Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати державний акт від 23 грудня 2003 року серії КВ №101050 про право власності на земельну ділянку площею 5,0500 га кадастровий номер 3220286500:10:056:0006, яка розташована на території Рудницької сільської ради Баришівського району, Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва недійсним, у зв`язку з тим, що у вказаному документі допущено помилки. Допущені помилки унеможливлюють здійснення права користування належною позивачу земельною ділянкою. Оскільки виправлення орфографічних та технічних помилок у бланках державних актів на право власнсоті на земельну ділянку не допускається, позивач просить визнати за за ним право власності на земельну ділянку № [NUMBER] , загальною площею 5,0500 га, яка розташована на території Лук`янівського старостинського округу Броварського району Київської області, кадастровий номер 3220283800:10:056:0006, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 27.03.2023 ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 29.03.2023 від представника Баришівської селищної ради Броварського району Київської області надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі їх представника. 01.05.2023 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання призначене на 02.05.2023 сторони не звились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.03.2023 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,0500 га яка розташована на території Лук`янівської сільської ради Баришівського району, Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Місце розташування належної позивачу земельної ділянки підтверджується довідкою № 85 від 15.03.2023 року виданою Лук`янівським старостинським округом Баришівської селищної ради та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. 23 грудня 2003 року позивач отримав державний акт серії КВ №101050 про право власності на вищевказану земельну ділянку площею 5,0500 га. Однак, у вказаному державному акті позивач знайшов помилки, а саме в державному акті невірно зазначено населений пункт розташування земельної ділянки замість вірного «Лук`янівська сільська рада» зазначено невірно «Рудницька сільська рада». Крім того в державному акті невірно зазначений кадастровий номер змеленої ділянки замість вірного «3220283800:10:056:0006» зазначений невірний «3220286500:10:056:0006». В зв`язку з такими обставинами позивач звернувся до суду, оскільки в позасудовому порядку замінити свій державний акт на новий немає можливості через те, що з 1 січня 2013 року державні акти на земельні ділянки не видають. Через вищезгадані помилки позивач не може вільно розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Суд враховує пояснення позивача, що згідно п 4.1 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою (449-2002-п) від 06 серпня 2009 за № 735/16751 виправлення орфографічних або технічних помилок не допускається. Згідно п. 1.4. Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою (449-2002-п) від 06 серпня 2009 р. за № 735/16751 Заповнення бланків здійснюється державною мовою з використанням комп`ютерної техніки. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки оскаржувані рішення прийнято з порушенням закону, вони є незаконними і підлягають скасуванню. Згідно зі ст. 59 ч. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного кодексу України кожна особа, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних свобод і інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових відносин. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (ЗК)) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, недійсним. Це підтверджено рішеннями Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України. А саме, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, в якій Верховний Суд послався на норму статті 155 Земельного кодексу України (ЗКУ), згідно з якою, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи зі змісту статей 13, 14, 41, 55 Конституції України, якими гарантовано державний захист майнових прав громадян і не обмежено можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства, сама по собі відсутність у особи документа, що посвідчує право на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови їй у судовому захисті таких прав. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.2.9 наказу Держкомзему України №43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі» заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку здійснюється державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Відповідно до положень п. 4.1 наказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Виправити вказані помилки у позасудовому порядку у [PERSON] немає можливості з огляду на те, що відділи Держземагенства (Держгеокадастру) вже втратили свої повноваження щодо видачі, посвідчення, та виправлення помилок у державних актах. Так, Законом України «Про державний земельний кадастр» припинено посвідчення прав на землю шляхом видачі державних актів, раніше видані правовстановлюючі документи на землю залишаються чинними, а відповідно до наказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року, який діяв до 01.01.2013 року виправлення в державному акті не допускаються. Таким чином, Позивач не може належним чином розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, чим порушується її право власності, передбачене ст. 328 Цивільного кодексу України. Ст. 14 Конституції України передбачає, що право власності громадян на землю гарантується Конституцією і це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки внести зміни до державного акта про дані щодо розміру земельної ділянки, переданої позивачу у власність, неможливо, а без державної реєстрації неможливе подальше використання земельної ділянки позивачем за призначенням, чим порушується її право власності, тому державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №101050 підлягає скасуванню в судовому порядку.

Outcome: approved