Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на її користь грошові кошти, сплачені нею за попереднім договором купівлі-продажу № 25/02-16 від 25 лютого 2016 року, у розмірі 195000 грн. і штраф у розмірі 1500 грн., інфляційні втрати в розмірі 15295 грн. 37 коп. і три проценти річних від простроченої суми в розмірі 10530 грн. за період із 30 жовтня 2018 року по 17 серпня 2020 року. В обґрунтування позову зазначала, що 25 лютого 2016 року між нею і відповідачем [PERSON] в особі її представника [PERSON], який діяв на підставі довіреності, був укладений попередній договір купівлі-продажу № 25/02-16, за умовами якого [PERSON] продає, а [PERSON] купує майнові права на об`єкт нерухомості: квартиру [ADDRESS] . У п 5.2.4 вказаного договору сторони погодили, що [PERSON] зобов`язується ввести в експлуатацію зазначений житловий будинок у строк до 26 листопада 2016 року та підписати акт прийому-передачі квартири. Всупереч умовам цього договору будинок [ADDRESS] недобудований та в експлуатацію він не введений. За період із 29 лютого 2016 року по 30 жовтня 2018 року на виконання умов цього договору вона (позивач) перерахувала на користь відповідача [PERSON] , що діяв від імені та в інтересах відповідача [PERSON] , суму грошових коштів у розмірі 195000 грн. 04 січня 2017 року рішенням інвестиційної ради відмовлено в будівництві індивідуальних житлових будинків у [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що наміри забудови земельної ділянки по [ADDRESS] (житловий будинок квартирного типу на 24 квартири) не відповідають містобудівній документації "Детальний план території VI житлового району. І етап. Схема планування території", затверджений рішенням Броварської міської ради Київської області від 14 червня 2007 року № 363-22-05 та відсутністю інженерних мереж водопостачання та каналізування у зазначеному районі; та по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю інженерних мереж водопостачання та каналізування в VI житловому районі, відсутня можливість підключення житлового будинку площею 1428,3 м2 до магістральних мереж водопостачання та каналізування і дотримання санітарних та будівельних вимог при будівництві. Виходячи з неведених обставин, позивач вважає, що [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , не маючи дозвільних документів на будівництво, вводячи її (позивача) в оману, продовжував безпідставно вимагати від неї грошові кошти за неіснуючу квартиру. У п. 6.4 вказаного договору передбачено, що за повернення покупцю грошових коштів, у разі розірвання договору з вини продавця, встановленої рішенням суду, останній сплачує покупцю винагороду в розмірі 1500 грн. 10 серпня 2020 року на адресу [PERSON] та [PERSON] вона надіслала вимоги про повернення їй грошових коштів. Станом на дату подання до суду цього позову відповіді нею не отримано. Позивач вважає, що у зв`язку із невиконанням умов вказаного договору є необхідним стягнути на її користь солідарно із відповідачів суму боргу в загальному розмірі 222325 грн. 37 коп., з яких: 195000 грн. - основна сума боргу, 1500 грн. - штраф, 15295 грн. 37 коп. - інфляційні втрати та 10530 грн. - 3 % річних від простроченої суми за період із 30 жовтня 2018 року по 17 серпня 2020 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Березка Р.М. у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги підтримує, просив суд їх задовольнити, розгляд справи здійснювати за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заперечення на позов, у яких вона, посилаючись на те, що попередній договір купівлі-продажу № 25/02-16 укладався 25 лютого 2016 року між [PERSON] і [PERSON] , на даний час земельна ділянка перебуває у власності Обслуговуючого кооперативу (код ЄДРПОУ 42702521), який є власністю так само й позивача; всі грошові кошти за вказаним договором отримував відповідач [PERSON] , згідно із договором, укладеним між Обслуговуючим кооперативом (власником якого є і [PERSON] ), зобов`язання по будівництву її частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , бере на себе Обслуговуючий кооператив (код ЄДРПОУ 42702521, просила суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в особі її представника [PERSON] , що діяв на підставі довіреності, посвідченої 16 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрованої в реєстрі за № 4122, був укладений попередній договір купівлі-продажу № 25/02-16 майнових прав. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору № 25/02-16 [PERSON] (далі - Продавець) продає, а [PERSON] (далі - Покупець) купує майнові права на об`єкт нерухомості: квартиру [ADDRESS] . Згідно із п. 4.2 договору № 25/02-16 загальна вартість майнових прав, що передаються Продавцем Покупцеві за даним договором, становить 250000 грн. До підписання договору Продавець отримав від Покупця 75000 грн., що складає 30 % від загальної вартості майнових прав. Судом встановлено, що на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу № 25/02-16 позивач [PERSON] сплатила на користь [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , грошові кошти в загальному розмірі 195000 грн., що підтверджується заявами (розписками), засвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрованими в реєстрі за № 631 і № 532, та платіжними дорученнями за період із 09 лютого 2017 року по 30 жовтня 2018 року. За умовами п. 5.2.4 договору № 25/02-16 відповідач [PERSON] зобов`язується ввести в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] до 26 листопада 2016 року та підписати акт прийому-передачі квартири. До укладання основного договору [PERSON] зобов`язується підготувати усі документи, необхідні для продажу та оформлення частини житлового будинку (квартири), а саме свідоцтво про право власності на квартиру (частину житлового будинку), витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. У п. 6.4 цього договору встановлено, що за повернення покупцю грошових коштів, у разі розірвання договору з вини продавця, встановленої рішенням суду, останній сплачує покупцю винагороду в розмірі 1500 грн. 04 січня 2017 року рішенням інвестиційної ради відмовлено у будівництві у [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що наміри забудови земельної ділянки по [ADDRESS] (житловий будинок квартирного типу на 24 квартири) не відповідають містобудівній документації "Детальний план території VI житлового району. І етап. Схема планування території", затвердженій рішенням Броварської міської ради від 14 червня 2007 року № 363-22-05, та відсутністю інженерних мереж водопостачання та каналізування в зазначеному районі; по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю інженерних мереж водопостачання та каналізування у VI житловому районі, відсутня можливість підключення житлового будинку площею 1428,3 м2 до магістральних мереж водопостачання та каналізування і дотримання санітарних та будівельних вимог при будівництві. Таким чином, у порушення умов договору та вимог закону, відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином своїх зобов`язань за вказаним вище попереднім договором купівлі-продажу № 25/02-16 майнових прав від 25 лютого 2016 року не виконали, житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію вони не ввели. 10 серпня 2020 року позивач [PERSON] направила на адресу [PERSON] та [PERSON] вимоги про повернення їй сплачених за цим договором грошових коштів. Однак дані вимоги позивача були проігноровані відповідачами, грошові кошти, сплачені позивачем [PERSON] на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу № 25/02-16 майнових прав від 25 лютого 2016 року повернуті їй не були. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. За змістом ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У ч. 1 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Враховуючи, що зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу № 25/02-16 відповідачами [PERSON] та [PERSON] не виконані, житловий будинок [ADDRESS] в експлуатацію не введений, будь-яких доказів на спростування цих обставин відповідачі суду не надали, враховуючи, що відповідач [PERSON] діяв на підставі довіреності від імені відповідача [PERSON] , грошові кошти отримував саме він на банківську картку, тому у відповідачів наявний солідарний обов`язок із виконання вказаного договору, тому суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні солідарно повернути позивачу [PERSON] сплачені нею грошові кошти в розмірі 195000 грн. та згідно із п. 6.4 попереднього договору купівлі-продажу № 25/02-16 майнових прав сплатити штраф у розмірі 1500 грн. У ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом вище, за умовами попереднього договору купівлі-продажу № 25/02-16 від 25 лютого 2016 року, кінцевий строк укладення основного договору та передачі у власність позивача [PERSON] квартири настав 26 листопада 2016 року, проте сплата грошових коштів за цим договором здійснювалася позивачем до 30 жовтня 2018 року, у зв`язку із чим початком застосування штрафних санкцій є дата останнього здійсненого нею платежу, а саме із 30 жовтня 2018 року. Перевіривши зроблений та наданий суду позивачем [PERSON] розрахунок сум інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми, суд вважає його належним і допустимим доказом у справі, оскільки при його розрахунку за період із 30 жовтня 2018 року по 17 серпня 2020 року позивач виходила із суми боргу в розмірі 195000 грн., що є достовірним та ґрунтується на матеріалах справи. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі добровільно отримані кошти позивачу не повернули, безпідставно продовжують користувалися чужими грошима, суд вважає, що вимоги [PERSON] про солідарне стягнення на її користь із відповідачів інфляційних втрат у розмірі 15295 грн. 37 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 10530 грн. за вказаний період є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] на її користь грошових коштів у загальному розмірі 222325 грн. 37 коп., з яких: 195000 грн. - сплачені кошти за попереднім договором купівлі-продажу № 25/02-16 від 25 лютого 2016 року, 1500 грн. - штраф, 15295 грн. 37 коп. - інфляційні втрати та 10530 грн. - 3 % проценти річних від простроченої суми, ґрунтуються на вимогах закону та умовах даного договору, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл заявлених позивачем [PERSON] понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов таких висновків. За змістом ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката. У ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження отриманої правничої допомоги, позивач [PERSON] подала до суду витяг із договору про надання правової допомоги № 06/02-20, укладеного 06 серпня 2020 року між нею та адвокатом Березкою Р.М.; акт виконаних робіт адвокатом до вказаного договору від 17 серпня 2020 року, квитанцію № 5 від 17 серпня 2020 року на суму 5000 грн. про сплату [PERSON] коштів згідно із договором № 06/02-20 від 06 серпня 2020 року. Із акта виконаних робіт від 17 серпня 2020 року вбачається, що адвокатом Березкою Р.М. позивачу [PERSON] надано правову допомогу, зокрема, підготовка та складання вимоги про повернення грошових коштів, підготовка, складання та подача до суду позовної заяви. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що заявлена сума відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн., пов`язана із розглядом судом цієї справи; цей розмір витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, підтверджений належними та допустимими доказами, тому суд вважає, що із відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. та відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в розмірі 2223 грн. 25 коп., всього у загальному розмірі 7223 грн. 25 коп. тобто по 3611 грн. 63 коп. із кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved