, у зв`язку з чим це помешкання є місцем його постійного проживання. Права власності на інше житло він не має, оскільки такі відомості в матеріалах справи відсутні. Добровільної згоди на відчуження квартири він не надавав. У цій квартирі також зареєстроване місце проживання іншого іпотекодавець - третьої особи [PERSON] , який є братом позивача, й усі члени його сім`ї - його дружина [PERSON] , їхні діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , мати позивача [PERSON] , [INFO] , його сестра [PERSON] , про що ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» 13.07.2021 року видано довідку № 1408, а також убачається з копії паспорту [PERSON] , довідок Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 11.12.2019 року та копій свідоцтв про народження дітей, копії паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а. с. 70-79, 216-219, 229-238). Окрім спірного житла за позивачем, третьою особою, який є майновим поручителем, та його дружиною [PERSON] не зареєстроване право власності на інші житлові приміщення, підтвердженням чому є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а. с. 65, 66, 82-85, 87, 198-207). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідно до п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року № 1127, який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення нотаріусом, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно з умовами іпотечного договору та відповідно до вказаних вище норм матеріального права підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 року в справі № 802/1340/18-а. Таким чином, з огляду на те, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] загальною площею 64,10 кв. м є зареєстрованим постійним місцем проживання позивача, оскільки іншого нерухомого майна у власності він не має та докази наявності в нього іншого житла, яке б використовувалося ним для постійного проживання, в матеріалах справи відсутні, тому реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком була проведена всупереч статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Поряд із тим, суд враховує наступний правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20.08.2020 року в справі № 916/2464/19. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року в справі № 925/1265/16). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 року в справі № 569/17272/15-ц. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020 року, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи заявлені вимоги позову, суд задовольняє позов у частині вимог щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2019 року за індексним номером: 49359157 з одночасним припиненням права власності на дане майно за набувачем права власності - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Однак інша вимога позову в частині визнання протиправним рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав не підлягає задоволенню, беручи до уваги зміст чинної на теперішній час редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою не перебачено визнання судом рішення реєстратора протиправним. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн за одну задоволену вимогу немайнового характеру, що підтверджено документально.

Outcome: partial