Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

В січні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісяця та додаткових витрат на дитину, які були понесенні на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 12662 грн. та судових витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн.. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві 13.02.2015 року, про що зроблено актовий запис № 162. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2020 року шлюб розірвано, встановлено місце проживання дитини із матір`ю (справа № 761/26759/19). З огляду нате, що відповідача нерегулярно та на власний розсуд надає матеріальну допомогу дитині, просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісяця. Крім того позивачка систематично самостійно несла додаткові витрати на дитину, зокрема ті витрати, які стосуються безпосередньо розвитку дитини. Враховуючи, що відповідач відмовляється добровільно сплатити позивачу половину додаткових витрат на дитину, вона змушена за захистом своїх прав та законних інтересів звернутися до суду з цією позовною заявою і просить суд стягнути з відповідача 12662 грн. в рахунок компенсації втрат на секцію футболу, абонемент у спортивний зал та зимовий табір у Карпатах. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. 10.01.2023 року протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалоюсудді від 20.01.2023 р. відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 23 лютого 2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що вважає позов безпідставним, оскільки з моменту припинення спільного проживання із позивачкою, відповідач продовжував фінансово утримувати сина, просить в позові відмовити. 15 березня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка стверджує про періодичну участь батька у вихованні та утриманні дитини та наполягає на задоволенні позову. 23 березня 2023 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просить суд відмовити в задоволенні позову, як необґрунтованому. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON] . Утримання дитини відбувалось на розсуд відповідача, вона просила відповідача врегулювати питання аліментів на утримання дитини, при цьому вона ніколи не обмежувала спілкування батька з дитиною. За 2022 рік позивач перерахував на утримання дитини загальну суму 27700 грн., за 2023 рік - 10000 грн. З огляду на те, що відповідач, окрім задекларованих доходів, має й інші, вважає, що аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн. буде цілком помірною та адекватною для відповідача. Також просить стягнути з відповідача додаткові витрати, які були понесені нею на футбольну секцію для сина на загальну суму 7140 грн., абонемент у спортивний зал в сумі 2645 грн. та поїздку у дитячій табір у Карпатах в сумі 14400 грн., половина цих додаткових витрат, відповідно до вимог позивачки, складає 12662 грн. Представник позивачки адвокат Діхтяренко О.М. в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що внаслідок військової агресії позивачка разом із дитиною виїхала за кордон заради безпеки дитини. Весь цей час дитину утримувала позивачка, оскільки відповідач сплачував недостатньо коштів. Позивачка наразі не має можливості утримувати дитину в повному обсязі, до якого дитина звикла. З огляду на те, що відповідач приймає мінімальну участь в утриманні дитини, просить стягнути з нього на користь позивачки на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн. щомісяця, а також додаткові витрати, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він приймає участь в утриманні дитини на тому рівні доходів, на якому він здатен. На місяць він витрачав на дитину не менше 5000 грн. або в матеріальній, або в натуральній формі, купував те, що потрібно, розуміючи потреби дитини. Вважає, що аліментів в розмірі 5000 грн. буде цілком достатньо для утримання дитини, включаючи харчування, медикаменти та дозвілля. Стосовно додаткових витрат зазначив, що він також приймає в них участь. Просив в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження штату Каліфорнія США, місцевий реєстраційний номер [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року місце проживання дитини визначено з матір`ю. Як встановлено судом, відповідач утримує дитину у нерегулярний та мінливий спосіб, що не заперечується і самим відповідачем. За нормами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками , може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що відповідач має офіційний дохід, що підтверджується відомостями Державної податкової служби України, який за 2022 рік складає 344125 грн. Вирішуючи питання щодо суми аліментів суд виходить із норм ст.. 180 СК України, яка передбачає обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому суд частково задовольняє вимоги позивачки і стягує з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн., оскільки, з огляду на цю норму закону, вказаної суми цілком буде достатньо для утримання дитини з урахуванням і фінансової участі матері. Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат, суд виходить з наступного. Позивачка в судовому засіданні зазначає, що нею були понесені додаткові витрати на утримання дитини у вигляді : відвідування сином секції з футболу - на суму 7140 грн.; абонементу у спортивний зал - на суму 2645 грн.; відвідування дитячого табору у Карпатах - на суму 14400 грн. Просить стягнути з відповідача додаткові витрати в сумі 12662 грн. Вирішуючи вказані позовні вимоги суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду позивачка посилалася на те, що нею було витрачено 2645 грн. на абонемент у спортивний зал. В матеріалах справи міститься договір про надання фізкультурно-спортивних послуг від 15.12.2018 року, укладений між [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] та ТОВ «Джей - Спорт», в якому зазначено вартість послуг 2645 грн. Між тим, фактичне понесення цих витрат позивачкою не підтверджено. В матеріалах справи відсутня квитанція про внесення цих коштів в касу клубу або безготівкового перерахунку коштів на рахунок клубу, як то передбачено п. 2.2. цього Договору. Стосовно відшкодування додаткових витрат на поїздку дитини у табір в Карпатах, суд також зазначає, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів цих витрат. Як зазначила сама позивачка в судовому засіданні, договір про поїздку не укладався, це була усна домовленість. Крім того позивачкою не доведено, що дитина потребувала саме такого оздоровлення. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на абонемент у спортивний зал та дитячий табір у Карпатах. Між тим, підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на відвідування сином секції з футболу. Вказані витрати підтверджені відповідними дорученнями № 10 від 03.10.2019 року на суму 1300 грн., № 23 від 07.10.2019 року на суму 2270 грн., № 6 від 23.01.2023 року на суму 3570 грн. Таким чином, загальна сума вказаних витрат складає 7140 грн., тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина цих витрат в розмірі 3570 грн. Інші доводи та міркування позивачки з приводу її надмірних витрат на дитинуне впливають на вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Позивачка також просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат позивачки на правову допомогу адвоката, а саме: за здійснення аналізу документів, наданих клієнтом, проведення усних консультацій, моніторинг судових справ, підготовка адвокатських запитів, листів, пропозицій, підготовка позовної заяви про стягнення аліментів, участь в судових засіданнях, підготовка процесуальних документів під час розгляду справи, збирання доказів у справі, отримання судових рішень на суму 10000 грн. Клопотань про зменшення судових витрат від відповідача не надходило. Розмір витрат заявника на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Беручи до уваги вимоги ст.ст. 11, 133-141 ЦПК України, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд покладає витрати позивачки на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 грн на відповідача. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки позивачка звільнена від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial