Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАКСОМБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено заяву № 5703553281 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3553281, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» перерахував кредитні кошти у розмірі 94878,19 грн. Відповідно до змісту кредитного договору та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування 24 місяця (до 29.01.2021); цільове призначення кредиту споживчі цілі; річні проценти від суми боргу за договором 0,01%; щомісячні проценти від суми кредиту 3,00%. Позичальник ознайомився з умовами кредитного договору до його укладення і погодився з ними, примірник заяви і паспорта отримав, умови отримання кредитів погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту. Позичальник зобов`язався виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватися з його змінами на веб-сайті. Відповідно до п. 5.1 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», позичальник зобов`язується щомісячно у граничний термін повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. 30.01.2019 відповідач був письмово повідомлений про те, що права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦ-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Умови вищевказаного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені строки не повернуті. Отже, позичальником було порушено норми чинного законодавства України та умови кредитного договору. Станом на 07.09.2022 його загальна заборгованість перед позивачем складає 101782 грн 96 коп., з яких: 42986,87 грн заборгованість по тілу кредиту; 6,88 грн заборгованість по річних процентах; 58789,21 грн заборгованість по щомісячних процентах. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 101782 грн 96 коп., з яких: 42986,87 грн заборгованість по тілу кредиту; 6,88 грн заборгованість по річних процентах; 58789,21 грн заборгованість по щомісячних процентах. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання 11.05.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Представник позивача адвокат Грищенко І.В. попередньо через електронну пошту суду подала клопотання, у якому просить розгляд справи провести за відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Частиною третьою статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання: [ADDRESS] , а також шляхом опублікування оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести судове засідання 11.05.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від\~17.07.1997\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та протоколів\~№\~2,\~4,\~7\~та\~11\~Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З копії статуту Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (нова редакція) убачається, що згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів було змінено тип банку та змінено найменування банку на Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 82-85). Судом установлено, що 30.01.2019 [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з метою отримання кредиту та підписав заяву № 5703553281 від 30.01.2019 на отримання кредиту (а.с. 5). Зі змісту заяви убачається, що позичальник ознайомився у мовами кредитного договору до його укладення і погодився з усіма його умовами, примірник заяви і паспорта кредиту отримав, умови отримання кредитів погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту. Підписавши заяву, позичальник зобов`язався виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватися з його змінами на веб-сайті, підтвердив ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту. На підтвердження факту укладення кредитного договору до позову долучено наказ № 14 від 16.11.2018 «Про затвердження типової форми кредитного договору (примірного кредитного договору) у новій редакції», а також Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 16.11.2018 (а.с. 11-19). З копії паспорта кредиту № 3553281 убачається, що сторони погодили строк кредитування 24 місяця; суму/ліміт кредиту 91878,19 грн; річні проценти від суми боргу за договором 0,01%; щомісячні проценти від суми кредиту 3,00% (а.с. 6). Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, ПАТ «ТАСКОМБАНК» (Новий кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісний кредитор) уклали цей договір про те, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 21-24). 30.01.2019 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» повідомило [PERSON] про те, що права вимоги за кредитним договором № 5703553281 від 30.01.2019 будуть відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, що підтверджується копією повідомлення про відступлення прав вимог (а.с. 20). Згідно з наданими позивачем копією розрахунку та копією виписки по особовому рахунку за період з 30.01.2019 до 07.09.2022, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 5703553281 від 30.01.2019, станом на 07.09.2022, становить 101782 грн 96 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 42986 грн 87 коп.; заборгованості за річними процентами 6 грн 88 коп.; заборгованості за щомісячними процентами 58789 грн 21 коп. (а.с. 31-32, 33-76). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з цією статтею ЦК України, враховуючи підпункт 1.5 пункту 1 Розділу І Умов отримання кредитів та інших послуг від в ТОВ «ФК «ЦФР», договір, що укладений між позивачем та [PERSON] , є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договорів банківського рахунку та про споживчий кредит. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.\~639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст.\~11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12\~цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з заяви № 5703553281 від 20.01.2019 та паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3553281, підписання заяви та паспорта кредиту здійснене [PERSON] в електронному вигляді шляхом їх скріплення електронним підписом. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5703553281 від 30.01.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, який повністю підтверджує надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «ТАСКОМБАНК», як правонаступнику ТОВ «ФК «ЦФР», не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи неявку в судові засідання відповідача, який обізнаний, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від нього, суд дійшов висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2481,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved