Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 100000 грн у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає, що державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №384/2020 після смерті [INFO] [PERSON] - матері позивача, за заявами спадкоємця за заповітом [PERSON] та за законом, згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України, [PERSON] . Спадкове майно складає квартира [ADDRESS] . 07 липня 2020 року позивачем було виявлено крадіжку із проникненням до вищезазначеної квартири, в результаті якої, окрім іншого майна, були викрадені документи, що посвідчують право власності на вказану квартиру. За фактом крадіжки Чечелівським відділенням поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження №12020040680001377 за ч. 3 ст.185 Кримінального кодексу України. В рамках даного кримінального провадження слідчим Олександрою Грошевських 24 березня 2021 року було направлено запит до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Л.В., в якому слідчий просив відповідача надати відповідь та належним чином завірений підтверджуючий документ щодо отримання нею від гр. [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] . На вказаний запит відповідачем було надано відповідь від 05 квітня 2021 року №430/01-16, в якому державний нотаріус Крупська Л.В., із перевищенням своїх службових повноважень, з порушенням нематеріальних прав позивача, виклала особисте бачення ситуації з приводу спадкування позивачем по спадковій справі №384/2020. Зокрема, в даній відповіді зазначено: - що «звинувачення [PERSON] викликають сумнів та недовіру в їх об`єктивності і правдивості», хоча про жодні звинувачення з боку позивача слідчий не зазначав; - що позивач «багато років тому отримав травму (черепно-мозкову) під час бійки», що, в свою чергу, є розголошенням нотаріальної таємниці та персональних даних позивача, зокрема даних про стан його здоров`я; - що позивач «намагається у суді довести свої права потерпілого; цей процес затягнувся у часі і, ймовірно вирішується не так, як сподівався [PERSON] , що й могло підірвати його довіру до судових, правоохоронних органів та органів влади, через що він активно пише скарги в усі органи як на їх дії, так і бездіяльність» - зазначене є грубим втручанням в особисті справи позивача з боку державного нотаріуса, та намагання надати позивачу особисту негативну оцінку з боку правоохоронних органів; - що позивач «постійно погрожував звернутися до поліції з різних надуманих підстав і безглуздих претензій до нього (тобто до іншого спадкоємця - [PERSON] ), є досить агресивним, тому зустрічатися з дядьком ( [PERSON] ) він зовсім не бажає» - зазначене, знов таки, є грубим втручанням в особисте життя позивача, поширенням про нього недостовірних даних та розголошення нотаріальної таємниці; - «на пропозицію надіслати документи поштою (позивач) висловив побоювання у загубленні документів і про те, що йому складно буде довести дядькові (тобто [PERSON] ) свою непричетність до такого» - дана обставина також є розголошенням нотаріальної таємниці; - «кожного разу при відвідуванні Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] посилався на погане самопочуття і на те, що при нервуванні в нього погіршується стан здоров`я, підвищується тиск і починаються болі у серці. На питання, чи потрібно викликати йому швидку, відповів відмовою. Хоча, при цьому йому вистачало здоров`я кричати на інших відвідувачів нотаріальної контори, сварити і ображати їх» - зазначене також є грубим порушенням нотаріальної таємниці, особистих нематеріальних прав позивача, негативно висвітлює його перед правоохоронними органами. Також позивач зазначає, що відповідь державного нотаріуса на запит поліції явно виходить за рамки самого запиту. Зазначені дії державного нотаріуса Крупської Л.В. є грубим порушенням прав позивача, гарантованих йому Цивільним кодексом України, Законами України «Про нотаріат» та «Про захист персональних даних». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30\~січня 2023\~року до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~відповідач зазначає,\~що нею\~була заведена\~спадкова справа\~№384/2020\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] за\~заявами спадкоємців:\~за заповітом\~-\~ [PERSON] та\~за законом\~-\~ [PERSON] згідно\~ст.\~1241\~ЦК України.\~На виконання\~ст.ст.68,69\~Закону України\~«Про нотаріат»\~ [PERSON] для\~встановлення складу\~спадкового майна\~по спадковій\~справі №384/2020\~надав їй\~передбачені законом\~документи,\~в тому\~числі правовстановлюючі\~документи на\~квартиру [ADDRESS] ,\~а саме:\~свідоцтво про\~право власності\~на житло,\~видане виробничим\~об`єднанням «Південний\~машинобудівний завод»\~згідно розпорядження\~№2214,\~зареєстроване в\~КП «ДМБТІ\~та записане\~в реєстрову\~книгу N108\~за реєстровим\~89\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~копію технічного\~паспорта,\~виданого КП\~«ДМБТ» 10.06.2009\~на вищевказану\~квартиру,\~технічний паспорт,\~виданий КП\~«ДМБІ» 11.03.1997\~на згадану\~вище квартиру\~(зі\~штампом «погашено»).\~Після роз`яснень,\~що свідоцтво\~про право\~власності на\~житло [PERSON] \~не знадобиться\~як спадкоємцю,\~вона повідомила,\~що йому\~необхідно повернути\~зазначені документи\~ [PERSON] ,\~який вказаний\~у свідоцтві\~про право\~власності як\~співвласник спадкової\~квартири.\~Пославшись на\~неприязні стосунки\~з дядьком,\~спадкоємець [PERSON] \~попросив залишити\~вказані документи\~в матеріалах\~спадкової справи\~№384/2020\~для подальшої\~передачі їх\~ [PERSON] \~на прохання\~останнього.\~ [PERSON] \~при зверненні\~до нотаріальної\~контори,\~неодноразово було\~запропоновано отримати\~вказані документи,\~однак,\~після огляду,\~він повертав\~їх з\~проханням залишити\~в матеріалах\~спадкової справи\~для подальшого\~отримання ним,\~що було\~й зроблено.\~24\~листопада 2020\~року позивачу\~був направлений\~лист з\~проханням забрати\~зазначені вище\~документи.\~Однак,\~останній ніяк\~не реагував\~і зазначені\~документи не\~отримував.\~За заявою\~позивача Чечелівським\~відділеннями поліції\~ДВП ГУНП\~в Дніпропетровській\~області було\~відкрите кримінальне\~провадження N12020040680001377\~за ч.\~3\~ст.\~185\~КК України.\~В рамках\~даного провадження\~24.03.2021\~за вих.№43.6/7713\~слідчим слідчого\~відділення поліції\~№6\~Олександрою Грошевських\~на її\~ім`я був\~направлений запит,\~де вона\~просила надати\~відповідь та\~належним чином\~завірений,\~підтверджуючий документ,\~щодо отримання\~нею від\~ [PERSON] правовстановлюючих\~документів на\~кв.\~ [ADDRESS] . 05 квітня 2021 року за №430/101-16 нею була направлена відповідь на зазначений запит, в якій вона повідомила, що 25.09.2020 [PERSON] для встановлення складу спадкового майна по спадковій справі №384/2020 дійсно надав до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори передбачені законом документи, в тому числі свідоцтво про право власності на житло, видане виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» згідно розпорядження №2214, зареєстроване в КП «ДМБТІ» на кв. [ADDRESS] , копію технічного паспорта, виданого КП «ДМБТІ» від 10.06.2009 на вищевказану квартиру, технічний паспорт, виданий КП «ДМБТ» від 11.03.1997 р. на згадану вище квартиру (зі штампом «погашено»). Зазначає, що [PERSON] повідомив їй, що ці документи передала йому особисто спадкодавець [PERSON] , висловлюючи занепокоєність у їх збереженні у разі отримання їх [PERSON] . Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Дубіжанською Т.О. від 02 серпня 2021 року був наданий дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів правовстановлюючих документів на кв. [ADDRESS] з можливістю їх вилучення. Вищевказані документи були вилучені і передані слідчим органам відділення поліції №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. Після ознайомлення з її відповіддю на запит слідчого Денисенко А.А. звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення моральної шкоди. Зазначає, що нотаріуси не є службовими особами. В її відповіді на запит поліції, вона виклала фактичні данні з приводу того, яким чином правовстановлюючий документ, копія і оригінал технічного паспорта на спадкову квартиру опинились в матеріалах спадкової справи і чому вони не були повернуті позивачу, а були вилучені слідчими органами піл час розслідування кримінального провадження. Зауважує, що вона не висловлювала своєї особистої думки щодо бачення ситуації з приводу спадкування [PERSON] спадщини після смерті спадкодавця по вказаній спадковій справі, а діяла в рамках наданих їй законом повноважень, правдиво повідомивши на запит слідчого інформацію, отриману від іншого спадкоємця [PERSON] і, на вимогу останнього, для з`ясування фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення. Позивач безпідставно звинувачує її в перевищенні службових повноважень, пов`язаних з викладенням особистого бачення ситуації з приводу його спадкування після смерті [PERSON] . Зауважує, що в запиті слідчий не зазначав конкретні запитання, на які їй необхідно було надати відповідь, він не встановлював рамки пояснень, а тому вказані посилання позивача виходу за рамки запитуваної інформації не підтверджуються як запитом слідчого, так і текстом відповіді; чинним законодавством не встановлені форми/зразки/шаблони для надання на обґрунтовану письмову вимогу органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням відповіді «щодо отримання ... правовстановлюючих документів». Її вислови: «багато років тому отримав травму (черепно-мозкову) під час бійки», «на пропозицію надіслати документи поштою і так далі по тексту», «кожного разу при відвідуванні 3ДДНК [PERSON] посилався на погане самопочуття і на те, що при нервуванні в нього погіршується стан здоров`я і починаються болі в серці і так далі по тексту» не є розголошенням нотаріальної таємниці. Окрім того, 02.04.2021 до Третьої дніпровської держнотконтори від імені [PERSON] надійшла заява за вх.№ 1284/01-16, якою він згідно з п.3 ст. 65 Кримінального процесуального кодексу України, звільнив її, державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупську Ларису Вікторівну від обов`язку зберігати професійну нотаріальну таємницю щодо всіх відомостей, отриманих від нього під час звернення до неї як до нотаріуса, які ним їй були довірені, та дозволив їй використовувати такі відомості для участі у кримінальному та/або цивільному процесі, а також відповідно до ст.8 Закону України «Про нотаріат» вимагав дати свідчення/показання/пояснення в якості свідка/учасника кримінального провадження або іншої особи, свідка/третьої особи у цивільному процесі за позовами/заявами [PERSON] в усній або письмовій формі щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, і були повідомлені ним під час звернень до неї як до нотаріуса, в тому числі щодо оформлення спадщини, вчинення інших нотаріальних дій та консультацій, а також інформацію про нього, його особисте та сімейне життя, конфліктні взаємовідносини з [PERSON] , будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки, пов`язані з ним та членами його сім`ї, родичами тощо. Також наголошує, що її вислів «багато років тому отримав травму (черепно-мозкову) під час бійки» не можливо розглядати як розголошення персональних даних позивача, зокрема про стан його здоров`я. Обов`язок зберігати лікарську таємницю не може бути до неї застосований, бо вона не є медичним працівником і особою, якою у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина. Нотаріальна контора не є закладом охорони здоров`я або закладом з надання медичної допомоги, не займається медичним обстеженням, нотаріуси не мають медичної освіти і не ставлять діагнози, до нотаріальної контори не звертаються пацієнти. Нотаріальна контора не є місцем роботи або навчання [PERSON] . Вона як нотаріус ніколи не запитувала, тим більше не вимагала інформацію про стан його здоров`я, діагноз або медичне обстеження. Повідомляє, що саме [PERSON] влітку 2020 року не під час звернення до неї як до нотаріуса, не під час вчинення нотаріальної дії і не для вчинення нотаріальної дії зі словами «это вам лично, не как нотариусу, - мои стихи, частушки, обращения в разные органы и справки, посмотрите на досуге, если будет интересно» надав їй низку документів (копій його заяв, листів від різних організацій, віршів). Серед наданих їй не для вчинення нотаріальних дій документів, в одній із своїх заяв [PERSON] зазначив свій стан та діагноз «ЧМТ», зазначивши адресатів: в.о. прокурора Дніпропетровської області (1 примірник), Генеральна прокуратура (2 примірник), офіс Президента України (3 примірник), ЗМІ (4 примірник) - копія заяви додається. Також у своїх віршах-«частушках» наданих їй не для вчинення нотаріальних дій позивач повідомляє про своє лікування/обстеження (копія чотирьох додається). Також серед тих наданих їй копій була копія звернення [PERSON] до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.08.2020 вx.№ Д-2891-08, до якої він долучив копії своїх медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психічних оглядів від 01.07.2020 та флюорографії від 25.05.2020, про що зазначив у тексті разом з «вещдок о посещении ПНД (стих - о выявленных в ПНД непорядках)» - тобто дані були явно оприлюднені, так як вони ніколи нею як нотаріусом не запитувались. В матеріалах кримінальної і цивільної справи відсутні докази того факту, що вона надавала слідчому пояснення в якості свідка з попередженням про кримінальну відповідальність. Такі посилання позивача не підтвердженні належними та допустимими доказами, тому не можуть прийматися судом до уваги. Також вказує, що її висловлювання, на які посилається позивач, є оціночним судженням, так як вони не містять фактичних даних, а являються переконанням, критичною оцінкою певних фактів і недоліків позивача, які, будучи вираженням її суб`єктивної думки і поглядів, не можливо перевірити на предмет їх відповідності. Окрім того, вказане у листі «звинувачення [PERSON] викликають сумнів і недовіру в їх об`єктивності і правдивості» стосується заяви позивача у вчиненні (звинуваченні) скоєння правопорушення в частині зазначення правовстановлюючих документів на спадкову квартиру [ADDRESS] , об?єктом злочину, враховуючи повідомлення [PERSON] іншої інформації щодо тривалого місця знаходження документів - «документи передала йому особисто спадкодавець». Конфліктність і агресивність стосунків позивача з [PERSON] підтверджується листом позивача до [PERSON] . Зазначення «кожного разу при відвідуванні Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] посилався на погане самопочуття і на те, що при нервуванні в нього погіршується стан здоров`я, підвищується тиск і починаються болі у серці. На питання чи потрібно йому викликати швидку відповідав відмовою. Однак при цьому йому вистачало здоров`я кричати на інших відвідувачів нотаріальної контори, сварити і ображати їх» - не є нотаріальною таємницею, бо не є сукупністю відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки. Про свій стан здоров`я позивач гучно повідомляв при вході до нотаріальної контори усім відвідувачам, які чекали у коридорі. У коридорі нотаріальної контори і відбувся конфлікт з іншими відвідувачами. Образи відвідувачів нотаріальної контори зафіксовані самим позивачем у зверненні до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.08.2020 вх.№Д-2891-08. При цьому зверненні в архіві управління повинні знаходитися і її пояснення та інших працівників контори щодо конфлікту у приміщенні контори. Звертає увагу, що в позовній заяві [PERSON] зазначає, що наявність завданої йому моральної шкоди підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного хворого. При дослідженні представленої позивачем виписки із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , інваліда 3 групи, який знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 МОЗ України» в період з 01.06.2021 по 16.06.2021 із п.7 цього документа з`ясовується, що погіршення його стану здоров`я відбулося внаслідок отриманої стресової ситуації в Управлінні юстиції за адресою: [ADDRESS] , з`явився напад вираженого головокружіння, головної болі, хиткість при русі, нудота на тлі підвищення цифр АТ до 210/100 мм.рт.ст. Викликали бригаду швидкої допомоги, надана невідкладна допомога. Отже, зазначений документ не можливо розглядати як належний доказ, завданої позивачу моральної шкоди, так як він не містить інформації щодо предмета спору доказування і ніяким чином не стосується взаємовідносин між позивачем і відповідачем. Вказує, що позивачем не доведений причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивач не довів, що його особисті права були порушені відповідачем внаслідок поширення про нього недостовірної інформації, а позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від поширення недостовірної інформації, то відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Отже, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. 07 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач щодо виходу відповідача за рамки запитуваної інформації під час надання відповіді на запит поліції від 24.03.2021 зазначає, що у вказаному запиті наводилося конкретне прохання: надати інформацію та підтверджуючий документ щодо факту отримання [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] . Тобто, мета цього запиту отримати інформацію чи отримувалися [PERSON] правовстановлюючі документів на квартиру [ADDRESS] , і підкріпити це належними підтверджуючими документами. Все, що не вкладається у вищезазначене поняття мети запиту і є виходом за його межі. Зокрема, нотаріус дозволяє собі поза рамками своєї компетенції заводити мову щодо правової кваліфікації в рамках кримінальної справи, до того ж поза рамками запиту поліції від 24.03.2021. Також зазначає, що наведення державним нотаріусом в своїй відповіді від 05.04.2021 даних щодо [PERSON] та [PERSON] , які стали їй відомі під час виконання своїх повноважень по спадковій справі №384/2020, і є розголошенням цих даних, тобто поширення та використання їх без належних правових підстав. Щодо посилань державного нотаріуса на звільнення її від обов`язку зберігати нотаріальну таємницю заявою [PERSON] від 02.04.2021 звертає увагу на те, що по-перше, ця заява стосується виключно зобов`язань державного нотаріуса зберігати нотаріальну таємницю перед [PERSON] , а не перед [PERSON] . По-друге, підпис, нібито виконаний [PERSON] на вказаній заяві, значно відрізняється від тих підписів, які ним виконувались на інших документах, зокрема процесуальних, що ставить під сумнів достовірність наданої нотаріусом згоди від 02.04.2021. По-трете, заява [PERSON] від 02.04.2021 містить саме вимогу до нотаріуса дати свідчення в якості свідка під час розгляду цивільної справи, і для цього [PERSON] звільняє нотаріуса від обов`язку зберігати нотаріальну таємницю. А не для того аби надати відповідь на запит поліції від 24.03.2021, і в будь-якому випадку не надає нотаріусу право розповсюджувати інформацію щодо [PERSON] . Щодо посилань відповідача на нерозголошення ним лікарської таємниці вказує, що відповідач у своєму відзиві зазначає, що оскільки нотаріальна контора не є лікарською установою, то й не зобов`язана не розголошувати дані щодо стану здоров`я. Проте, зберігати дані про стан здоров`я особи мають всі без виключення органи та посадові особи, яким під час виконання ними своїх обов`язків така інформація стала відома. Посилання ж відповідача на листування із нею позивача, а саме на імовірність надсилання інформації щодо свого стану здоров`я до інших органів та організацій, не звільняє нотаріуса від обов`язків не розповсюджувати дані щодо стану здоров`я позивача без його згоди. Нотаріус зобов`язаний поважати права і законні інтереси осіб. Крім того, звісно, державний нотаріус Крупська Л.В. не набула статусу свідка в кримінальному провадженні у розумінні Кримінального процесуального кодексу України. Але, обсяг наданої нею на запит поліції інформації, зокрема про вихід обсягу цієї інформації за рамки запитуваної, а також дивлячись на характер надання інформації, дає підстави прирівняти такі дії нотаріуса дійсно із даванням показів, тобто повідомленням особою даних, які їй особисто відомі, у формі вільної розповіді. На підставі викладеного просив суд задовольнити позовну заяву. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2023 року витребувано у відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області належним чином посвідчену копію матеріалів кримінальної справи №12020040680001377 від 13 жовтня 2020 року. \~ \~ \~ \~20 лютого 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач додатково звернула увагу, що в запиті слідчий не зазначав конкретні запитання, на які їй необхідно було надати відповідь і він не встановлював межі її відповіді. Своєю заявою від 02.04.2021 [PERSON] дозволив їй, нотаріусу, використовувати в кримінальному та/або цивільному процесі такі відомості, в тому числі конфлікті взаємовідносини з позивачем, що і було нею виконано. При підписанні згаданої заяви від 02.04.2021 особа [PERSON] була нею встановлена, справжність підпису заявника перевірена, про що зазначено в документі. Звертає увагу, що у відповіді поліції нею не зазначаються відомості, отримані від позивача під час вчинення нотаріальної дії або звернення його до неї як до нотаріуса, у тому числі про його особу, його майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо, а лише відомості, отримані нею від [PERSON] . Вказує, що відповідь слідчому від 05.04.2021 за №430/01-16 сприяла у здійсненні прав та захисті законних інтересів саме позивача. Також 20 лютого 2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Хилько Л.А., в яких підтримано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. В порядку частини першої статті 82 ЦПК України встановлено, що відповідач є державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори та нею була заведена спадкова справа №384/2020 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] за заявами спадкоємців: за заповітом - [PERSON] та за законом позивача згідно ст. 1241 ЦК України (а.с.174). Відділенням поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020040680001377 від 13 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою позивача (а.с.176). У заяві про вчинення кримінального правопорушення позивач, у тому числі, вказував, що 07 липня 2020 року ним було виявлено викрадення з його квартири за адресою: [ADDRESS] , у тому числі, оригіналів документів про право власності на нерухоме майно. Вказував, що немаловажною обставиною є смерть його матері, оскільки після її смерті відкрилася спадщина. Він як спадкоємець після смерті матері звернувся до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Л.В. та йому стало відомо, що до нотаріальної контори були надані ті самі викрадені документи про право власності на квартиру (а.с.177). В рамках розслідування кримінального провадження слідчим слідчого відділення відділенням поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Олександрою Грошевських 24 березня 2021 року за вих.№43.6/7713 було направлено запит державному нотаріусу Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупській Л.В., в якому слідчий просила відповідача надати відповідь та належним чином завірений підтверджуючий документ щодо отримання нею від гр. [PERSON] , правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] (а.с.11). 05 квітня 2021 року на вказаний запит відповідачем було надано відповідь за вих.№430/01-16, в якому відповідач, у тому числі, зазначила (а.с.12-14): - «Звинувачення [PERSON] викликають сумнів та недовіру в їх об`єктивності і правдивості з таких підстав»; - «…Зі слів [PERSON] багато років тому [PERSON] отримав травму (черепно-мозкову в тому числі) під час бійки і досі намагається у суді довести свої права потерпілого. Цей процес затягнувся у часі і, ймовірно вирішується не так, як сподівався [PERSON] , що й могло підірвати його довіру до судових, правоохоронних органів та органів влади, через що він активно пише скарги в усі органи як на їх дії, так і бездіяльність. Зараз [PERSON] подав до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов до нього, [PERSON] , про визнання заповіту недійсним. Не дивлячись, що він є рідним дядьком, [PERSON] , постійно погрожував звернутися до поліції з різних надуманих підстав і безглуздих претензій до нього, є досить агресивним, тому зустрічатися з дядьком він зовсім не бажає. На пропозицію надіслати документи поштою, висловив побоювання у загубленні документів і про те, що йому складно буде довести дядькові свою непричетність до такого.»; - «Кожного разу при відвідуванні Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] посилався на погане самопочуття і на те, що при нервуванні в нього погіршується стан здоров`я, підвищується тиск і починаються болі у серці. На питання, чи потрібно викликати йому швидку, відповідав відмовою. Однак, при цьому йому вистачало здоров`я кричати на інших відвідувачів нотаріальної контори, сварити і ображати їх». 02 квітня 2021 року [PERSON] надав відповідачу заяву, яка була посвідчена нотаріально, відповідно до якої він, згідно п.3 ст. 65 Кримінального процесуального кодексу України, звільнив відповідача від обов`язку зберігати професійну таємницю щодо всіх відомостей, отриманих від нього під час звернення до неї як до нотаріуса, які ним їй довірені, та дозволив їй використовувати такі відомості для участі у кримінальному та/або цивільному процесі, а також відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» вимагає дати свідчення/показання/пояснення в якості свідка/учасника кримінального провадження або іншої особи, свідка/третьої особи у цивільному процесі за позовами/заявами [PERSON] в усній або письмовій формі щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, і були повідомлені ним під час звернень до [PERSON] як до нотаріуса, в тому числі щодо оформлення спадщини, вчинення інших нотаріальних дій та консультацій, а також інформацію про нього, його особисте та сімейне життя, конфліктні взаємовідносини з [PERSON] , будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки, пов`язані з ним та членами його сім`ї, родичами тощо (а.с.85). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так зазначення відповідачем у своїй відповіді на запит слідчого від 05 квітня 2021 року за вих.№430/01-16 «Звинувачення [PERSON] викликають сумнів та недовіру в їх об`єктивності і правдивості з таких підстав» є оціночним судженням відповідача. Частиною першою статті 7 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що забороняється обробка персональних даних, у тому числі, що стосуються здоров`я. Згідно частини першої статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» визначені обов`язки нотаріуса, зокрема нотаріус, серед іншого, зобов`язаний зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій. Обов`язок нотаріуса зберігати нотаріальну таємницю закріплено також у статті 8 Закону України «Про нотаріат», частиною першою якої визначено, що нотаріальна таємниця це сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, у тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась (частина друга статті 8 Закону України «Про нотаріат»). Виключення із правила щодо розголошення відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, стосується подання нотаріусом у встановленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», інформації до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та держателю Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; за подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, інформації про фінансову операцію або держателю Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації про кінцевого бенефіціарного власника або структуру власності юридичної особи, навіть якщо такими діями завдано шкоди юридичним або фізичним особам, а також за інші дії, якщо нотаріус діяв у межах Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (частини п`ята та шоста статті 8 Закону України «Про нотаріат»); надання нотаріусом в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», інформації органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю (частина чотирнадцята статті 8 Закону України «Про нотаріат» та внесення нотаріусом у випадках, передбачених законодавством, інформації до Єдиного реєстру довіреностей, Спадкового реєстру та інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України (частина п`ятнадцята статті 8 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У постанові від 27 вересня 2017 року у справі N 6-1435цс17 у подібних правовідносинах Верховний Суд України сформулював висновок, що відповідно до положень статей 31, 32 Конституції України, статей 270, 306 ЦК України кожному гарантується право на недоторканість особистого життя, право на таємницю телефонних розмов; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно з частиною другою статті 276 ЦК України якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Повідомлення відповідачем слідчому 05 квітня 2021 року інформації з приводу того, що «Кожного разу при відвідуванні Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] посилався на погане самопочуття і на те, що при нервуванні в нього погіршується стан здоров`я, підвищується тиск і починаються болі у серці. На питання, чи потрібно викликати йому швидку, відповідав відмовою. Хоча, при цьому йому вистачало здоров`я кричати на інших відвідувачів нотаріальної контори, сварити і ображати їх» не є порушенням нотаріальної таємниці в розумінні Закону України «Про нотаріат» та порушенням особистих немайнових прав позивача, оскільки такі відомості також є оціночними судженнями відповідача. З приводу повідомлених відповідачем слідчому 05 квітня 2021 року відомостей з приводу, як зазначає позивач: що позивач «багато років тому отримав травму (черепно-мозкову) під час бійки»; що позивач «намагається у суді довести свої права потерпілого; цей процес затягнувся у часі і, ймовірно вирішується не так, як сподівався [PERSON] , що й могло підірвати його довіру до судових, правоохоронних органів та органів влади, через що він активно пише скарги в усі органи як на їх дії, так і бездіяльність»; що позивач «постійно погрожував звернутися до поліції з різних надуманих підстав і безглуздих претензій до нього (тобто до іншого спадкоємця - [PERSON] ), є досить агресивним, тому зустрічатися з дядьком ( [PERSON] ) він зовсім не бажає»; «на пропозицію надіслати документи поштою (позивач) висловив побоювання у загубленні документів і про те, що йому складно буде довести дядькові (тобто [PERSON] ) свою непричетність до такого», судом враховується наступне. Дослідивши повний текст відповіді відповідача за вих.№430/01-16 від 05 квітня 2021 року (а.с.12-14), судом встановлено, що таку інформацію відповідачу під час вчинення нотаріальної дії повідомив інший спадкоємець [PERSON] , про що відповідач і повідомила слідчого. На поширення таких відомостей спадкоємець [PERSON] надав відповідачу відповідний дозвіл (а.с.85). Таким чином, повідомленням такої інформації відповідачем слідчому не є розголошенням відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, а також не є, як зазначає позивач, втручанням в його особисті справи. Разом з цим, судом встановлено, що відповідач, як інша особа, якій у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про стан здоров`я позивача, не мала права поширювати слідчому інформацію щодо стану його здоров`я, у тому числі, те, що останній отримав «…травму (черепно-мозкову в тому числі) під час бійки…». Надання відповідачем відповіді на запит слідчого слідчого відділення відділення поліції №6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Олександри Грошевських від 24 березня 2021 року за вих.№43.6/7713 не є передбаченим законодавчими актами випадком, коли відповідач могла б поширити конфіденційну інформацію без згоди позивача. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди неправомірними діями відповідача, внаслідок яких він зазнав негативних наслідків для здоров`я, що підтверджується виписками з медичної картки амбулаторного хворого, а також тим, що дії відповідача є зухвалими та явно порушуючими всі гарантії та права позивача на належні нотаріальні послуги, збереження нотаріальної таємниці. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі N 466/8242/18 (провадження N 61-943св20) зазначено, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі N 197/1330/14-ц (провадження N 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом не встановлено наявність причинного зв`язку між діями відповідача щодо поширення інформації про стан здоров`я позивача із заподіяною йому моральною шкодою, оскільки з досліджених копій матеріалів кримінального провадження №12020040680001377 від 13 жовтня 2020 року встановлено, що позивач ще 03 лютого 2021 року та 16 березня 2021 року повідомив і начальника слідчого відділу відділення поліції, і слідчого про стан свого здоров`я (про наявність черепно мозкової травми, нанесених травм) (а.с.178-179). Крім того, судом не приймається до уваги надана позивачем на підтвердження завданої йому відповідачем моральної шкоди копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4694, оскільки з даної копії виписки вбачається, що позивач звернувся до медичного закладу «після стресової ситуації в Управлінні юстиції за адресою [ADDRESS] », що не має відношення до дій відповідача (а.с.10). Встановивши, що позивачем не доведена наявність протиправної\~поведінки відповідача щодо розголошення нотаріальної таємниці, наявність втручання в особисте життя позивача, поширення недостовірних даних, а також відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача щодо поширення персональних даних позивача щодо його стану здоров`я із заподіяною йому моральною шкодою, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed