Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, після померлої [INFO] [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з частини трикімнатної квартири загальною площею 61,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 18.09.2003 року, зареєстроване за № [NUMBER] . Позивачка не скористалися своїм правом на звернення з заявою про прийняття спадщини у строк шестимісячний строк, так як фактично прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини фактично проживала разом з померлою, хоча і не була зареєстрована у вказаній квартирі. Також, позивачка вважає, що не пропустила строк на прийняття спадщини, оскільки є співвласницею вищевказаної квартири. Як вказує позивачка, за життя [PERSON] заповіла належну їй частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , яка є онукою померлої та донькою позивачки. Однак, [PERSON] не скористалася своїм правом на прийняття спадщини, та надала нотаріально посвідчену заяву про те, що не буде звертатися до суду за продовженням строку для прийняття спадщини, а тому єдиною спадкоємицею є позивачка. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.11.2019 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.01.2020 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 30.03.2020 року на 12год. 15хв. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп.110). У судове засідання представник відповідача - Одеської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є необґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видано Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1273 (арк.сп.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається частини трикімнатної квартири загальною площею 61,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.09.2003 року, видане згідно з розпорядженням від 18.09.2003 року №176639, зареєстровано та записано у реєстрову книгу за №12-25993, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на правах приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (арк.сп.24,25). Судом встановлено про те, що позивачка [PERSON] є рідною донькою померлої [INFO] [PERSON] , факт родинних відносин підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , яке видано Міським РАГС, актовий запис №438 (арк.сп.15). 13.08.2018 року приватний нотаріус Мазаратій І.В. повідомила позивачку про те, що на її усне звернення стосовно заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, може бути вчинено після визнання судом додаткового строку, достатнього для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, в зв`язку з чим, їй необхідно звернутися до суду з відповідною заявою (арк.сп. 9). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику, у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Суди вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.» Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини позивачка [PERSON] вказувала на те, що після смерті матері вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини фактично проживала разом з померлою, хоча і не була зареєстрована у вказаній квартирі. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , позивачка [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС № 61-49121св від 29.10.2019р. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, про те, що позивачка не надала суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed