Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Київської міської ради про позбавлення батьківських права. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2009 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №300. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . 10.10.2012 року рішенням Комінтернінського районного суду м.Харкова шлюб, укладений між сторонами розірвано. 26.09.2013 року рішенням Комінтернінського районного суду м.Харкова з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] . Відповідач з дитиною не спілкується, допомоги не надає, надав нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду. Ухвалою суду від 01.12.2023 року прийнято справу до свого провадження. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, надали суду заяву в якій прохала проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, надав суду нотаріально посвідчену заяву в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує та просить розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.12,13,44,76-82ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, 31.07.2009 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №300. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Комінтернінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис №48. 10.10.2012 року рішенням Комінтернінського районного суду м.Харкова шлюб, укладений між сторонами розірвано. 26.09.2013 року рішенням Комінтернінського районного суду м.Харкова з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач рішення про стягнення аліментів не виконує, його заборгованість по аліментах за період з 26.09.2013 по 30.04.2021 року складає 147 973, 98 грн., разом із штрафом сума заборгованість становить 187 241, 97 грн. , що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів наданим Немишлянським відділом державної виконавчої служби у м.Харкові від 05.05.2021 року за №42910582. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання дитини. Дитина батька не пам`ятає. Психоемоційної потреби у спілкуванні з ним не відчуває. На даний час позивач разом з донькою проживає у м.Києві та на даний час перебуває у стосунках з [PERSON] . Відповідачем [PERSON] надано заяву посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В. від 25.08.2021 року за реєстровим номером 823, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав не заперечує та просить проводити розгляд справи за його відсутності. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківськіх прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити, що окрім того підтверджується нотаріально посвідченою заявою про визнання позовних вимог щодо позбавлення останнього батьківських прав.. З огляду викладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача у сумі 908 грн.

Outcome: approved