Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

03 березня 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить розірвати зареєстрований між ними шлюб, посилаючись на те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, фактично шлюбні відносини припинились. Спільне сумісне життя і збереження шлюбу стали неможливим. Проти відновлення сімейних стосунків і примирення з відповідачем позивач заперечує. Також просить стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн та витрати на послуги адвоката 7000 грн. 08 березня 2023 року вказаний позов прийнято до розгляду, призначено судове засідання. 17 квітня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач визнає позовну вимогу про розірвання шлюбу, проти розірвання шлюбу не заперечує. Того ж дня від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача, а також заява про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, яка мотивована тим, що наданий розрахунок є необґрунтованим та завищеним: час на досудовий аналіз справи не є співмірним з категорією справи; розрахунок містить послуги представництва в суді першої інстанції кількістю 3 години вартістю 4000 грн., але через подання відповідачем заяви про розгляд справи без його участі фактично судове засідання не проводиться, тому вказана послуга адвокатом фактично не надається. Обсяг та вартість виконаних адвокатом робіт не є співмірним із складністю справ про розірвання шлюбу, які є типовими справами незначної складності. Позивачем не надано акт приймання-передачі наданих послуг, який підтверджує фактично надані адвокатом послуги. В ордері взагалі не зазначено орган, в якому адвокатом надається правова допомога. Відповідач вважає, що позивачем для підтвердження витрат на правничу допомогу подані документи, які суперечать ст. 137 ЦПК України і просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. 24 квітня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Враховуючи викладене, на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 269. Місце реєстрації: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки сторони припинили, сумісне господарство не ведуть. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не висловила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розподіляючи судові витрати, суд доходить такого: Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, до початку судового розгляду відповідач визнав позов, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, а саме 536,80 грн., а іншу частину судового збору 536,80 грн. стягнути з відповідача. Щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості суду надано: 1) Договір про надання правничої допомоги №22 від 27 лютого 2023; 2) розрахунок суми гонорару адвоката за надання правової допомоги, відповідно до якого: досудовий аналіз справи, консультації 1000 грн., написання позовної заяви 2000 грн, представництво інтересів суді першої інстанції 4000 грн.; 3) квитанцію №22 від 27.02.2023 р., відповідно до якої, адвокату сплачено гонорар у сумі 7000 грн. Отже, позивачем надані докази, які підтверджують надання правничої допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Розглядаючи співмірність заявлених витрат за надання правової допомоги, суд враховує, що справа є малозначною, тому дії щодо досудового аналізу справи та написання позовної заяви не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи; у справі призначалось одне судове засідання, в яке відповідач подав заяву про визнання позову і розгляд справи без його участі, а представник позивача заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн не відповідають критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Виходячи з вищенаведених норм права та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн підлягають зменшенню до 2000 грн., і саме ця сума підлягає стягненню. На підставі викладеного та

Outcome: approved