Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

18 лютого 2021 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, до відповідача. Предметом спору є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, яка проживає на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської обл. Позиція сторін. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач є батьком доньки [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивачки, від участі у вихованні та утриманні дитини самоухиляється, не турбується про здоров`я і розвиток дитини, має заборгованість по сплаті аліментів, а тому позивачка спросить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 64\~486.89 грн. за період 01.08.2011 року по 01.02.2021 року. В ході судового розгляду позивачка направила заяву з якої вбачається, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутності. Відповідач та його представник копію позову та матеріали до нього отримали належним чином, до суду відповідач направив відзив в порядку ст. 178 ЦПК України з якого вбачається, що позов не визнає (а.с33). Рух справи. 02 березня 2021 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження. Дослідивши\~письмові докази, суд вважає, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 196 ч.1 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Обставини, які встановлені судом. Відповідач [PERSON] , [INFO] , код [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є батьком доньки [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з позивачкою [PERSON] . \~ В провадженні ДВС є виконавче провадження № 33609534, яке було відкрито на підставі заяви стягувача та виконавчого листа Овідіопольського райсуду Одеської області № 2-710/2002 виданого 19.12.2007 року Овідіопольським райсудом Одеської області згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі частини від усіх видів доходів відповідача до повноліття дитини. Рішення суду першої інстанції є чиним. Заборгованість на 01лютого 2021 року у відповідача (боржника в рамках виконавчого провадження) по сплаті аліментів складає 70\~734.55 грн., яка була відповідно до ст. 195 СК України встановлена державним виконавцем в рамках вищевказаного виконавчого провадження. Позивачка надала свій розрахунок заборгованості на час подання позову, в період з вересня 2011 року по січень 2021 року, який складається з 1\~121\~641.10 грн. Відповідач надав суду заперечення до позову з яких вбачається, що вину відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не має, у зв`язку з тим, що він не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та був офіційно працевлаштований. Відповідно до ст. 19 ч. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач будучи боржником виконавчого провадження, був обізнаний про існування зобов`язань по сплаті аліментів, в рамках виконавчого провадження, відповідач здійснював перерахування аліментів за допомогою послуг Укрпошти та банківських установ, що державним виконавцем було зарахована при складанні розрахунку заборгованості. Відповідач стверджує, що він з лютого 2017 року був офіційно працевлаштований, при цьому будучи обізнаний про існування обов`язків по сплаті аліментів, він будучи боржником в рамках виконавчого провадження, належним чином не виконував вимоги ст. 19 ч.4 Закону, а саме: невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити державного виконавця про зміну місця роботи. Відповідач стверджує, що йому не було відомо про існування виконавчого провадження та держаним виконавцем не була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження, дані заперечення судом до уваги не приймаються, так як дані обставини були предметом розгляду іншої судової справи (509/3178/20), рішення якого є чинним. Крім того, при вивчанні матеріалів виконавчого провадження № 33609534, було з`ясовано, що відповідачу було відомо про існування зобов`язань по сплаті аліментів на утримання дитини. Також суд звернув увагу, що в рамках виконавчого провадження так і в ході судового розгляду з боку відповідача суду не були надані, відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України належні та допустимі докази, що відповідач у добровільному порядку виконував судове рішення по сплаті аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача цивільно - правової відповідальності, передбаченої ст. 196 ч.1 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості із сплати аліментів покладається на відповідача (боржника), який не надав суду відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України належних та допустимих доказів належного виконання обов`язків по сплаті аліментів на утримання дитини. Відповідач фактично заперечує проти розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складений державним виконавцем, посилаючись на те, що він у добровільному порядку сплачував аліменти. Відповідач, будучи боржником в рамках виконавчого провадження, має право ознайомитись з матеріалами справи та надати суду та державному виконавцю належні та допустимі докази сплати аліментів, однак відповідач своє право не використав, а тому суд приходить до висновку, що розмір заборгованості в сумі 70\~734.55 грн. за період з серпня 2011 року по лютий 2021 року, складений державним виконавцем відповідає дійсності та матеріалам виконавчого провадження. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з 01.08.2011 року по 01.02.2021 року в розмірі 64\~486.89 грн. Відповідно до ст.13 ЦПК України де зазначено, що справа розглядається не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог …, та згідно ст. 196 ч.1 СК України розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів не може перевищувати 100 % відсотків заборгованості, суд прийшов до висновку, що з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у розмірі 100 відсотків суми заборгованості, що складає 64\~486.89 грн., яка підлягає задоволенню. Судові витрати. Позивачка\~при поданні позову не сплатила судовий збір, відповідно до ст.5 ч.1 п.3 ЗУ «Про судовий збір», суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований,\~а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992.40 грн.\~\~

Outcome: approved