Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 14 березня 2023 року, в якій просив суд: розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 14 липня 2012 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №228; понесені ним судові витрати по справі з відповідача не стягувати. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14 липня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб укладався на засадах любові та взаємоповаги, однак зі сплином часу почуття, взаєморозуміння та взаємоповага зникли, а подружнє життя втратило сенс. З 2021 року шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені остаточно, вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме інтересам сторін, адже примушування до шлюбних відносин є неприпустимим. До того ж [PERSON] після розлучення має намір одружитись, а тому наявна реєстрація шлюбу є для нього перешкодою в цьому. Майновий спір та спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.11). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались. Згідно з клопотанням позивача [PERSON] , викладеним в прохальній частині позову, просив справу розглянути за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] заперечень проти розірвання шлюбу не мала, просила справу розглянути за її відсутності, про що подала заяву. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, фактичне визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №228 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14 липня 2012 року, а.с.7). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спір про визначення місця проживання дитини та майновий спір між сторонами відсутній. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинено з 2021 року у зв`язку з втратою почуттів, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу і зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва\~про шлюб серії\~ [NUMBER] \~від 14\~липня 2012\~року (а.с.7)\~слідує,\~що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність заяви відповідача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція №0037010007 від 14 березня 2023 року ПуАТ КБ «АКОРДБАНК», а.с.1) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 536 грн. 80 коп. Оскільки позивач не заявляв вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, тому інші 50% судового збору (536 грн. 80 коп. відповідно) суд вважає за можливе з відповідача на користь позивача не стягувати.

Outcome: approved