Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом про виселення [PERSON] з належного їй на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтовування позову позивачка зазначила, що вона, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є власником житлового будинку [ADDRESS] . В цьому житловому будинку зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка, [PERSON] , який відмовляється в добровільному порядку виселятися з будинку. Протягом багатьох років спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, в ході яких застосовував до неї фізичне насильство і спричиняв тілесні ушкодження. Після розірвання шлюбу у червні 2007 року відповідач не змінив своєї поведінки по відношенню до неї та її матері, [PERSON] , 1940 року народження, яка проживає з позивачкою. Тобто, відповідач на ґрунті систематичного зловживання спиртними напоями вчиняє сварки і застосовує по відношенню до неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого позивачка неодноразово зверталася в органи поліції. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року відповідача засуджено за ч.1 ст. 122 КК України за умисне нанесення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Після відбуття умовного покарання відповідач продовжив вчиняти неправомірні дії по відношенню до позивачки. Постановами Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2022 року (справа № 3/601/1096/2022), від 16 січня 2023 року (справа №3/601/87/23), від 1 лютого 2023 року (справа №3/601/43/2023) відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства по відношенню до позивачки. Внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача в лютому 2023 року вона була змушена тимчасово переселитися разом із її мамою до будинку сина, [PERSON] , в смт Вишнівець Кременецького району, де також проживає сім`я рідної сестри позивачки [PERSON] .. Усі спроби повернутися на проживання до будинку були марними, оскільки відповідач перешкоджає цьому, погрожуючи фізичною розправою. У зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить виселити [PERSON] з належного їй на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 20.03.2023 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її та свідків відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання на адресу реєстрації судових повісток та СМС повідомлень на його мобільний телефон, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 09.12.2022 між [PERSON] та [PERSON] була розірвано шлюб Кременецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №14, після розірвання шлюбу було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 лютого 2016 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43088195, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , втім не має права власності на вказаний будинок, а набув право користування ним за згоди власника. Разом з тим, відповідач став зловживати своїми правами на користування житлом, систематично порушує правила співпроживання. В заяві позивачка [PERSON] зазначила, що [PERSON] вчиняє відносно неї насильство, вже досить тривалий час, оскільки останній почав зловживати алкогольними напоями, внаслідок чого агресивно себе поводив, часто виникали сварки в ході яких відповідач застосовував до позивачки фізичне насильство та спричиняв тілесні ушкодження. Судом також встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки [PERSON] , що підтверджується копіями постанов Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2022 року, 16 січня 2023 року та 01 лютого 2023 року. Згідно яких відповідача визнано винним у вчиненні домашнього насильства та накладено на нього штраф в межах санкції статті. Крім того, вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України. Потерпілою у даній кримінальній справі була позивачка [PERSON] .. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведені обставини вбачають в діях відповідача систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному житловому приміщенні, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Підставою для виселення відповідача [PERSON] , позивачка вказує вимоги ч.1 ст.109 та ч.1 та ч.2 ст.116 ЖК України, при цьому зазначаючи, що для застосування норм цією статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, не дали позитивних результатів, що в свою чергу є підставою для виселення. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України підстави для позбавлення права на житло. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого зміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього тексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного - приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному житловому приміщенні, крім того заходи запобігання виявились безрезультатними, що є необхідним і пропорційним такого крайнього заходу втручання у права особи на житло, як виселення відповідача із спірної квартири. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved