Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення просить суд визнати за [PERSON] , у порядку поділу спільного майна подружжя, право приватної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,87 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. Позовна заява обґрунтована тим, що 10 червня 2017 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , зареєстрували шлюб, про що 10 червня 2017 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, зроблено відповідний актовий запис за №491. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . 24 жовтня 2018 року на підставі договору купівлі продажу квартири № 2677 [PERSON] та [PERSON] продали відповідачці [PERSON] квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 55,87 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м. Чоловік покупця\~ [PERSON] надав\~згоду на\~придбання вищевказаної\~квартири за\~ціну та\~на умовах\~визначених вищевказаним\~договором,\~що підтвердив\~заявою,\~справжність підпису\~на якій\~засвідчено нотаріально\~24\~жовтня 2018\~року за\~реєстровим номером\~2676.\~Рішенням Шевченківського\~районного суду\~м.Запоріжжя\~від 21.10.2022\~(справа\~№336/2867/22)\~шлюб був\~розірваний. Позивач стверджує, що зазначена квартира є спільною власністю подружжя як таке, що придбано за спільні кошти та внаслідок спільної праці подружжя. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного майна, позивач вимушений був звернутися до суду з позовною заявою в якій просить суд визнати за ним, у порядку поділу спільного майна подружжя, право приватної власності на 1/2 частку квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 55,87 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м.; стягнути із відповідачки [PERSON] на користь відповідача судовий збір в розмірі 4106.14 грн. Ухвалою суду від 15.07.2022 по вказаній справі відкрито провадження, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.08.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідачка просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. В запереченні зазначено, що в період зареєстрованого шлюбу 24.10.2018 року відповідачкою за власні кошти, отриманих від банківських депозитів та від накопичених заробітних плат, була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , за 591 150 грн., право власності якої оформлено на ім`я відповідачки. Позивач надав згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах визначених договором купівлі-продажу квартири та не заперечував проти оформлення даної квартири на її ім`я, оскільки знав і розумів, що ця квартира придбана за особисті кошти його дружини. 09.08.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та постановлено проводити розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження. 08.09.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 16.09.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на позовну заяву. 10.10.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторонам відмовлено у клопотанні щодо приєднання доказів до матеріалів справи у зв`язку з пропуском строку їх подачі. 30.10.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про відновлення підготовчого судового засідання, повернуто на стадію підготовчого судового засідання. 20.12.2022 ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Борисенков В.С. наполіг на задоволені позовних вимог, зазначивши, що сторони, перебуваючи у шлюбі за власні кошти придбали квартиру, в якій проживали разом з дитиною. Зазначив, що посилання представника відповідача щодо придбання квартири відповідачкою за особисті кошти не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Представник відповідачки просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки представник позивача не довів факту придбання квартири за власні кошти позивача, оскільки у останнього, на час придбання квартири, майже не було доходу. Вважає недоведеним фактом створення спільної власності подружжя шляхом придбання спірної квартири. Доказів про участь позивача у набутті майна суду не надано. Позивачем також не надано доказів, що в тому числі за рахунок його грошових та трудових затрат була придбана спірна квартира. Відповідачка підтримала позицію представника та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний позивач [PERSON] , який зазначив суду, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою вони придбали за власні кошти квартиру [ADDRESS] . Ремонт в квартирі робили також за сумісні кошти. Рішення щодо придбання квартири було їх сумісне. Відповідачка займалась організаційними питаннями щодо придбання та оформлення квартири. Він не заперечував оформити квартиру на відповідачку. На час придбання квартири вони офіційно працювали і в кожного був дохід, тому вважає, що зазначена квартира є їхньою спільною сумісною власністю. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, яка зазначила, що кошти на весілля сторони збирали самі, знає, що в них був загальний бюджет. Зазначила, що квартира придбана за кошти її доньки, оскільки у позивача на той час була маленька заробітна плата, заощаджень у останнього не було. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 10 червня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.11) [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . (а.с.12) Під час перебування сторін у шлюбі 24 жовтня 2018 року на підставі договору купівлі продажу квартири № 2677, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г., (а.с.14-15) була придбала квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 55,87 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13) та Договором купівлі продажу квартири (а.с.14), яка була зареєстрована за відповідачкою [PERSON] . Шлюб розірвано 21.10.2022 (справа №336/2867/22) Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, що не заперечувалось сторонами. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до приписів частини 1 статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідачкою та її представником презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , в судовому засіданні не спростована. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 343/1294/18, в постанові по якій від 04.03.2021 року акцентував увагу на тому, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачки щодо придбання квартири за власні кошти відповідачкою, зазначаючи, що в неї були особисті збереження, що підтверджується довідкою про доходи та довідкою по депозитах, оскільки належних та допустимих доказів суду надано не було. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі\~вищевикладеного,\~суд оцінивши\~докази у\~справі,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному і\~об`єктивному\~їх дослідженні\~прийшов до\~обґрунтованого висновку\~про недоведеність\~відповідачкою [PERSON] належними та допустимими доказами презумпцію належності квартири та факту придбання квартири [ADDRESS] за власні кошти під час перебування у шлюбі, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним у порядку поділу спільного майна подружжя, право приватної власності на 1/2 частку квартири номер [ADDRESS] Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Разом з\~цим відповідачка\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~на підставі\~п.9\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір», оскільки вона є законним представником дитини-інваліда. З огляду на вказане, [PERSON] підлягає звільненню від сплати судового збору.

Outcome: approved