Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні та володінні жилим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення до спірної квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником частки вищезазначеної квартири, проте, протягом тривалого часу не має можливості потрапити до спірної квартири, оскільки відповідачка, яка є власницею іншої частки квартири незаконно встановила замок на двері, ключі не надає, чим створює перешкоди в користуванні приватною власністю. Ухвалою суду від 08.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач подала відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідачка заперечує проти задоволенню позову. Представник позивача подала відповідь на відзив, в якому просила позов задовольнити та зазначила, що після ознайомлення зі змістом відзиву позивач прийшов до спірної квартири, але до квартири його не впустили, при зверненні до сусідки, з`ясувалось, що вона має ключі від квартири позивача та відповідачки, але без згоди [PERSON] ключі не надасть. У встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подано, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.06.2011 позов [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Поділено між [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] 853,56 грн. у відшкодування сплачених витрат з оплати комунальних послуг та послуг з утримання житла. Розподілено між [PERSON] та [PERSON] зобов`язання, що випливають з кредитної угоди від 08 грудня 1999 року № 03 у рівних частинах. В іншій частині позову [PERSON] відмовлено. Рішення набрало законної сили 08.08.2011 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.01.2013 відмовлено повністю в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] шляхом надання ключів від кімнати № [NUMBER] площею 17,1 кв.м, встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] , стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Відмовлено повністю в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 450 грн. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області зазначене вище рішення суду в частині відмови [PERSON] у задоволенні вимог про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] та в частині розподілу судових витрат - скасовано. Позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] - задоволено. Встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] таким чином: виділено [PERSON] у користування житлову кімнату №5 площею 12,5 кв.м. та лоджію № II площею 1,8 кв.м.; виділено [PERSON] у користування житлову кімнату №3 площею 12,6 кв.м. та лоджію № I площею 1,8 кв.м.; житлову кімнату №4 площею 17,1 кв.м., коридор №1 площею 4,3 кв.м., коридор №2 площею 8,8 кв.м, коридор №6 площею 3,8 кв.м., кухню №7 площею 8,6 кв.м., вбиральню №8 площею 1,0 кв.м та ванну №9 площею 2,6 кв.м. залишити у загальному користуванні. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2013 року - залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 54 грн. 88 коп. у відшкодування судових витрат. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.06.2014 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2023 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по частини кожному. У своїх повідомленнях ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 26.05.2021 та 16.08.2021 на заяви позивача, зазначили, що з [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру, рекомендували звернутись до сусідів для отримання ключів від дверей спільного коридору або до суду. Згідно довідок № 11916 від 16.08.2021 та № 10719 від 29.11.2022 [PERSON] звернувся до ЧРУП ГУНП в Чернігівській області для вжиття заходів до колишньої дружини [PERSON] , яка не дає ключі від замка дверей загального коридору спірної квартири, чим порушує його права, з [PERSON] , було проведено бесіду профілактичного характеру та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до повідомлення ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 12.12.2022 дільничні офіцери поліції ЧРУП провели перевірку та встановили, що до компетенції поліції не входить відновлення права користування заявника та було рекомендовано звернутись до суду, для відновлення свого права користування приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України N475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК\~України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням ч.ч. 1, 2 ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності. Між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою, однак квартира має бути у вільному користуванні обох сторін. Згідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач позбавлений здійснювати права співвласника в повному обсязі (зокрема, в частині користування майном) через протиправну поведінку відповідача, яка не надає позивачу доступу до домоволодіння, утримуючи у себе ключі, а спроби позивача домовитися з даного питання в позасудовому порядку з відповідачем залишилися без задоволення, у зв`язку з чим має місце звернення позивача до суду із даним позовом, а до цього - до органів Національної поліції, втім, порушені права позивача поновлені не були. Відповідно до ч. 4 та ч.\~5\~ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом в даній справі не встановлено випадків здійснення позивачем житлових прав в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та встановлених судом обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved