Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

КП «Жовтневе трамвайне депо» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором безпроцентної позики у розмірі 3691,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.03.2018 між сторонами був укладений письмовий договір про надання безпроцентної позики, відповідно до якого відповідачу було передано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. у зв`язку з складним матеріальним становищем, які вона зобов`язалась повернути протягом 10 місяців шляхом утримання із заробітної плати, починаючи з березня 2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням своїх посадових зобов`язань, а також відсутністю [PERSON] на своєму робочому місці без поважних причин, вона була звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. До червня 2018 року з заробітної плати відповідача утримувались грошові кошти в рахунок повернення безпроцентної позики за Договором позики і всього було утримано 3308,42 грн., залишок неповернених грошових коштів по позиці складає 3691,58 грн., який позивач просить стягнути, оскільки відповідач на момент пред`явлення позову не виконала своє боргове зобов`язання та не повернула позивачу залишок позики. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. 15.03.2018 між КП «Жовтневе трамвайне депо» та [PERSON] укладено договір № 15 про надання безпроцентної позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець (позивач) передає у власність позичальнику (відповідачу) грошові кошти на беспроцентній основі (надалі іменується "позика"), а останній зобов`язується використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 8). Згідно з пунктами 3, 6, 7, 10 вказаного договору, розмір позики складає 7000,00 грн., строк повернення позики складає 7 календарних місяців, починаючи з березня 2018 року. Позика підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання з заробітної плати позичальника щомісячних платежів. У випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи адміністрації чи за власним бажанням позичальника), тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до Договору, сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню позичальником негайно протягом 1 доби. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Умови укладеного між сторонами договору позики відповідають законодавству України. Факт укладення та виконання Договору підтверджується: копією заяви відповідача про видачу йому безпроцентної позики в розмірі 7000,00 грн.; копією видаткового касового ордеру № 15 від 15.03.2018, яким підтверджується передача відповідачу грошових коштів у розмірі 7000,00 грн. на підставі договору № 15 від 15.03.2018; копією відомості про утримання з відповідача щомісячних платежів на погашення позики за період з березня 2018 року по липень 2018 року; копією заяви відповідача про утримання із заробітної плати за серпень суми у розмірі 1000,00 грн. в рахунок погашення позики від 15.03.2018 (а.с. 11-13, 15). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони домовились, що строк повернення позики (п.6 Договору) складає 7 календарних місяці, починаючи з березня 2018 року. У випадку припинення трудових відносин за умовами Договору відповідач, у разі несплати ним всієї суми позики, повинен повернути залишок боргу позивачу негайно протягом 1 доби (п.10 Договору). У зв`язку з неналежним виконанням своїх посадових зобов`язань, а також відсутністю [PERSON] на своєму робочому місці без поважних причин - прогули, [PERSON] було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом про припинення трудового договору (контракту) № 102-ВК від 14.02.2017 (а.с. 14). До червня 2018 року з заробітної плати [PERSON] утримувались грошові кошти в рахунок повернення безпроцентної позики за Договором позики. Таким чином, з заробітної плати відповідача всього було утримано 3308,42 грн. Залишок неповернених грошових коштів по позиці складає 3691,58 грн., що підтверджується відомістю утриманих коштів (а.с. 15). Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач повернув залишок позики за Договором після звільнення. Відповідач не надала доказів на спростування заявлених позовних вимог та не скористалась своїм правом надати суду відзив на позовну заяву, у відповідності до ст. 178 ЦПК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості та, у зв`язку з вищенаведеним, суд задовольняє позов у повному обсязі. Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved