Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] припинення права [PERSON] на 6/25 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] , визнання за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права спільної часткової власності на 6/25 частки домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] , [INFO] , виплати компенсації [PERSON] [INFO] за 6/25 частки домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] в розмір 64 396,19 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] .. Від спільного проживання народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] народилася [INFO] , мати - [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ст.. 135 СК України. Згідно витягу з протоколу № 58 опікунської ради від 25.12.2006 року задоволено прохання та підготовлено проекти рішень про надання дозволу на дарування житла на ім`я дитини [PERSON] . [PERSON] подарував [PERSON] , яка діяла як законний представник малолітньої дитини [PERSON] 6/25 частки житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказують, що згідно довідки про належність нерухомого майна [PERSON] є власником 4/25 частки домоволодіння, [PERSON] є власником 3/5 частки домоволодіння. Як вбачається з висновку експертного дослідження складеного за результатами проведення оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження ринкова вартість 6/25 житлового будинку з надвірними будівлями складає 64 396,19 грн. У фундаменті та зовнішній стіні яка відповідає виду «А», а саме у тій її частині яка відмежовує приміщення 1-1 пл. 27,0 кв. м. із зовнішнім простором виявлено дефекти у вигляді наскрізних тріщин, зокрема вертикальної з розкриттям від 10 до 15 мм у фундаменті та похилих з розкриттям від 1 до 10 мм у зовнішній стіні. У фундаменті та зовнішній стіні яка відповідає виду «Б», а саме у тій її частині, яка відмежовує приміщення 1-1- пл.. 27.0 кв. м. із зовнішнім простором виявлено дефекти у вигляді наскрізних тріщин, зокрема вертикальної з розкриттям від 5 до 8 мм у фундаменті та вертикальних з розкриттям від 1 до 5 мм у зовнішній стіні. Не вбачається за можливе виходячи із умов виділення співвласникам окремих квартири для ізольованого користування та заселення однією сім`єю. Зазначили, що є умови для припинення права власності на частку 6/25 у зв`язку з тим, що частка є незначною, не подільною, відповідно до експертного висновку, спільне користування та володіння є не можливим і не може завдати значної шкоди відповідачу, оскільки на час звернення до суду вона не проживає за адресою по [ADDRESS] , що відповідає вимогам ст.365 ЦК України. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 18.01.2023 року ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда витребувано від Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 - належним чином завірену копію спадкової справи та інформацію: хто та коли звертався із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , кому видавалось свідоцтво про право на спадщину, чи є в наявності заповіт та закрито підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.01.2023 року завідувач Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 О.Тимко надала витребувані документи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Вишня Г.В. позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачами знайома, [PERSON] не знає, ніколи не бачила за адресою по [ADDRESS] , однак від сусідів чула, що [PERSON] має претензію на житло. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачів знає. Від позивача дізнався що в нього є дочка. Хто така [PERSON] він знає і ніколи їх не бачив. Роботи по домоволодінню вона не виконує. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає що була дочка, від сусідів чула, що вона має претензію на частину домоволодіння. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено що [PERSON] володіє 6/25 частки житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.01.2007 року посвідченим приватним нотаріусом Водяницькою А.В. зареєстрованого в реєстрі № 172. Інша частка житлового будинку 4/25 частки домоволодіння, належить [PERSON] на підставі договору дарування від 10.07.1996 року посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. та 3/5 частки домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.10.1993 року виданого Третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. У відповідності до технічного паспорту від 05.07.2021 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами знаходиться по [ADDRESS] складається з житлового кімнати пл.. 27,0 кв.м., коридор пл.. 12,7 кв.м., кімната пл.. 27,4 кв.м., кухня пл.. 8,1 кв.м., ванна пл..2,1 кв.м., санвузол пл.. 1,0 кв.м., сходи пл.. 0,8 кв.м., коридор пл.. 5,7 кв.м., загальна площа житлового будинку складає 84,8 кв.м. Згідно з висновком експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №3583/4120-4122/21-27 від 13.10.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходиться по [ADDRESS] на час проведення дослідження складає 268 317,44 грн., ринкова вартість 6/25 частки складає 64 396,19 грн.; виділити в натурі 6/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у відповідності до вимог нормативних документів не вбачається можливим. Також позивачем було надано до суду, квитанцію №83552670 від 01.12.2022 про зарахування до ТУ ДСА України суму депозиту 64 396,19 грн. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у. праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України). У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Тобто, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини зауважував, що стаття 1 Першого протоколу по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (Ілйі§о\\у апсі ОІЇїегз V. ІЇіе Шіїесі Кіп§сіот) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія А, N 102) (справа « Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Згідно з пунктом 6 частини першої статті З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином, твердження сторони позивача про те, що позбавлення відповідача права власності на частину спірної квартири не нанесе їй значної шкоди тільки тому, що вона тривалий час не проживає в житловому будинку, є необґрунтованими, і ця обставина не є безумовною підставою для припинення права відповідача на 6/25 часток в спільному майні. Як вбачається судом із матеріалів справи, позивачі, на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України вніс на депозитний рахунок суду вартість частки майна відповідача. Вказана сума підлягає поверненню позивачу, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed