Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Мирова революція» та знаходиться на території Новослобідської сільської ради Конотопського (раніше - Путивльського) району Сумської області, що належало померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0231953 від 19.03.1997. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла мати позивача - [PERSON] , шляхом вступу в володіння та користування спадковим майном. В той же час, останнє місце реєстрації померлої [PERSON] та осіб, з якими вона могла бути зареєстрована, встановити неможливо у зв`язку пожежею, яка сталася в приміщенні Новослобідської сільської ради. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 27.10.2022 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] . Будучи спадкоємцем померлої матері за заповітом, позивач прийняла спадщину після її смерті, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на окреме спадкове майно, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку (пай) нотаріусом було відмовлено, оскільки не підтверджено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0231953 від 19.03.1997 був загублений за життя спадкодавців. Посилаючись на те, що померла матір прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, просила встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Нова Слобода Путивльського району Сумської області. Крім того, вказуючи на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, просила також визнати за нею право власності на зазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бунякине Конотопського району Сумської області, а витрати по справі просила покласти на неї. Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 06.03.2023 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 30.03.2023 підготовче провадження у даній справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 04.05.2023, занесеною до протоколу судового засідання, у прийнятті визнання відповідачем позову було відмовлено. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала. Відповідач в судове засідання також не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, позов визнав. З`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [INFO] в с. Свобода Путивльського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 13, 16). Відповідно до фотокопії довідки виконавчого комітету Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області від 26.11.2020 № 829, відомостей стосовно місця реєстрації [PERSON] сільська рада надати не може у зв`язку з пожежею, яка сталася в приміщенні сільської ради в ніч з 16.08.2013 на 17.08.2013 (а.с. 14). З фотокопії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.01.2023 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася - інформація відсутня, а з фотокопії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.01.2023 вбачається відсутність заповіту [PERSON] (а.с. 24). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах із землі КСП «Мирова революція» на території Новослобідської сільської ради, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0231953 від 19.03.1997 (а.с. 17-19). [INFO] в с. Бунякине Конотопського району Сумської області померла [PERSON] , мати позивача (а.с. 7, 8, 11). Відповідно до довідки П`ятого старостинського округу Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області від 29.09.2021 № 182/19-09, [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , позивачем по справі, та [PERSON] , від імені [PERSON] сільською радою посвідчувався заповіт за реєстровим № 5-23 від 05.11.2021 (а.с. 12). 05.11.2021 за реєстровим № 5-23 старостою П`ятого старостинського округу Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області від імені [PERSON] було посвідчено заповіт, згідно з яким все належне їй майно заповідала [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Відповідно до фотокопії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.05.2022, 02.05.2022 після смерті [PERSON] приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 38/2022 (а.с. 21). Позивач прийняла спадщину після смерті матері, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2022 на земельну ділянку площею 2,3523 га, розташовану на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с. 22-23). Як вбачається з копії рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27.10.2022, яке набрало законної сили 29.11.2022, було встановлено юридичний факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Свобода Путивльського району Сумської області, є рідною тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бунякине Конотопського району Сумської області (а.с. 16). При цьому, приватним нотаріусом було роз`яснено позивачу, що для видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мирова революція» Путивльського району Сумської області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] , їй необхідно підтвердити факт наявності підстав для закликання до спадкування за законом [PERSON] після [PERSON] та факт прийняття спадщини [PERSON] , а також надати нотаріусу сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] (а.с. 25). Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права. При вирішенні спору, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до п. 4, п.п. 1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, за загальним правилом ЦК України застосовується до тих відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Але, оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної сили і це підтверджується положенням про те, що ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК, його норми застосовуються тільки до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, ЦК поширюється на права і обов`язки, які хоча і виникли до 1 січня 2004 року, але не припиняються і тривають після 01 січня 2004 року. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, наданими ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Враховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України та те, що визначений у статті 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] закінчився в серпні 1998 року, тобто до 01 січня 2004 року, до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Частиною 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В силу ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР (1963 р.) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. На відміну від ЦК України, ЦК Української РСР не було передбачено інших черг спадкоємців, окрім зазначених у статтях 529 та 530 цього Кодексу, за змістом яких племінниця чи племінник спадкодавця до спадкування за законом не закликалися. Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР також не передбачав. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що за нормами чинного на час відкриття спадщини законодавства (ЦК Української РСР) [PERSON] не мала права на спадкування за законом майна померлої у 1998 році [PERSON] (не відносилася до кола її спадкоємців), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки [PERSON] не є спадкоємцем, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР. Спадщина після смерті [PERSON] ніким не прийнята, тому відповідно до вимог статті 524 ЦК Української РСР за правом спадкоємства переходить до держави. До зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 21.03.2023 у справі № 547/23/21(провадження № 61-18309св21). В зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , відсутні також підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), належну [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Виходячи з наведеного, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed