Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У грудні 2022 року Національна академія\~внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.04.2017, яке набрало законної сили, у справі № 318/2987/16 за позовом Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, стягнуто з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ витрати пов`язані з утриманням в навчальному закладі в розмірі 18 965 грн. 15 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп. Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку позивача, відповідач не відшкодував кошти на виконання рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.04.2017 і станом на час подання позовної заяви залишок заборгованості відповідача становить 20\~343 грн. 15 коп. Посилаючись на тривале невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, а також положення ст. 625 ЦК України, Національна академія внутрішніх справ просила суд стягнути з [PERSON] на їх користь грошові кошти у сумі 19\~684 грн. 51 коп., з яких 16\~228 грн. 40 коп. - інфляційне збільшення від суми заборгованості та 3\~456 грн. 11 коп. 3% річних від суми заборгованості, а також стягнути судовий збір у сумі 2\~481 грн. Згідно відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 03.01.2023, за наявною у Департаменті інформацією, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15.03.2023 витребувано у Національної соціальної сервісної служби України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо відповідача [PERSON] . Згідно відповіді Національної соціальної сервісної служби України від 29.03.2023, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб за адресою місця проживання: [ADDRESS] . Враховуючи те, що зареєстрована адреса місця проживання відповідача [PERSON] знаходиться у межах територіальної юрисдикції Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області, який на даний час не здійснює свою діяльність, з урахуванням розпорядження голови ВС № 49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» зазначена справа підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 15.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 10.04.2023, яке було відкладено на 10.05.2023, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Виклик відповідача у судові засідання здійснювався відповідно до положень ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення йому судової кореспонденції за адресою, де він зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. Учасники справи у судове засідання, призначене на 10.05.2023, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які наявні у матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.04.2017, яке набрало законної сили 17.04.2017, у справі № 318/2987/16 за позовом Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, стягнуто з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ витрати пов`язані з утриманням в навчальному закладі в розмірі 18 965 грн. 15 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп. Згідно довідки, складеної начальником ВФЗБО головним бухгалтером підполковником поліції Гуцалюком С., станом на 14.12.2022 [PERSON] не відшкодував суму фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі. Сума заборгованості за рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 04.04.2017 становить 20 343,15 грн. (в тому числі 1 378,00 грн. судовий збір) . До правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми законодавства. Статтею 124\~Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього\~Кодексу. Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог статті 599\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). За розрахунком позивача, розмір 3% річних та інфляційної складової за прострочення [PERSON] виконання рішення суду за період з 17.04.2017 по 14.12.2022 становить 19\~684,51 грн., з яких: 16 228,40 грн. інфляційне збільшення від суми заборгованості; 3 456,11 грн. 3% річних від суми заборгованості. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості та її розмір. Згідно із вимогами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 19\~684,51 грн., з яких: 16 228,40 грн. інфляційне збільшення від суми заборгованості; 3 456,11 грн. 3% річних від суми заборгованості, які нараховані за невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved