Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Адвокат Галань Василь Миколайович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. У прохальній частини позовної заяви, представник позивача просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - легкового автомобіля DODGE CHALLENGER. 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , що був укладений 04.01.2022 р. у Територіальному сервісному центрі МВС №4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області, відповідно до якого [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 21.09.2021 р., відчужив автомобіль [PERSON] , та застосувати наслідки недійсності цього договору: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача покликається на те, що у 2021 році [PERSON] придбала на аукціоні в США легковий автомобіль DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , [NUMBER] . 18.09.2021 р. автомобіль був зареєстрований у ТСЦ 4647, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим ТСЦ4647 18.09.2021 р. 21.09.2021 року позивач видала нотаріальну довіреність на право розпорядження зазначеним автомобілем. Довіреність видана на шістьох осіб, одним з яких був [PERSON] , та фактично автомобіль був переданий у розпорядження останнього. [PERSON] стало відомо, що [PERSON] на підставі зазначеної довіреності переоформив (шляхом укладення у Територіальному сервісному центрі №4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області договору купівлі-продажу) автомобіль на свою дружину [PERSON] . При цьому [PERSON] не повідомив [PERSON] про цей факт та не передав їй, як власниці автомобіля, коштів від його продажу. Звернувшись з адвокатським запитом у Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській області, адвокатом Галань В.М. була отримана від ТСЦ відповідь-лист № Г-149/Аз від 12.09.2022 р., до якого додавалася копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04.01.2022р. Із зазначеного договору вбачається, що [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, продав автомобіль громадянці [PERSON] , котра є дружиною [PERSON] . Переглядаючи веб-сайт з продажу автомобілів «Авторіа», [PERSON] вирішила поцікавитися, скільки зараз коштує такий автомобіль в Україні і побачила, що у продажі перебуває її автомобіль. Вона одразу впізнала автомобіль за кольором, формою дисків та особливою жовтою смужко внизу на передньому бампері. У зв`язку з наведеним, позивач звернулася до Галицького районного суду міста Львова із заявою про забезпечення майбутнього позову, за результатами розгляду якої судом 21.09.2022р. була винесена ухвала про забезпечення позову у справі №461/4872/22. Зазначеною ухвалою було накладено арешт (із забороною відчуження) на зазначений вище автомобіль DODGE CHALLENGER. 2016 року випуску. За даних обставин, [PERSON] вказує, що змушена звертатися до суду з даним позовом та просить такий задовольнити у повному обсязі. 07.10.2022 р. відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Водночас, даною ухвалою зобов`язано уповноважених осіб Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області подати до Галицького районного суду м. Львова засвідчені копії з оригіналів усіх документів, що підтверджують оформлення та реєстрацію договору купівлі-продажу спірного автомобіля марки DODGE CHALLENGER. 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , який був укладений 04.01.2022 року у Територіальному сервісному центрі МВС № 4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області, відповідно до якого [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 21.09.2021 р., відчужив автомобіль [PERSON] . 27.10.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. За твердженням відповідача, доводи викладені у позовній заяві не є повністю правдивими. [PERSON] вказує, що у нього є брат [PERSON] з яким у них була усна угода щодо поділу спадкового майна після смерті їх матері. За даною домовленістю відповідач відмовляється на користь брата від спадкового майна, а той надає йому два автомобілі. [PERSON] виконав свою частину домовленості та подав до Першої Львівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, а брат передав йому у користування два автомобілі, які були зареєстровані на інших осіб. [PERSON] виконувала роль особи на яку реєструвався легковий автомобіль DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , [NUMBER] , у діяльності [PERSON] з перевезення автомобілів з-за кордону та наступного їх продажу. Дані маніпуляції здійснювалися з метою зниження податкового навантаження, а [PERSON] за реєстрацію на неї автомобіля отримала відповідну плату. За таких обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 04.11.2022 року до суду з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області надійшли витребувані матеріали. У судовому засіданні 22.12.2022 року, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 27.01.2023 року від представника позивача надійшла заява про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить залучити до розгляду справи в якості співвідповідача [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Dodge Challenger», 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами кузова) [NUMBER] , який був укладений 04.01.2022 року у Територіальному сервісному центрі МВС №4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області, та витребувати автомобіль марки «Dodge Challenger», 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами кузова) [NUMBER] від [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ); витребувати легковий автомобіль марки «Dodge Challenger», 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами кузова) [NUMBER] від [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ). Окрім того, стороною позивача заявлено клопотання про витребування доказів у справі. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 30.01.2023 року залучено до розгляду справи в якості співвідповідача [PERSON] . 30.01.2023 року, ухвалою Галицького районного суду м. Львова, витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області належним чином засвідчені копії усіх документів, що стосуються купівлі та продажу автомобіля марки DODGE CHALLENGER. 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , оформленого 15.09.2022 р. між [PERSON] (в особі її представника) та [PERSON] . 08.02.2023 року, на виконання ухвали суду від 30.01.2023 року від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області надійшли витребувані матеріали. Ухвалою суду від 28.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 11.05.2023 року представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги заперечив, у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Також в процесі провадження у справі відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, заперечили заявлені до них вимоги з мотивів необґрунтованості. Відповідач [PERSON] в судове засідання, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що сторона позивача та відповідача висловили своє відношення до даного позову, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та доводи сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав автомобіль марки DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , [NUMBER] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . З наявної у матеріалах справи копії довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 1521, посвідченої приватним нотаріусом В.Р. Романчук-Василик, встановлено, що [PERSON] уповноважила: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен з яких діє самостійно та незалежно один від одного, продати за ціною і на умовах за своїм власним розсудом, належний їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 18.09.2021 року ТСЦ 4647, автомобіль марки DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , [NUMBER] . [PERSON] на підставі зазначеної довіреності переоформив (шляхом укладення у Територіальному сервісному центрі №4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області договору купівлі-продажу) автомобіль на свою дружину [PERSON] . Як вбачається з витребуваних матеріалів Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області, у подальшому спірний транспортний засіб [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу №4641/2022/3399579 від 15.09.2022 р., було продано [PERSON] . У процесі судового розгляду, за клопотанням відповідача та його представника, було допитано в якості свідка відповідача [PERSON] , який підтвердив факт укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу з [PERSON] перебуваючи з останньою у зареєстрованому шлюбі. Вказав, що фактична передача коштів у сумі наведеній у договорі не відбулася, а точну суму сплачену дружиною йому він не пригадує, але така становила символічний розмір, який не є тією сумою яка наведена у відповідному договорі купівлі-продажу. Разом з тим, наголосив, що спірний автомобіль був переданий йому братом [PERSON] з яким було укладено усну домовленість про те, що даний транспортний засіб є частиною майна яке [PERSON] передає йому у власність за відмову від спадкового майна після смерті їх матері. Вказав, що позивач [PERSON] виконувала роль особи на яку реєструвався легковий автомобіль DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , [NUMBER] , у діяльності [PERSON] з перевезення та перепродажу автомобілів з-за кордону. Наведені твердження [PERSON] також підтвердив допитаний у якості свідка [PERSON] , зазначивши, що з [PERSON] познайомився коли [PERSON] попросив її підвезти до кордону. Також даний свідок зазначив, що за проханням [PERSON] автомобілі які той привозив з-за кордону оформлялися на різних людей, зокрема на нього (свідка). Отже, наведені вище обставини свідчать про те, що жоден з учасників провадження не оспорює факт купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] у [PERSON] , який здійснив продаж від імені [PERSON] , як власника майна. З урахуванням встановлених вище фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] перебуваючи з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі уклав спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу у своїх інтересах та в інтересах своєї сім`ї, у зв`язку з нижченаведеним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, транспортний засіб марки DODGE CHALLENGER, 2016 року випуску, номер шасі (рами, кузова) [NUMBER] , [NUMBER] , на який [PERSON] набула право власності на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу транспортного засобу, є майном, що набуте подружжям за час шлюбу, і відповідно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За змістом ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч.3 ст. 244 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи доводи сторін у даній справі, надані ними докази, а також витребувані матеріали, суд вважає, що відповідач [PERSON] , уклавши із своєю дружиною [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу, порушив вимоги ч.3 ст. 238 ЦК України, вчинивши правочин, зміст якого суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, оскільки уклав договір від імені довірителя на свою користь та членів своєї сім`ї, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Dodge Challenger», 2016 року випуску, сірого кольору, номер шасі (рами кузова) [NUMBER] , який був укладений 04.01.2022 року у Територіальному сервісному центрі МВС №4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області. Згідно частин 1 та 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд вважає, що у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тобто при визнанні недійсним договору купівлі-продажу автомобіля підлягає поверненню автомобіль його власнику, а покупцеві повертаються сплачені за автомобіль кошти. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, наведені вище мотиви узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 року у справі №209/1900/19 (провадження № 61-16049св20) і саме наведений висновок суду касаційної інстанції суд вважає найбільш релевантним до даної справи, на відміну від висновків наведених представником відповідача. Оцінюючи доводи представника відповідача [PERSON] про те, що належним способом захисту прав позивача буде витребування у відповідача грошової суми обумовленої у договорі купівлі-продажу автомобіля, суд виходить з наступних міркувань та мотивів. По-перше, як встановлено в ході розгляду справи 654 000 грн. фактично сплачені не були, що зокрема вказав в судовому засіданні [PERSON] , зазначивши спочатку, що така сума мала символічний характер, але точного її розміру він пригадати не може. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19). У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Закон не вимагає встановлення судом таких обставин в іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права (пункт 51 постанови). Постанова ВП ВС, 11.02.20, справа №922/614/19 (провадження № 12-157гс19). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Отже, оцінюючи доводи сторін щодо посилання на відповідні положення ЦК України, у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, та вважає, що таке втручання буде правомірним, адже наведені вище доводи вказують на те, що позивач підставно звернулась до суду з даним позовом за захистом порушеного права. Стосовно доводі відповідача про наявність у нього домовленості з братом пов`язаної із поділом спадкового майна, суд вважає за необхідне відзначити наступне. Суду не надано жодних доказів щодо витрат понесених саме [PERSON] на придбання зазначеного вище автомобіля. Водночас, наявність чи відсутність відповідних домовленостей між [PERSON] та [PERSON] щодо поділу спадкового майна жодним чином не впливають на те, що договір купівлі-продажу автомобіля за яким [PERSON] передав у власність спірний автомобіль не відповідає вимогам закону. Також оцінюючи доводи відповідача [PERSON] щодо фіксації ним розмов із [PERSON] , зокрема телефонних, та необхідності їх дослідження, суд відзначає наступне. Стаття 31 Конституції України гарантує кожному громадянину таємницю телефонних розмов. Відповідно до норм ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію, окрім інформації що стосується особистого життя особи. У цьому випадку необхідна згода особи яку записують, крім випадків визначених ст. 306 ЦК України. Що ж стосується безпосередньо телефонних розмов або будь-якого іншого виду спілкування (СМС, месенджери тощо), то ст. 163 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються засобами зв`язку або через комп`ютер. Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку, що запис телефонних розмов може проводитись тільки за згоди особи, розмову, якої записують або на підставі ухвали суду. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Доказів щодо отримання такої згоди ні відповідач, ні позивач суду не надали. Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку, з метою захисту яких остання звертається до суду, буде саме визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу та його витребування, відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів суму сплаченого [PERSON] судового збору в повному розмірі, а саме по 688 гривень 66 копійок, з кожного.

Outcome: approved