Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: представник позивачки - адвокат Ільницький Я.І. звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив та просив стягнути з відповідача на користь його довірительки нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 29723,16 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11864,25 грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 30863,50 грн, компенсацію боргу по виплаченій зарплаті в сумі 12263,98 грн, всього 84714,89 грн, та судові витрати. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Свої вимоги мотивує тим, що його довірителька працювала у філії «Долинської дорожньої експлуатаційної дільниці» ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" з оплатою праці згідно зі штатним розписом. 14 червня 2022 року вона звільнена з роботи за власним бажанням. За період роботи у філії заробітна плата їй виплачувалась нерегулярно, у зв`язку із чим у відповідача перед нею склалася заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2021 року по липень 2022 року, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку. У добровільному порядку керівництво відповідача заборгованість не погашає, розрахунок із заробітної плати до теперішнього часу не провело, незважаючи на те, що у вказаний період вона свої трудові обов`язки виконувала. Враховуючи вимоги ст. 116, 117 КЗпП, відповідач зобов`язаний сплатити їй і суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім цього, підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати). Оскільки у довідці, наданій відповідачем, зазначена сума заборгованості по заробітній платі, належна до сплати працівникові, а не нарахована, тому вважається, що всі податки та інші обов`язкові платежі вже були відраховані, відтак стягненню підлягає вся сума заробітної плати, вказана у довідці. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Звертає увагу суду на те, що право на виплату компенсації за невчасну виплату заробітної плати не порушено на момент пред`явлення позову, оскільки, згідно зі ст. 4 Закону № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», таке право виникне у позивача в момент виплати заборгованості по заробітній платі, а отже, позовна вимога про стягнення компенсації за невчасно виплачену заробітну плату не підлягає задоволенню та є передчасною. Позивачка та її представник адвокат Ільницький Я.І., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ІФ № 008566 від 28.02.2022, в судове засідання не з`явилися, останній в заяві про уточнення позовних вимог від 02.05.2023 (а.с. 57) просить розгляд справи проводити та закінчувати у його відсутності та у відсутності його довірителя, уточнені позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити. Представник\~відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив проводити розгляд справи без відповідача та його представника. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 06 березня 2023 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. 13 березня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов. 22 березня 2023 року представник позивачки подав заяву про розгляд та закінчення справи у їх відсутності. Ухвалою суду від 28.03.2023 виправлено описку в ухвалі суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 03 квітня 2023 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про уточнення позових вимог, в якій просив розгляд справи проводити та закінчувати у його відсутності. Ухвалою суду від 13.04.2023 постановлено витребувати з філії "Долинська ДЕД" довідку про заборгованість по заробітній платі позивачки. 20 квітня 2023 року з філії "Долинська ДЕД" надійшла довідка по заборгованості по заробітній платі [PERSON] 01 та 02 травня 2023 року від представника позвачки надійшли заяви відповідно про відкладення розгляду справи та про уточнення позовних вимог. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до даних трудової книжки [PERSON] , остання з 01.11.2006 працювала робітником у філії "Долинська ДЕД" та 14.06.2022 звільнена з роботи згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 10). Як вбачається з довідки, виданої начальником філії "Долина ДЕД" ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період листопад 2021 - липень 2022 станом на 17.08.2022 становить 61011,16 гривень (а.с. 7). У довідці, виданій начальником філії "Долина ДЕД" ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на ім`я [PERSON] , вказано, що заборгованість по заробітній платі останньої станом на 05.01.2023 становить: сума - 29723,16 грн, розрахункові - 11864,25 грн, середній заробіток за період затримання розрахунку- 308863,50 грн, компенсація боргу по виплаченій зарплаті - 12263,98 грн. Зазначено, що індексація зарплати нарахована згідно чинного законодавства (а.с. 8). Як вбачається з довідки по заборгованій заробітній платі [PERSON] за період з 01.11.2021 по 30.04.2023 включно з розбивкою всіх видів зарплати і утриманих податків, заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 18.04.2023 становить 84714,89 грн. Індексація зарплати нарахована згідно чинного законодавства. У грудні 2021 року було виплачено суму 6097,56 грн, в березні 2022 року - 2805,00 грн. За цей період всього виплачено 8902,56 грн (а.с. 53). Суми, які вказані у вищеописаних довідках, відповідають між собою. Як зазначено у позовній заяві [PERSON] , відповідач допустив вищевказану заборгованість, хоча вона сумлінно виконувала свої трудові обов`язки. Таким чином, між сторонами виник спір у зв`язку з невиплатою нарахованої заробітної плати, що є порушенням законних прав та інтересів позивачки. Оцінка суду: суд, вивчивши зміст заяв сторін по суті, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.\~\~ Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вказана норма кореспондує ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Суд встановив, що позивачка [PERSON] працювала в ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та 14.06.2022 була звільнана за згодою сторін. Як вбачається із уточнених позовних вимог, позивачка заявляє до стягнення 29723,16 гривні нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Розмір вказаної суми підтверджується відповідними довідками (а.с. 8, 53), виданими начальником філії "Долина ДЕД" ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", з яких встановлено що помісячно розмір такої заборгованості станом на 18.04.2023 визначено так: за січень 2022 року - 1883,53 грн, за лютий 2022 року - 9061,58 грн, за березень 2022 року - 6711,78 грн, за квітень 2022 року - 3700,52 грн, за травень 2022 року - 5398,41 грн, за червень 2022 року - 2967,34 грн. Також зі вказаних довідок встановлено, що у червні 2022 року позивачці було нараховано 11864,25 грн компенсації за невикористану відпустку, яку вона також заявляє до стягнення. Вирішуючи спір, який виник у даній справі між сторонами, суд вважає доведеним наявність перед позивачкою заборгованості по заробітній платі в розмірі 29723,16 грн, помісячний розрахунок якої проведений у довідках, виданих філією "Долина ДЕД" ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", а також по компенсації за невикористану відпустку в розмірі 11865,25 грн, враховуючи, що заперечень проти заявлення таких до стягнення відповідач у відзиві на позов не висловлював, тому вказані суми слід стягнути з відповідача на користь позивачки. При цьому заборгованість по заробітній платі на даний час є за період з січня 2022 року по червень 2022 року, оскільки заборгованість за листопад та грудень 2021 року виплачена позивачці, на що вказує відповідна довідка (а.с. 53). Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку звернення до суду із даним позовом, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. За змістом ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою\~цієї статті. Таким чином, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Виходячи із наведеного вище, доводи представника відповідача про те, що право на виплату компенсації за невчасну виплату заробітної плати не порушено на момент пред`явлення позову, оскільки таке право виникне у позивача в момент виплати заборгованості по заробітній платі, суд вважає неспроможними та не бере до уваги. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку обчислення заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як визначено в довідках, виданих філією "Долина ДЕД" ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с. 8, 53), середній заробіток за період затримання розрахунку за період з червня 2022 року по листопад 2022 року становить 30863,50 грн: 3581,69 грн за червень 2022 року, 6939,50 грн - за липень 2022 року, 6939,50 грн - за серпень 2022 року, 6463,33 грн - за вересень 2022 року, 6939,48 грн - за жовтень 2022 року. Така ж сума заявлена і до стягнення з відповідача. Її нарахування відповідає вищеописаним положенням нормативних актів та відповідним роз`ясненням щодо їх застосування. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір заборгованості по основній заробітній платі, а також те, що відповідачем не виплачено з його вини належних звільненому працівникові сум у строки визначені ст. 116 КЗпП України, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку за період з червня 2022 року по листопад 2022 року в сумі 30863,50 грн. Щодо позовних вимог в частині компенсації боргу по виплаченій заробітній платі суд керується таким. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Вимогами ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку зпорушенням строків їх виплати"). Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року у справі № 6-131цс12. Тому, беручи до уваги, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачці на більше ніж один календарний місяць, суд, враховуючи розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати [PERSON] , який наведений в наданих відповідачем довідках, вважає, що з відповідача на користь останньої слід стягнути 12263,98 грн компенсації боргу по виплаченій зарплаті. Таким чином, уточнені позовні вимоги [PERSON] до ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати слід задовольнити, стягнути з ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь позивачки суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 29723,16 грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 11864, 25 грн, середній заробіток за весь час затримки по по день постановлення рішення за період з червня 2022 року по листопад 2022 року в розмірі 30863,50 грн , а також 12263,98 грн компенсації боргу по виплаченій зарплаті. При цьому суд звертає увагу на те, що з вказаних сум вже вирахувані податок й інші обов`язкові платежі, що підтверджується довідкою по заборгованості по заробітній платі (а.с. 53). Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 4000 гривень надав такі документи: - ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28.02.2023 на підставі договору № б/н від 07.02.2023 (а.с. 11); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 671 та посвідчення адвоката України Ільницького Я.І. (а.с. 12); - акт від 28.02.2023 (а.с. 15), в якому міститься розрахунок наданих адвокатом послуг за договором № б/н від 07.02.2023, із зазначенням виду послуг та їх вартості, всього на 4000 гривень, акт підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з ним; - квитанцію № 48 від 28.02.2023 про прийняття від [PERSON] адвокатом Ільницьким Я.І. 4000 гривень (а.с. 19). З вищевказаних документів, судом встановлено, що позивачка уклала договір № б/н від 07.02.2023 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ільницьким Я.І., в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість. Згідно з вищезазначеним актом, зобов`язання адвокатом виконані належним чином та своєчасно. За вказаною квитанцією [PERSON] сплатила кошти за виконану роботу адвокату в сумі 4000,00 гривень. Таким чином, позивачка на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подала належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката підтверджені ордером, що відповідає вимогам ЦПК України. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Тому, враховуючи те, що уточнені позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Також, беручи до уваги, що, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, ст. 3, 21, 47, 94, 115-117, 141, 233 КЗпП України, ст. 15, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. 1-4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку зпорушенням строків їх виплати",

Outcome: approved