Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка мотивована тим, що заявник прибув в Україну у 1989 році, будучи неповнолітнім, разом з матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] , та з того часу постійно проживає на території України. У період часу з 1989 року по 1993 рік він проживав без реєстрації разом з матір`ю та братом в селі Первомайське Калинівського району Вінницької області та навчався в Голендрійській ЗОШ І-ІІІ ступенів. На час переїзду в Україну заявнику було вісім років, тому паспорт громадянина колишнього СРС він не отримував. Вподальшому [PERSON] відбував покарання у Стрижавській виправній колонії №81, а після звільнення проживав без реєстрації в [ADDRESS] . 22.06.2021 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області до заявника, у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду. Згодом, примусовий захід було змінено. Так, на день подання заяви [PERSON] знаходиться у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І.Ющенка ВОР» у відділенні №24. Заявник неодноразово звертався у відповідні органи для отримання паспорта, проте йому було відмовлено, в зв`язку з необхідністю підтвердити факт постійного проживання на території України, станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні станом на 13.11.1991 року. Враховуючи викладене, [PERSON] звернувся до суду з цією заявою. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник заінтересованої особи Управління Державної\~міграційної служби\~України у\~Вінницькій області в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви, оскільки вона є безпідставною, необґрунтованою. Додатково суду пояснив, що [PERSON] не має документу, який посвідчує його особу. В зв`язку з цим, суди в окремому провадженні не можуть встановлювати тотожність особи. Також додав, що документи додані заявником до заяви не являються належними та допустимими доказами на підтвердження належності до громадянства України, в тому числі проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року відповідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Крім того, зазначив, що суд має поставитись критично до довідки Заливанщинського старостинського округу та довідки Писарівської сільської ради, оскільки не зрозуміло на підставі яких документів староста та заступник міського голови зробили такі висновки за період з 1989 року по 1993 рік. Вся заява про встановлення факту проживання [PERSON] ґрунтується на припущеннях. Щодо показів свідка, то вони мають бути перевірені в сукупності з іншими доказами. Просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Зі свідоцтва про народження № [NUMBER] вбачається, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Уральськ Уральська область Казахської РСР та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Зі змісту відповіді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Калинівської міської ради №02-21-937 від 02.06.2021 року встановлено, що [PERSON] навчався в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів с. Голендри Калинівського району Вінницької області, був зарахований до 6 класу 01.09.1993 року, виключений зі школи 01.11.1996 року за невідвідування навчальних занять та досягнення 15 років (наказ від 01.11.1996 року №88) та дійсно проживав без реєстрації місця проживання в с. Первомайське Калинівського району Вінницької області з 1989 року по 1993 рік (а.с. 10). Також факт проживання заявника без реєстрації місця проживання в с. Первомайське Калинівського району Вінницької області з 1989 року по 1993 рік разом з матір`ю [PERSON] та навчання в Голендрійській ЗОШІ-ІІІ ступенів підтверджується довідкою в.о. старости Заливанщинського старостинського округу Калинівської міської ради №02-19-103 від 01.06.2021 року (а.с. 11). Відповідно до виписок з погосподарських книг №6 по Заливанщинській сільській раді, [PERSON] та його сім`я в складі матері [PERSON] та брата [PERSON] , проживали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 1989 року по 1993 рік (а.с. 12-17). Суд критично ставиться до твердження представника заінтересованої особи про відсутність у заявника документу, який посвідчує його особу, оскільки в матеріалах справи міститься довідка встановлення особистості, видана Відділом поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 18). Слід відзначити, що [PERSON] відбував покарання в Стрижавській виправній колонії №81 за вироком Калинівського міськрайонного суду від 14.05.2004 року за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч. 2, 70, 71 ч. 5 КК України (а.с. 19). Звільнився 13.12.2006 року та вибув в [ADDRESS] . 22.06.2021 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області до заявника, у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду (а.с. 20-24). Згодом, примусовий захід було змінено на посилений нагляд (а.с. 25). Так, на день подання заяви [PERSON] знаходиться у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І.Ющенка ВОР» у відділенні №24 (а.с. 26-28). З матеріалів справи вбачається, що КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І.Ющенка ВОР» зверталось до Відділення №1 у м. Вінниця Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо оформлення паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , проте їм було відмовлено, оскільки подано не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта (а.с. 29). Слід відзначити, що брат заявника [PERSON] також звертався в суд з аналогічною заявою та рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11.01.2022 року, яке набрало законної сили, встановлено факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991 (а.с. 30-52). З пояснень свідка [PERSON] наданих в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] \~проживав в\~с. Первомайське Калинівського району Вінницької області з 1989 року. На той час свідку було 15 років та він товаришував з братом заявника - [PERSON] , а [PERSON] тоді було 7-8 років. Вони переїхали до України з матір`ю та вітчимом. В 1991 році свідок проживав у с. Громадське, яке розташоване за 3 км. від місця проживання [PERSON] та його брата [PERSON] , з яким вони по вечорам часто зустрічались, оскільки товаришували. З 1992 року по 1994 рік свідок служив у армії, а коли повернувся, то сім`я заявника проживала за тією ж адресою. Посилання представника заінтересованої особи у відзиві на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19, є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин. Посилання на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду у справі № 363/214/17 також є необґрунтованими, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Аналогічна думка суду міститься і в ухвалі Верховного Суду від 04.05.2022 року у справі №132/1665/21 (а.с. 34-41). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України №215 від 27.03.2001 року. Підстави належності чи набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; Згідно з п. 10 розділу ІІ Порядку - для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Також, Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. № 2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.). Щодо доводів представника заінтересованої особи про те, що заявником не надано достатньої кількості доказів на підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.09.1991 року, а також про те, що виписки з погосподарської книги не можуть бути такими доказами, оскільки в книгах фіксуються лише члени сім`ї домогосподарства, а не факт їхнього постійного проживання, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР от 25.05. 1990 г. № 69, які замінено Інструкцією по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.95 р. № 48 особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх осіб, що постійно проживають на території сільської Ради. Всі записи в особових рахунках провадяться безпосередньо в господарствах. Якщо на території сільської Ради є будинки без господаря або будинки, в яких господарі проживають сезонно (дачники), в погосподарських книгах вони не враховуються. Відомості про ці будинки записуються в окремому списку. В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп (господарства працівників колективних сільськогосподарських підприємств, робітників, службовців, осіб, які зайняті індивідуальною трудовою діяльністю, селянські (фермерські) господарства та ін.), які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в погосподарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи. Особи, які тимчасово проживають на території сільської Ради, записуються не в погосподарську книгу, а в окремі списки за формою №2 «Список осіб, що тимчасово проживають на території сільської Ради». Таким чином наявність записів в погосподарських книгах про те, що [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] проживали без реєстрації в с. Первомайськ без реєстрації з 1989 року по 1993 рік є належним і допустим доказом саме фактичного проживання заявника на території України у вказаний період та зафіксований у встановленому законом порядку. Також вказані обставини підтверджені показами свідка, які незважаючи на тривалий проміжок часу, який пройшов з моменту виникнення цих обставин, узгоджуються між собою та зібраними у справі доказами, сумнівів у їх достовірності у суду немає. Оцінюючи всі дослідженні в судовому засіданні докази в сукупності, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Уральськ Уральська область Казахської РСР, в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved