Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -Заборонити [PERSON] перебувати поряд з місцем проживання [PERSON] та її дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -Обмежити спілкування [PERSON] з постраждалою дитиною [PERSON] ; -Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вимог посилається на те, що 19.10.2019 заявник [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . 21.03.2023 заочним рішенням Орджонікідзевського районного суд м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Заявник мешкає та зареєстрована разом з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно погрожував фізичним насильством, висловлювався нецензурною лайкою, принижував заявника та членів її родини. Постійне домашнє насильство з боку [PERSON] стало підставою розірвання їх відносин, втім [PERSON] не залишає її та членів її родини у спокої: весь час [PERSON] переслідує, приїжджає до місця її проживання та створює сварки з погрозами. Кривдник ( [PERSON] ) постійно пише їй смс- повідомлення, в яких містяться погрози в її адресу, в адресу її дитини та інших членів її родини. На її заяви до поліції відносно [PERSON] складено три протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Київським районним судом м. Харкова винесено три Постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Таким чином, заявник вважає, що вона і її дитина [PERSON] є особами, які зазнали домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] та її дитини [PERSON] , на її думку, необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці її спільного проживання із її дитиною - [PERSON] та заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб. У зв`язку з викладеним, заявник звернулася до суду з вказаною заявою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 заяву передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 відкрито провадження по справі. У судовому засіданні 03.05.2023 представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Натина А.О. надав суду заперечення на заяву, в яких просив відмовити в задоволені заяви в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції представник зазначив наступне. [PERSON] підтверджує факт, що шлюб між сторонами розірваний. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу [PERSON] подавав заяву про надання строку для примирення. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу, до [PERSON] було відправлено заяву з проханням вирішити спір щодо аліментів та участі у вихованні дитини в добровільному порядку. Однак остання проігнорувала пропозицію щодо мирного вирішення спору та подала до суду заяву про стягнення аліментів. Оскільки [PERSON] відмовилась в добровільному порядку вирішувати спір, [PERSON] був вимушений звернутись до Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з заявою про винесення рішення щодо визначення способу участі у вихованні дитини. Станом на сьогоднішній день рішення Службою у справах дітей по Київському району ще не прийнято, орієнтовно засідання комісії має відбутися в 10 числах травня. Щодо домашнього насильства вважає, що заявниця обрала чітку для себе позицію всіма можливими способами позбавити [PERSON] можливості спілкуватись з сином [PERSON] , що підтверджується тим, що [PERSON] постійно домовлялась з [PERSON] , що останній може в певний час приїхати і погратись з сином [PERSON] , однак коли останній приїзжав, [PERSON] викликала поліцію по факту вчинення домашнього насильства. На їх думку, це все виглядало, як спосіб зафіксувати якнайбільше постанов відносно [PERSON] , що б дійсно дало результат, який би унеможливив би побачення [PERSON] зі своїм сином [PERSON] . Також зазначив, що переписка, яку надає заявниця на обгрунтування вчинення домашнього насильства датована 17.11.2022 року. Саме дану переписку [PERSON] використовує у всіх справах по факту вчинення домашнього насильства, що начебто [PERSON] вчиняє домашнє насильство. Представник [PERSON] і сам [PERSON] не заперечують того факту, що така переписка була. Однак таке відбулось лише один раз, коли [PERSON] піддався емоціям щодо неможливості побачитись з своїм сином. По даній переписці було складено протокол і [PERSON] визнав себе винним та сплатив штраф за свої незаконні дії. Вказав, що 02.05.2023 Харківським апеляційним судом було скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2023 року, справу було закрито за відсутності в діях [PERSON] ознак адміністративного правопорушення. На даний час в провадженні Харківського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга на постанову Київського районного суду м.Харкова від 28.02.2023. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Цуркан Р.В. в судовому засіданні підтримали подану заяву в повному обсязі та просили її задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] та його представник - адвокат Натина А.О. проти задоволення заяви заперечували, з підстав, викладених в запереченнях. Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Розглядаючи заяву, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; крім того в розумінні вимог статті 82 ЦПК України, лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є колишнім подружжям та батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). З довідки ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 15.12.2022 вбачається, що 28.11.2022 [PERSON] зверталася до ХРУП №1 ГУНП в Харківській області із заявою, в якій просила вжити заходів відносно її чоловіка - [PERSON] , який на думку заявниці, вчиняє щодо останньої домашнє насильство. З пояснень [PERSON] встановлено, що з листопада 2022 року [PERSON] почав телефонувати дружині на мобільний телефон вночі, погрожувати через месенджери розправою за те, що [PERSON] не бажає мешкати з ним разом, погрожував забрати дитину та розправитись із батьками заявниці. Вказані події відбувались неодноразово протягом листопада 2022 року. 07.12.2022 року, гр. [PERSON] викликала наряд поліції у зв`язку із тим, що [PERSON] вчиняв з нею сварку та погрожував забрати дитину. З пояснень гр.. [PERSON] встановлено, що його дружина - [PERSON] , категорично відмовляється надавати йому можливість спілкуватись із спільним сином, не відповідає на його дзвінки та прохання побачитись із сином, у зв`язку із чим останній, 08.12.2022 року звернувся із заявою до поліції. Таким чином, між колишнім подружжям склались цивільно-правові відносини, для вирішення яких [PERSON] рекомендовано звернутись до суду, та надалі, у разі невиконання одним із батьків рішення суду, до виконавчої служби. Перевірку по матеріалам припинено (а.с.5). Згідно повідомлення начальника ХРУП №1 ГУНП в Харківській області № 16976/119-61/01/09/2022 від 01.12.2022, заява [PERSON] зареєстрована до ЖЄО №16976 від 24.11.2022. Під час розгляду матеріалу було виявлено факт вчинення домашнього насильства психологічного характеру громадянином [PERSON] відносно [PERSON] . За результатами перевірки у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та даний адміністративний матеріал було направлено до Київського районного суду м. Харкова для вирішення питання про притягнення до відповідальності кривдника (а.с.6). З повідомлення начальника ХРУП №1 ГУНП в Харківській області № 17523/119-61/01/09/2022 від 09.12.2022 вбачається, що 07.12.2022 до ЖЄО №17523 зареєстрована заява [PERSON] . Під час розгляду матеріалу було виявлено факт вчинення домашнього насильства психологічного характеру громадянином [PERSON] відносно [PERSON] та їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За результатами перевірки у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та даний адміністративний матеріал було направлено до Київського районного суду м. Харкова для вирішення питання про притягнення до відповідальності кривдника (а.с.7). Вказані обставини підтверджуються також копією постанови Київського районного суду міста Харкова від 26.12.2022, якою на [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП накладено штраф в розмірі 170 грн. та стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. (а.с.10). При цьому суд не бере до уваги як доказ вчинення [PERSON] домашнього насильства постанову Київського районного суду міста Харкова від 28.02.2023 у справі №953/193/23 відповідно до якої [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, на яку посилається заявниця в заяві, як доказ домашнього насильства, оскільки вказана постанова скасована постановою Харківського апеляційного суду від 02.03.2023 (а.с.11,94); Також в ході розгляду справи встановлено, що на стадії оскарження перебуває постанова Київського районного суду міста Харкова від 28.02.2023 у справі №953/194/23 відносно [PERSON] , тобто вказана постанова на даний час не набула чинності (а.с.12, 90-93). Також суд не приймає до уваги твердження заявника щодо погроз в адресу дитини, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних тверджень заявником не надано. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п. 7, 9 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис, виходячи з положень Закону, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП України та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо застосування психологічного насильства відносно неї, що окрім зазначеного вище, також вбачається з роздруківки листування [PERSON] та [PERSON] , у яких [PERSON] надсилав заявнику повідомлення, в яких містилися погрози в її адресу та адресу членів її родини, в свою чергу заінтересованою особою не спростовано тих фактів, про які йшла мова під час судового розгляду, у суду наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог, та вважає необхідним застосувати відносно [PERSON] обмежувальний припис з метою протидії домашньому насильству відповідно до статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд встановив ризики настання будь-якого насильства з боку заінтересованої особи стосовно заявника в майбутньому, при цьому, враховуючи високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи - [PERSON] , такі ризики є реальними та підтвердженими матеріалами справи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис строком на 3 місяців в частині заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги ж заявника щодо видачі обмежувального припису стосовно заборони [PERSON] перебувати поряд з місцем проживання [PERSON] та її дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмеження спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON] , задоволенню не підлягають, оскільки належних доказів вчинення насилля саме над дитиною, суду не надано, а також з урахуванням того, що на даний момент Службою у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вирішується питання про участь батька у вихованні дитини тому задоволення таких вимог, фактично позбавить [PERSON] брати участь у вихованні свого сина. Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial