Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

27.02.2023 позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 07.03.2019 він уклав шлюб з відповідачкою, від якого дітей у них немає. Відносини в сім`ї через три роки спільного проживання почали поступово погіршуватися, вони перестали розуміти один одного, внаслідок чого в сім`ї виникали сварки. З часом позивач зрозумів, що він з дружиною різні за характерами, мають різні погляди на життя та життєві цінності, усе це віддаляло їх один від одного і в результаті вони стали зовсім чужими. Близько одного року спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Увесь цей час кожен з них живе окремо своїм особистим життям. На даний час у нього відсутнє почуття любові до відповідачки. Вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним. Просить їх шлюб розірвати. Ухвалою суду від 18.04.2023 відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Канарєєв І.О. подав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі позивача, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов визнає. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З урахуванням заяв сторін у справі про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.03.2019 виконавчим комітетом Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №\~2, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.03.2019. Від шлюбу сторони дітей не мають. Як видно із тимчасового посвідчення № [NUMBER] від 02.10.2018 виданого Турківським РВК та обліково-послужної картки до військового квитка, позивач [PERSON] 02.03.2022 призваний до військової частини [NUMBER] відповідно до Указу Президента України "Про загальну мобілізацію". Позивач вказуючи, що спільне життя і збереження його шлюбу з відповідачкою є неможливим на підставі ст. 110 СК України звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідачка вказаних в позовні заяві обставин та підстав позову не заперечила, відзиву не подала. Вирішуючи сімейний спір, суд виходить з таких норм закону та мотивів. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачка 11.05.2023 подала до суду письмову заяву, в якій позов визнала. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема, припинення між ними шлюбних відносин, відсутність спільного побуту, те, що від шлюбу дітей не мають, враховуючи те, що сторони не виявили бажання примиритись, зберегти сім`ю, наполягали на розірванні шлюбу, про що подали письмові заяви, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак, беручи до уваги те, що визнання відповідачкою позову не порушує закону, прав свобод чи інтересів інших осіб, тому є законні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги те, що відповідачка визнала позов, про що подала письмову заяву до початку розгляду справи по суті, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 грн. Решта 50% суми судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved