Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

19.11.2021 позивач [PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати\~ [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.10.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А.В. Договір купівлі-продажу зареєстрований у реєстрі за № 3449. В належній позивачу квартирі зареєстрована [PERSON] , відповідач по справі, яка відповідно до пункту 11 договору купівлі-продажу житлового будинку зобов`язалася знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою протягом двох тижнів з моменту підписання договору купівлі-продажу, тобто до 31.10.2021 року. Житловий будинок звільнений від особистих речей відповідача, однак відповідач з реєстраційного обліку не знявся, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 07.03.2023 справу передано до Дружківського міського суду Донецької області за територіальною підсудністю судових справ Артемівського міськрайонного суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки вона суд не сповістила, від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України\~ суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.10.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А.В. Згідно акту про встановлення факту фактичного непроживання, складеного 24.11.2021 року провідним спеціалістом відділу житлово-комунального господарства та благоустрію Світлодарської міської ВЦА, [PERSON] зареєстрована, але дійсно не проживає за аресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією, наданої керівником Світлодарської міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області на запит суду від 03.12.2021, за адресою: Донецька область, Бахмутський район, м. Світлодарськ, ПДУ 4, зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] не знята з реєстрації із даного житлового будинку, перешкоджає позивачу, як власнику будинку, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням його права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України\~\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 383 ЦК України\~\~встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89\~ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку 2015 року, ним не користується, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved