Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

06 березня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у 2014 році нею було надано відповідачу у борг 160 000,00 грн. Зазначені кошти були повернуті значно пізніше, ніж про це було домовлено сторонами, а тому наразі позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних та понесені нею інфляційні втрати за несвоєчасне повернення боргу, що становить 16 731,86 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2023 року цивільну справу № 753/3653/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 10 березня 2023 року. 24 березня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 28 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 2 травня 2023 року. 10 квітня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позовні вимоги визнає частково, не заперечував факту отримання в позику коштів в розмірі 160000 грн у грудні 2014 році, а також факт повернення цих коштів 3 червня 2016 року. Зауважив, що після отримання коштів від нього позивачка не мала до нього претензій та він не знав, що має сплачувати відсотки за те, що не вчасно повернув їй кошти. Вказав, що погоджується з вимогою сплатити гроші за позовом, розмір таких коштів залишив на розсуд суду. 17 та 20 квітня 2023 року від відповідача надійшло два клопотання про розгляд справи у його відсутність. 21 квітня 2023 року від позивачки також надійшло клопотання про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. 2 травня 2023 року у судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи. Враховуючи подані учасниками справи заяви про можливість розгляду справи у їх відсутність, суд ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, враховуючи відзив на позовну заяву, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 14 грудня 2014 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 160000 грн, що еквівалентно на день написання розписки 10184 доларів США, які зобов`язувався повернути 14 червня 2015 року. 3 червня 2016 року відповідач [PERSON] повернув позивачу [PERSON] борг у повному обсязі. Вказані обставини підтверджуються розпискою, копія якої була долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.7). Вказана розписка місить чітку інформацію щодо того, хто брав у борг гроші, у кого, в якій сумі та на який строк, а також містить інформацію про зобов`язання повернути кошти у визначений період. Крім того, у відзиві відповідач не заперечував факт отримання коштів у позивача, їх розмір, дату отримання та дату як фактично повернення, так і визначену у розписці. У відповідності до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як було встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, кошти [PERSON] повернув позивачу не 14 червня 2015 року (дата визначена у розписці як строк надання позики), а 3 червня 2016 року. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 4676,07 грн та інфляційну складову в розмірі 12055,79 грн. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком, що міститься в позовній заяві три проценти річних від простроченої суми склали 4676,07 грн, інфляційні втрати - 12055,79 грн. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, судом встановлено частково вірність здійсненого нарахування. Зокрема, позивачем для нарахування 3% річних та інфляційних втрат визначено період з 14 червня 2015 року по 3 червня 2016 року, та враховано до періоду день фактичного повернення коштів, а також дату повернення, визначену розпискою. В той же час суд зазначає, що відповідно до приписів статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, оскільки датою повернення коштів у розписці визначено 14 червня 2015 року, то відповідне прострочення у відповідача виникло з 15 червня 2015 року, а не як помилково зазначено позивачем з 14 червня 2015 року. Також день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 4 649,81 грн та інфляційні втрати в розмірі 12055, 79 грн, а загалом 16705, 60 грн. Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на викладене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи помилки, допущені позивачем при визначені періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог, в розмірі 1071,91 грн. Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Поряд з цим, ставлячи вимогу про стягнення з відповідача 4000 грн витрат на правничу допомогу позивач не долучає до позовної заяви жодних доказів на підтвердження того, що вона користувалась правничою допомогою для звернення із цим позовом до суду (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн не підлягають задоволенню.

Outcome: partial