Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Волинець С.А., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Чортківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30.11.2021 року було розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина, у якого виникли післяпологові вади, відповідач припинив підтримувати з позивачкою шлюбні відносини та залишив її на самоті із проблемами виховання сина та його утримання. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 02.09.2021 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Як за обставин народження дитини, так і після розлучення та стягнення з відповідача аліментів, останній припинив цікавитись життям сина, займатись його вихованням та надавати матеріальну допомогу. Свого малолітнього сина він не відвідував, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, станом здоров`я та фізичним розвитком, наявністю необхідного харчування, лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, має заборгованість зі сплати аліментів. Наведене свідчить про те, що [PERSON] добровільно та свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] . 21.09.2022 року виконавчим комітетом Чортківської міської ради прийнято рішення №334, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Чортківської міської ради про надання згоди на позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Представник позивача - адвокат Волинець С.А. надав суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Позовну заяву [PERSON] підтримує та просить її задовільнити у повному обсязі. Відповідач неодноразово у судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2022/002175047 від 19.12.2022 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ( а.с.25). У зв`язку з цим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковані: 30.03.2023 рок та 14.04.2023 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник служби у справах дітей Чортківської міської ради надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Рішення органу опіки та піклування підтримує, позов просить задовільнити. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі який рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 18.02.2022 року. Від шлюбу мають малолітню дитину- сина: [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 05 березня 2020 року Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 53 підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ( а.с. 18). Як зазначає позивач у позові, що Після народження сина, у якого виникли післяродові вади, відповідач припинив підтримувати з нею шлюбні відносини та залишив її на самоті із проблемами виховання сина та його утримання. Останній припинив цікавитись життям сина, займатись його вихованням та надавати матеріальну допомогу. Свого малолітнього сина він не відвідує, не спілкується з ним, не цікавиться його життям , станом здоров`я та фізичним розвитком, наявністю необхідного харчування, та лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, має заборгованість зі сплати аліментів. Наведене свідчить про те, що [PERSON] добровільно та свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Викладене підтверджується наступним. Так, відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1803, виданої 06.03.2020 року Тернопільською обласною комунальною дитячою лікарнею хворий [PERSON] , [INFO] на 4 день життя поступив з післяпологовими ускладненнями, найбільше важка форма ураження ЦНМ ( а.с. 16). Згідно довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 21.10. 2022 року №168 на [PERSON] , [INFO] дитина знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря з діагнозом: важка форма ураження ЦНС, гіпоксично-геморагічного генезу, геморагічні просякання в проекції базальних ядер двобічно. Судомний синдром, синдром рухових порушень, гострий період та інше. Зазначено дитина потребує довготривалого і вартісного лікування і реабілітації. Батько дитини [PERSON] 1989 року народження жодного разу на плановому огляді і зверненнях дитини по захворюванні у сімейного лікаря не був. Станом здоров`я дитини не цікавився. ( а.с. 17). Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] за її місцем реєстрації: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання за № 540/15-15 від 10.03.2021 року та №634 від 06.02.2020 року ( а.с. 5,15). Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області, ухваленого 02 вересня 2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією, відповідно до закону, починаючи з 18 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від отриманих доходів щомісячно, починаючи з 18 березня 2021 року і до досягнення дитиною трьох річного віку, а саме: [INFO] . Рішення суду набрало чинності - 12.10.2021 року. Однак, відповідач ухиляється від сплати визначеного розміру аліментів, як на утримання дитини, так і на утримання дружини, що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 09.06.2022 року №69190640, відповідно до яких, заборгованість по аліментам на утримання дитини станом на 09.06.2022 року становить -29503,31 грн., заборгованість по аліментам на утримання дружини станом на 09.06.2022 року становить -52307,20 грн. (а.с. 13,14). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , не приймає участі у вихованні малолітнього сина, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини, не виявляє ніякого бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу сина, та його подальшої долі, що свідчить про його нехтування покладеними на нього правами і обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини. Матір дитини - [PERSON] самостійно дбає про дитину, про його життя, здоров`я, духовний та фізичний розвиток. Висновком органу опіки та піклування Чортківської міської ради про надання згоди на позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чортківської міської ради від 21.09.2022 року №334, орган опіки та піклування Чортківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 05.03.2020 року зроблено відповідний актовий запис № 53 Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), за свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист, та надані можливості, та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, та в умовах свободи і гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька, це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] . На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь, оскільки позов про позбавлення батьківських прав задоволено.

Outcome: approved