Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 10.07.2018\~року Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 16, посилаючись на те, що між ними втрачено взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та ведення спільного господарства, шлюб існує лише формально, подружніх стосунків вони не підтримують і вже тривалий час проживають порізно. На підставі наведеного просить розірвати шлюб та у разі визнання відповідачем позову повернути йому з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, разом із позовом подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності сторін, що не суперечить вимогам ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 10.07.2018 року, актовий запис № 16 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 21.04.2023 року). Як слідує з матеріалів справи, у сторін немає спільних дітей. Вони не проживають однією сім`єю тривалий час, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом на підставі викладених у позовній заяві обставин, які відповідач [PERSON] не заперечила, та поданої письмової заяви відповідача про визнання позову установлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. У силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання відповідачем позову, [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved