Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

23.02.2023 року [PERSON] та [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] звернулися до суду з позовом до Органу опіки та піклування Овруцької міської ради, що знаходиться в м. Овруч по вул. Т. Шевченка, 31а, Житомирської області, в якому просять скасувати усиновлення [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , [INFO] (після усиновлення [PERSON] ), встановленого рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20.04.2016 року у справі №286/967/16-ц; внести зміни до актового запису про народження №5 від 15.02.2011 року, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювачів; неповнолітнього [PERSON] (до усиновлення [PERSON] ), [INFO] , передати під опіку органу опіки та піклування за місцем первинного обліку до її усиновлення. Мотивуючи тим, що на підставі рішення Овруцького районного суду від 20 квітня 2016 року по справі №286/967/16-ц ними була усиновлена дитина, хлопчик - [PERSON] , анкетні дані якого було змінено на - [PERSON] . [PERSON] мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати, [PERSON] , рішенням Овруцького районного суду від 15.03.2016 року позбавлена батьківських прав, батько записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вони, як усиновлювачі створили всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, протягом всього часу заохочували його, піклувались про його фізичний, духовний та емоційний розвиток, налаштовували добрі та довірительні стосунки. Однак удома [PERSON] відмовляється виконувати домашні справи, веде себе нахабно, не поважає їх як батьків, вчиняє крадіжки. Він постійно їх обманює, втікає з дому, при цьому викрадає великі суми грошей навіть у них. Вони намагалися перевиховати таку його поведінку, відвідували разом із [PERSON] заняття психолога, проте дані заняття не допомогли. У 2022 році вони обстежували [PERSON] в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради. Під час обстеження було призначено лікування та встановлено діагноз - інтелектуально -мнестичне зниження легкого ступеню (межовий рівень) внаслідок органічного ураження ЦНС. Змішаний розлад поведінки та емоцій з порушенням потягів. Протягом останнього часу [PERSON] агресивно відноситься до них, вживає нецензурні слова, схильний до обману. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позові. Позивач [PERSON] пояснила, що усиновили дитину. Згодом почалися проблеми, дитина не хоче жити в їхніх умовах. В школу ходити не хоче, тікає звідти. Не можна дати йому раду. Хвилюється за дівчаток, за їх психічне і фізичне здоров`я. [PERSON] намагалися влаштувати у спецзаклад, але їм відмовлено в усній формі. Позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON] бреше їм, вчиняє крадіжки у всіх і скрізь, пропадає з дому на декілька днів. Виправити його поведінку не можливо. В будинку ховають всі гострі предмети, оскільки хвилюються за свою безпеку. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечувала пояснивши, що до січня 2023 року питань не виникало. Дитина розповідала, що хоче жити у їхній сім`ї. Мати більш прихильна до дитини ніж батько. Батькам було рекомендовано влаштувати дитину у спецзаклад, але їй буде краще проживати в сім`ї. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20.04.2016 року у справі №286/967/16-ц за заявою [PERSON] та [PERSON] про усиновлення, заінтересована особа - служба у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, яке набрало законної сили встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , його матір`ю є [PERSON] , яка рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 15 березня 2016 року позбавлена батьківських прав щодо нього, батьком [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України зазначено [PERSON] . Згідно розпорядження голови Овруцької районної державної адміністрації від 30.03.2016 року № 68 малолітньому [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Вказаним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20.04.2016 року оголошено [PERSON] , [INFO] , громадянина України, та [PERSON] , [INFO] , громадянку України, усиновлювачами [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Ігнатпіль Овруцького району Житомирської області. Внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] , записано його прізвище « [PERSON] », по батькові « [PERSON] », записано місцем народження - Україна, Житомирська область, м. Овруч, а його батьком записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . 12.05.2016 року Овруцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому дитину зазначено як [PERSON] , [INFO] , батьками якої зазначено усиновлювачів - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно зі ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частинами 3-5 ст. 232 СК України визначено, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти та батьки не повинні розлучатись всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), яка ратифікована Законом України №3017-VI від 15 лютого 2011 року регламентовано, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, стосунки між усиновлювачем і усиновленою дитиною, як правило, мають такий самий характер, як і стосунки в сім`ї, охоронювані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і такі стосунки, що виникають із законного і щирого усиновлення, можна вважати достатньою умовою для застосування до них таких самих гарантій захисту, які стаття 8 Конвенції передбачає стосовно сімейного життя (рішення у справі «Піні та інші проти Румунії» (Pini and Others v. Romania), заяви №78028/01 і № 78030/01, пункти 140 і 148, ECHR 2004-V(витяги). При цьому ст. 238 СК України встановлює виключні підстави для скасування усиновлення. Так, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.12.2022 року видно, що [PERSON] встановлено діагноз: інтелектуально - мнестичне зниження легкого ступеню (межовий рівень) внаслідок органічного ураження ЦНС. Змішаний розлад поведінки та емоцій з порушенням потягів. Супутній діагноз: загальний недорозвиток мовлення IV рівня. Затримка фізичного розвитку. За змістом ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною четвертою і п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо скасування усиновлення обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Овруцької міської ради від 14.02.2023 року №02-09/354, орган опіки та піклування Овруцької міської ради вважає за доцільним скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , так як між усиновлювачами і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків. Також, у висновку вказано, що процес адаптації усиновленого [PERSON] в родині проходив повільно. Усиновителі створили всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Сім`я проживає у власному будинку в м. Овруч, з усіма зручностями. У [PERSON] є окрема кімната, ліжко для сну, стіл для навчання, шафа для зберігання особистих речей. Дитина забезпечена взуттям та одягом відповідно до віку та сезону. Удома [PERSON] відмовляється виконувати домашні справи, веде себе нахабно, не поважає батьків, вчиняє крадіжки. [PERSON] відвідувала разом з [PERSON] заняття у психолога, проте дані заняття не допомогли. Протягом останнього часу [PERSON] агресивно відноситься до батьків, вживає нецензурні слова, схильний до обману. Судом була заслухана думка дитини: [PERSON] пояснив, що в школі не навчається, бо не хоче туди ходити. Відносини у нього із батьками і хороші і погані. Втікає з дому на день на два, ночує в підвалах. Його ніхто не ображає, так йому хочеться. Висновків щодо своєї поведінки не робить. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.239 СК України, у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Згідно із ч. 5 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по-батькові, які вона мала до усиновлення. Слід вказати на те, що стороною позивача доведено те, що впродовж проживання дитини в їх родині, останні, робили все можливе, щоб дитина мала все необхідне (фізичний та духовний розвиток), але обставини, які не залежать від їх волі, унеможливлюють подальше проживання дитини з ними. Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 2015 року у справі «Zaiet vs Romania» зазначив, що поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням, і будь-які такі заходи повинні грунтуватися на досить значущих і вагомих причинах не тільки в інтересах дитини, але і по відношенню до правової визначеності. Анулювання усиновлення не може бути заходом, спрямованим проти усиновленої особи. Правові положення, які регулюють усиновлення, як правило, спрямовані, в першу чергу, на захист інтересів дітей. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях щодо сімейних правовідносин (наприклад, рішення у справі «Мікулич проти Хорватії», «Гаазе проти Німеччини») зазначав, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї, а також сприяння усиновленню дітей. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, встановлено, що тривалий час між усиновлювачами та малолітньою дитиною, склалися, незалежно від волі усиновлювачів стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків, що позбавляють їх можливості повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків відповідно до вимог частини 2 статті 207 Сімейного кодексу України. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» наголошується, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Задовольняючи позов суд зазначає, що скасування усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , на підставі пункту 3 частини 1 статті 238 Сімейного кодексу України не суперечить закону та відповідає законним інтересам та правам малолітньої дитини, враховуючи найкращі інтереси дитини, оскільки обставини, що склались між усиновлювачами та усиновленим із незалежних від волі усиновлювачів причин не дають змоги забезпечити стабільні та гармонійні умови проживання і виховання малолітнього [PERSON] в сім`ї усиновлювачів. Відповідно до ч. 3 ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. В силу ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved