Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

17 листопада 2022 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Полтави з вищевказаним позовом, який надійшов до суду 30 листопада 2022 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2022 року цивільну справу направлено за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2023 року цивільну справу передано на розгляд Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2023 року справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач зазначила те, що 16 березня 2013 року вона уклала шлюб із відповідачем, зареєстрований Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області, актовий запис №02. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з позивачем. Шлюбно-сімейні відносини сторін припинені з березня 2021. Сімейне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на питання родини та побуту. Сварки та конфлікти призвели до втрати почуття любові. Спільне господарство не ведеться. На даний час відповідач проживає окремо. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу неможливо, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Крім того, у позові позивач просить стягнути з відповідача, на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя дитини, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку, так як дитина потребує постійного медичного та профілактичного контролю, додаткових витрат на забезпечення належного відпочинку, навчання у зв`язку зі станом здоров`я. Позивач вважає, що відповідач здоровий та працездатний, а тому повинен і має можливість сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу, позовну заяву призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, 13 квітня 2023 року подала до суду заяву, у якій просила цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, 13 квітня 2023 року подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, просив шлюб розірвати, а в стягненні аліментів - відмовити, оскільки аліменти він сплачує добровільно. Також просив цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що 16 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб, про що Петрівською сільською радою Балаклійського району Харківської області складено відповідний актовий запис за №02 /а.с.05/. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] /а.с.16/. Сторонами визнано, що за час спільного проживання через взаємовідносини сторін, ними втрачено почуття любові один до одного, припинено фактичні шлюбно-сімейні відносини та відсутнє бажання їх поновити, а збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. За ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України визначено право одного з подружжя подати позов про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, ураховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] », після розірвання шлюбу просить прізвище їй залишити без змін. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до копії договору безоплатного користування нерухомим майном від 12 січня 2022 року, малолітня дитина [PERSON] , 2013 року народження, проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] /а.с.08/. Факт проживання дитини з позивачем відповідачем не заперечується. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те, що відповідач працездатний, є батьком малолітньої дитини, належних та допустимих доказів на підтвердження домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не надано, суд вважає можливим стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо добровільної сплати аліментів в якості підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення аліментів, оскільки факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів указує на наявність спору між сторонами та відсутності узгодженого сторонами порядку та обсягу їх сплати. Крім того доказів такої сплати відповідачем не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Матеріали справи містять конверт з відміткою поштового відділення /а.с.17/, з якого убачається, що позивачем подано позов до суду 17 листопада 2022 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти саме з цієї дати. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу /а.с.04/, задоволення позову, визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору - 496,20 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в сумі 496,20 грн. Щодо судових витрат за позовну вимогу про стягнення аліментів, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved