Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі судового наказу Буського районного суду Львівської області від 18.02.2022 року в справі №943/144/22, нарахованих за період із 08 березня 2022 року по 20 грудня 2022 року в розмірі 32\~895,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] покликається на те, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2016 року до цього часу, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу між ними неодноразово виникали непорозуміння, шлюбні відносини тимчасово припинені. Позивач раніше звертався до суду із позовом про розірвання шлюбу, однак через примирення відкликав таку заяву. Судовим наказом Буського районного суду Львівської області від 18.02.2022 року задоволено заяву відповідачки про стягнення із позивача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , починаючи із 18 лютого 2022 року. Однак після вказаного судового рішення сторони знову примирилися та продовжили проживати однією сім`єю, протягом цього часу позивач матеріально забезпечував свою сім`ю. Проте після чергового конфлікту, сторони знову почали проживати окремо та відповідачка звернулася до Буського ВДВС із заявою про примусове стягнення вищевказаних аліментів на утримання сина, внаслідок чого державним виконавцем 06.03.2023 відкрито виконавче провадження та здійснено нарахування аліментів за спірний період на загальну суму в розмірі 46\~053 грн., у тому числі за час їх спільного проживання однією сім`єю із відповідачкою. Зокрема, позивач стверджує, що він надавав матеріальне забезпечення дитині в період з березня 2022 року по грудень 2022, враховуючи подання заяви відповідачкою до виконавчої служби лише 06.03.2023 року. Оскільки спірна заборгованість по аліментах виникла не з вини позивача, за час спільного проживання із відповідачкою, а тому просить поданий позов задовольнити повністю, звільнивши його від сплати спірної заборгованості по аліментах на утримання сина. Ухвалою судді від 11.04.2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання та викликом сторін у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, виходячи із вищенаведених мотивів. Крім того позивач покликався на те, що він має йти на операцію у м. Львові. Він не має змоги сплачувати спірні аліменти, оскільки не може працевлаштуватись, натомість його батьки погодились сплачувати вказаний розмір аліментів. Також позивач повідомив, що з 20 грудня 2022 року він проживає один у придбаному під час шлюбу житловому будинку, а відповідачка проживає окремо з дитиною, а також позивач неодноразово провідує дитину і допомагає матеріально та продуктами харчування, про що ним долучено до позовної заяви фіскальними чеками. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, покликаючись на те, що вона проживає з дитиною окремо від позивача, оскільки він вчиняв щодо неї насильство. Вона виховує та утримує дитину, проживаючи окремо в житловому будинку зі своїм батьком. Позивач не сплачує аліментів на утримання сина, рідко навідує їх, зокрема, три рази приходив до дитини, хоча має таку можливість, оскільки їй відомо про те, що позивач працює на меблях і має щомісячний дохід в сумі 20\~000 грн. Заперечуючи проти наданих позивачем фіскальних чеків, відповідачка також надала фіскальні чеки щодо матеріального забезпечення дитини нею. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Красненської селищної ради Буського району Львівської області від 28.10.2016 року, актовий запис №16. [INFO] від указаного шлюбу в сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.12.2020. Відповідно до судового наказу Буського районного суду Львівської області від 18.02.2022 року в справі №943/144/22 вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 лютого 2022 року. Постановою начальника Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. №71196305 від 06.03.2023 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового наказу, копію якої скеровано сторонам по даній справі. Як убачається із розрахунку заборгованості по аліментах від 16.03.2023, складеного начальником Буського відділу ДВС Боруцькою І.В., що заборгованість позивача [PERSON] зі сплати аліментів відповідно до вищезгаданого судового наказу за період із лютого 2022 року по березень 2023 року становить 46\~053,00 грн., а боржником сплачено 0,00 грн. Відповідно до довідок Красненської селищної ради №120, №121 від 15.03.2023, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Крім нього за вказаною адресою також зареєстровані: батько [PERSON] , 1963 р.н. та син [PERSON] , 2020 р.н., а згідно записів трудової книжки серії [NUMBER] позивач не працює із 08 жовтня 2018 року. Частиною другою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічною за\~своїм змістом\~є положення\~статті 180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті восьмої та одинадцятої Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Батьки можуть\~бути звільнені\~від обов`язку\~утримувати дитину,\~якщо дохід\~дитини набагато\~перевищує дохід\~кожного з\~них і\~забезпечує повністю\~її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду (ст. 188 СК України). Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як зазначив Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 листопада 2018 року в справі №343/860/17 (провадження №61-29927св18), що норма частини другої статті 197 СК України не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Як убачається із наданого позивачем акту, складеного за участю працівників Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] , що відповідачка [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] (позивач у справі) і сином [PERSON] , [INFO] із 08.03.2022 по 20.12.2022. Однак, зазначені обставини не спростовують спірного розміру заборгованості по аліментах, як і не доводять факту сплати позивачем у вказаний період аліментів, визначених судовим наказом від 18.02.2022. Крім того, на думку суду, не заслуговують на увагу доводи позивача про надання матеріального забезпечення дитині в період з березня 2022 року по грудень 2022, враховуючи заяву відповідачки до виконавчої служби лише 06.03.2023 року, на що він покликався як на підставу для задоволення свого позову, оскільки згідно частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, за який присуджені платежі. Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання 03 березня 2023 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження». Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість по аліментах. Крім того, позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному розмірі та порядку згідно судового наказу від 18 лютого 2022 року. Аналогічний правовий висновок викладений у згаданій вище постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року в справі №343/860/17 (провадження №61-29927св18). Крім того, позивачем до суду не надані обґрунтування звільнення від сплати аліментів, із покликанням на вимоги статті 197 СК України (за наявності тяжкої хвороби або інших обставин, що має істотне значення), як і докази цьому до суду також ним не надані. Покликання позивача [PERSON] на придбання ним для дитини продуктів харчування, засобів гігієни, медикаментів згідно наданих ним фіскальних чеків на загальну суму 3233,16 грн. не може бути підставою для звільнення від нарахованої заборгованості по аліментах, а може бути свідченням лише додаткових добровільних витрат батька на утримання дитини за наявності додаткових потреб, зважаючи також і на підтверджені витрати матері дитини (відповідачки [PERSON] ) щодо придбання нею для дитини продуктів харчування, засобів гігієни, медикаментів згідно наданих нею фіскальних чеків (окрім нечитабельних чеків) на загальну суму 13060,12 грн. Разом із тим, позивачем не надано до суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження перерахування аліментів на утримання дитини саме відповідачці, як і відсутні будь-які докази сплати ним аліментів на дитину, а згідно наданого виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах від 16.03.2023 вбачається, що боржником сплачено 0,00 грн. Крім того, судом встановлено, що станом на момент розгляду справи, позивач не звертався до державного виконавця, яким було розраховано заборгованість по сплаті аліментів, не надав виконавцю доказів сплати аліментів, які не були враховані державним виконавцем, а також доказів недійсності розрахунку заборгованості по аліментах станом на теперішній час. Згідно положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд вважає, що позивач [PERSON] не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які покликався як на підставу своїх позовних вимог та доводів позовної заяви, які грунтуються на припущеннях, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за їх недоведеністю. Отже, ураховуючи відмову в позові, сплачений позивачем [PERSON] судовий збір за подання цієї позовної заяви в розмірі 1073,60 грн. не підлягає до відшкодування позивачу та покладається на нього, що відповідає положенню пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed