Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Стадник І.П. звернулась в суд із позовною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача Вижницької міської ради, де третьою особою є [PERSON] . Просить встановити факт належності правовстановлюючого документа [PERSON] , який помер [INFO] , а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077923 виданого Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 26.07.2004 року на ім`я [PERSON] та визнати за нею, право власності на спадкове майно за законом [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1964 року побудови, який розташований в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. [INFO] померла матір її чоловіка - [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] , що складається із 1/2 частини житлового будинку у [ADDRESS] , як майна колишнього колгоспного двору, та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077922 від 26.07.2004 року, площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0697 і площею 0.2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0563, прийняв її син, а її чоловік, [PERSON] , як спадкоємець, який постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявив відмову від неї. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1964 року побудови, який знаходиться у [ADDRESS] та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077922 від 26.07.2004 року - площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0697; - площею 0,2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0563; і Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077923 від 26.07.2004 року - площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0698; - площею 0,2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0565. Як спадкоємець за законом своєчасно прийняла спадщину та звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В. була заведена спадкова справа №64/2022 року після смерті [PERSON] . Крім неї, спадкоємцем першої черги за законом є їхня спільна дочка - [PERSON] , яка від належної частки у спадковому майні відмовилася на її користь. Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. На частину спадкового майна, зокрема на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ № 077922 від 26.07.2004 року, 17.03.2023 року були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом На іншу частину спадкового майна, 05.01.2023 року, приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В., у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовлено оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадковий будинок та не підтверджено факт належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077923 виданого Вижницькою районною Державною адміністрацією Чернівецької області 26.07.2004 року [PERSON] . У державному акті на право власності на земельну ділянку виданому Вижницькою районною державною адміністрацією Чернівецької області 26.07.2004 року [PERSON] є розбіжності у написанні його прізвища із свідоцтвом про його народження та свідоцтвом про шлюб, у Державному акті його прізвище вказано як « [PERSON] », хоча правильним є прізвище « [PERSON] » і саме таке прізвище вказане у свідоцтвах про його народження та одруження. Заяви (клопотання) учасників справи. В підготовче засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В підготовче засідання представник відповідача Вижницької міської ради не з`явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання від представника відповідача Вижницької міської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають та просять справу розглядати без участі представника міської ради. В підготовче засідання третя особа [PERSON] не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, просить задовольнити. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 19.06.2020 року. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку у [ADDRESS] , як майна колишнього колгоспного двору, та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077922 від 26.07.2004 року, площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0697 і площею 0.2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0563. З довідки Вижницької міської ради №3-568 від 01.09.2022 року вбачається, що [PERSON] проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання в [ADDRESS] по 15.06.2020 року, тобто по день смерті. На день смерті [PERSON] разом з нею в одному будинку був зареєстрований та проживав [PERSON] - син, спадкоємець першої черги. [INFO] [PERSON] - помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 24.02.2022 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, 1964 року побудови, який знаходиться у [ADDRESS] та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077922 від 26.07.2004 року - площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0697; - площею 0,2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0563; і Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077923 від 26.07.2004 року - площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0698; - площею 0,2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0565, що підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок, інвентарний номер 5/88, копіями державних актів серія ЧВ №077922 від 26.07.2004 року та серія ЧВ №077923 від 26.07.2004 року. З довідки Вижницької міської ради №3-569 від 01.09.2022 року вбачається. що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЧВ №077923 від 26.07.2004 року вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,08 га., яка розташована на території Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №858 виданий на ім`я [PERSON] . З довідки Вижницької міської ради №3-301 від 22.03.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є одна і та ж особа. Інших осіб під таким прізвищем, іменем та по батькові в с.Іспас не було і не має. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка надала докази того, що померлому [PERSON] , належав державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЧВ №077923 від 26.07.2004 року на земельну ділянку площею 1,08 га., яка розташована на території Іспаської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №858 виданий на ім`я [PERSON] , а тому є всі підстави встановити факт належності померлому [INFO] [PERSON] , правовстановлюючого документу. З копії спадкової справи №64/2022 року до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 02 вересня 2022 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] , яка є дочкою померлого звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] 17 березня 2023 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,7900 га, кадастровий номер 7320582500:02:001:0697 та площею 0,2900 га, кадастровий номер 7320582500:01:002:0563. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає. Постановою приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. №1/02-31/64-2022 від 05.01.2023 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадковий будинок та не підтверджено факт належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧВ №077923 виданого Вижницькою районною Державною адміністрацією Чернівецької області 26.07.2004 року [PERSON] . При зверненні з даним позовом до суду позивачка посилається на загальні вимоги щодо спадкування за законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, домоволодіння, яке складається з житлового будинку під літ. «А» 1964 року побудови, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved