Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У грудні 2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що з 28.02.2017 р. позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, вже понад рік шлюбні стосунки між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Сторони втратили один до одного почуття любові та довіри, фізичні та духовні зв`язки між собою. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у родині, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу у сім`ї, піклуватися про побудову сімейних взаємовідносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги, що призвело до не бажання позивача в подальшому підтримувати сімейні стосунки.У зв`язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2022 року заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишено без руху. 24.01.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2022 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/34907/22-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання. 21.03.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій остання просила при ухваленні рішення вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого позивачем пр. подані позову судового збору, а інші 50 відсотків судового збору - повернути позивачу з державного бюджету, що в повній мірі відповідає положенням ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, проте від представника позивача до суду надійшла заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини нявки суд не повідомив, проте представник відповідача в заяві по визнання позову вказала про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2017 року між громадянином Латвійської Республіки, [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] . Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 311. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] [INFO] . Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, згідно ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. Враховуючи, що позовні вимоги визнані відповідачем [PERSON] , відповідно до ст.142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 496 грн. 20 коп. Враховуючи наведене,

Outcome: approved