Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

03 січня 2020 року позивач звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що після смерті його дідуся - [PERSON] , померлого [INFO] відкрилася спадщина на частку в праві власності на спадкове майно, що залишилось після його смерті. [PERSON] не повідомив нотаріуса про наявність у спадкодавця [PERSON] інших спадкоємців. 26 вересня 2014 року на ім`я відповідача видано свідоцтво про право на спадщину на заявлене спадкове майно. Позивач є спадкоємцем за законом згідно ст. 1266 ЦПК України, так як його батько та син [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини. Позивач на час смерті дідуся був малолітнім, оскільки народився [INFO] , до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, але є таким, що прийняв спадщину фактично. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але відповідно до постанови від 17 жовтня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дідуся у зв`язку із тим, що [INFO] , в зв`язку з відмовою інших спадкоємців дружини померлого [PERSON] та сина померлого [PERSON] від спадщини на ім`я іншого спадкоємця та сина померлого [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на заявлене спадкове майно за законом, який прийняв спадщину. Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Відповідно до ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області спадкову справу після смерті [PERSON] . Докази отримані 21 вересня 2020 року. 06 лютого 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. 12 березня 2020 року позивачем уточнено позовні вимоги. 01 квітня 2020 року відповідачем подано відзив на уточнену позовну заяву. 25 січня 2021 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області, з урахуванням ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2021 року про виправлення описки, ухвалено заочне рішення у справі. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2021 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення. 05 березня 2021 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій відповідач вказав, що відповідач про судове засідання повідомлений не був, судове рішення не містить дослідження судом факту наявності інших спадкоємців, крім того, в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває справа № 643/15707/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання відмови від спадщини недійсною. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 25 січня 2021 року скасовано та призначено справу до розгляду. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. 21 листопада 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області отримано справу та ухвалою судді від 23 листопада 2022 року прийнято до провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача від 02 листопада 2021 року про зупинення провадження у справі. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. В заяві, яка надійшла до суду представник позивача просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, підстав неявки не повідомив, у наданому відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач фактично втратив право на спадкування після смерті дідуся, оскільки позивач та його мати жодним чином не спілкувались зі спадкодавцем, також з їх сторони не було догляду за спадкодавцем та його майном, на момент смерті дідуся позивач досяг чотирнадцятирічного віку та міг самостійно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, про наявність інших спадкоємців відповідач не знав, оскільки з позивачем не спілкувався та не знав їх дійсного прізвища. Третя особа приватний нотаріус Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Черняєв Віталій Андрійович надав до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області заяву з проханням розглянути справу без представника нотаріальної контори при вирішенні спору покладається на розсуд суду. До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяв не подавав. Повідомлень про причини неявки третьої особи до суду не надходили. З урахуванням належного повідомлення сторін, клопотання позивача про розгляд справи у його відсутність, подання відзиву на позов відповідачем, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України унеможливлює проведення заочного розгляду справи, попереднє скасування заочного рішення за заявою відповідача та з урахуванням положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення, оскільки наявні в справі докази є достатніми для ухвалення рішення у справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Глушківською сільською радою Куп`янського району Харківської області, актовий запис за № 02 /а.с.116/. До дня смерті, відповідно до копії довідки виконавчого комітету Глушківської сільської ради, постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент смерті проживали [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син) /а.с.131/ Приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області була відкрита спадкова справа №23/2014 після батька [PERSON] за заявою [PERSON] , сина спадкодавця. Після його смерті відкрилась спадщина на частку в праві власності на майно, яке складається з земельної ділянки площею 4,8037 га, розташованої на території Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.117/, грошового вкладу, що знаходиться на зберіганні в Куп`янській філії ХОУ АТ «Ощадбанк» ГВБВ №10026,0545 на рахунку №9155/101811 з залишком суми 1 501,41 грн /а.с.129, 130/. З отриманої копії спадкової справи після смерті [PERSON] убачається, що спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України є дружина померлого - [PERSON] , та діти померлого [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON] , звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами /а.с.112, 119/. У поданій нотаріусу 26 вересня 2014 року заяві [PERSON] зазначив, що спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON] , які від належної їм долі у спадщині відмовилися. Повідомив, що у померлого немає малолітніх, неповнолітніх а також недієздатних спадкоємців за законом, які могли б прийняти спадщину. [PERSON] 09 червня 2014 року подав заяву про прийняття спадщини, 04 липня 2014 року подав заяву про відкликання заяви від 09 червня 2014 року та 04 липня 2014 року подав заяву про відмову від спадщини /а.с.120, 121, 124/. [PERSON] відмовилася від належної їй долі в спадщині після смерті [PERSON] , подавши заяву до нотаріуса 28 травня 2014 року /а.с.127/. Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 26 вересня 2014 року, виданих Приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області, після смерті [INFO] [PERSON] , на ім`я [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 1453, 1454 після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянки площею 4,8037 га, розташованої на території Глушківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323781000:03:000:0217 та грошового вкладу, що знаходиться на зберіганні в Куп`янській філії ХОУ АТ «Ощадбанк» ГВБВ №10026,0545 на рахунку №9155/101811 з залишком суми 1501,41 грн /а.с.110, 111/. Також з копій паспорту громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] /а.с.5/, повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 01 грудня 1998 року /а.с.9/ вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] , який, в свою чергу, був сином [PERSON] та [PERSON] , тобто - [PERSON] є онуком [PERSON] . Копія свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER] від 09 листопада 1998 року /а.с.7/ свідчить, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , тобто - до моменту смерті [PERSON] - [INFO] та на момент відкриття спадщини після смерті дідуся [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] виповнилося 15 років. У жовтні 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна після смерті [PERSON] , однак, постановою нотаріуса постанови від 17 жовтня 2019 року /а.с.10/ позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дідуся у зв`язку із тим, що 26 вересня 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину на заявлене майно та роз`яснено право звернення до суду зі заявою про внесення змін до свідоцтв на підставі ст. 1300 ЦК України. Вирішуючи позов суд виходить з таких норм законодавства. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (стаття 1278 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4-5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину. Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5). Порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину передбачено статтею 1300 ЦК України. Так, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтва про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. За таких обставин, передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року(справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18). Дослідивши наведені доводи та письмові докази, суд приходить до висновку, що при оформленні спадщини приватному нотаріусу не надано даних щодо наявності інших спадкоємців, у зв`язку з чим відповідач [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] отримав все спадкове майно. При цьому, на момент смерті [PERSON] [PERSON] був неповнолітнім, а отже, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1266, ч. 1 ст. 1261 ЦК України за дідом, оскільки на момент його смерті, батько позивача - син спадкодавця не був живий. При цьому, посилання відповідача у відзиві на той факт, що [PERSON] у зв`язку з настанням 14 річного віку міг самостійно подати таку заяву не приймається судом до уваги з огляду на те, що ч. 3 ст. 1269 ЦК України визначає право особи, яка досягла чотирнадцяти років, подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника, тобто визначає її дієздатність, а не зумовлює необхідності подання такої заяви для прийняття спадщини з огляду на положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України. При цьому, обставини, за яких, в тому числі неповнолітня особа вважається такою, що не прийняла спадщину передбачені лише ч. 2 ч. 4 ст. 1273 ЦК України та не включають в себе необхідності проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Також, посилання відповідача на недогляд за спадкодавцем, окреме проживання, ненадання допомоги не є підставою для відмови у позові з огляду на неналежність таких посилань через відсутність рішення суду, яким би позивача було усунуто від права на спадкування. Також, не є підставою для відмови в задоволенні позову і посилання відповідача на наявність спору щодо скасування відмови від прийняття спадщини іншим спадкоємцем, оскільки у разі задоволення такого позову, спадкоємець не позбавлений права звертатися за перерозподілом спадщини, внесення змін до свідоцтв. Таким чином, судом установлено, що спадщина після смерті [PERSON] підлягає перерозподілу між [PERSON] (онуком померлого) та [PERSON] (сином померлого) оскільки після видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з`явився інший спадкоємець і між спадкоємцями відсутня взаємна згода щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, в рівних частках, тобто по частині за кожним . За таких підстав суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому відповідач [PERSON] , є інвалідом 2-ї групи, який підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Водночас, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У даному випадку відповідач не заявив про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Між тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 26 грудня 2019 року /а.с.13/, Додаткову угоду /а.с.14/, ордер та свідоцтво /а.с. 15, 16/, квитанцію про сплату послуг адвоката на суму 3 000,00 грн /а.с.17/, акт прийняття здачі виконаних робіт від 27 грудня 2019 року /а.с.18/. Ураховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі\~викладеного та

Outcome: approved