Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУНП в Кіровоградській області, структурним підрозділом якого є Олександрійський РВП ГУНП в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, в підпорядкуванні якої перебуває Олександрійська окружна прокуратура, Державної казначейської служби України, про компенсацію моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, неефективним розслідуванням та протиправною тривалою бездіяльністю посадових осіб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2016 року він звернувся до Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою в якій просив внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.190, ст.382 КК України. Вказана заява 29.06.2016 року була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №2439 а саме інформація про те, що 05.04.2012 року мешканець м. Олександрії [PERSON] , шляхом введення в оману та зловживаючи довірою [PERSON] , отримав від нього грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, які згідно наданої розписки повинен був повернути до 30.08.2013 року, але в подальшому їх привласнив та розпорядився ними на власний розсуд. Тим самим, [PERSON] фактично скоїв по відношенню до [PERSON] шахрайські дії, вчинені в особливо великих розмірах, оскільки [PERSON] скориставшись тривалими стосункам з [PERSON] , що існували між ними, шляхом саме зловживанням довірою заволодів вищевказаною сумую грошей в іноземній валюті без наміру їх повернути власнику. 01.03.2016 року до ЄРДР СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області були внесені відповідні відомості за №12016120070000580, та розпочате кримінальне провадження лише за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Позивача було повідомлено про початок досудового розслідування, а також відповідно до діючого законодавства було повідомлено прокурора Олександрійської місцевої прокуратури, в тому числі, начальником СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області було доручено вжити всіх заходів щодо всебічного, швидкого, повного та неупередженого розслідування по кримінальному провадженні № 12016120070000580 від 01.03.2016 року, як того вимагає чинне законодавство України. Відомості за ч.3 ст.190 КК України до ЄРДР було внесено на підставі ухвали слідчого судді №398/1951/16-к від 17.06.2016 року, якою також скасовано постанову слідчого СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області про закриття кримінального провадження за №12016120070000580. По кримінальному провадженню за № 12016120070000580 від 01.03.2016 року, позивач особисто 17.08.2018 року подав відповідну заяву про залучення його до даного провадження як потерпілого. Лише 07.09.2018 року його було допитано СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області у якості потерпілого, і тільки цього ж дня була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого по кримінальному провадженні № 12016120070000580 від 01.03.2016 року. Зазначений допит був лише формальністю, оскільки в подальшому ніхто із уповноважених (службових) осіб ніяких фактів взагалі належним чином не перевіряв, ніяких підозр не вручав, усіх без включення слідчих дій не проводив, що в цілому суперечить законним вимогам діючого КПК України. Щодо кримінального провадження за № 12016120070001699 від 16.07.2016 року, розпочатого за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, то лише 09.01.2023 року СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області йому була вручена відповідна пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також було допитано у якості потерпілого. Тобто, мала місце очевидна бездіяльність посадових (службових) осіб із органу досудового розслідування, та відсутністю належного процесуального керівництва з боку прокуратури, що підкреслює лише неефективне, довготривале та безрезультатне досудове розслідування за що жодну винну особу покарано не було. На його численні й неодноразові звернення до керівництва ГУНП в Кіровоградській області, надавались до виконання письмові вказівки від 28.07.2016 року та від 29.10.2019 року в яких навіть прописано, що досудове розслідування по кримінальному провадженню №12016120070000580 від 01.03.2016 року належним чином не організовано та здійснюється із порушенням вимог чинного КПК України. Отже, з боку слідчих керівництво СВ ГУНП в Кіровоградській області вбачає порушення вимог діючого КПК України, тобто, орган досудового розслідування на протязі тривалого часу неефективно і безвідповідально проводило розслідування, яке по суті відбувалось із порушенням норм КПК України. Так, 29.03.2016 року та 12.06.2018 року слідчими виносились постанови про закриття кримінального провадження, однак, відповідними постановами прокурорів Олександрійської місцевої прокуратури від 13.06.2016 року та від 02.07.2018 року, такі процесуальні рішення були скасовані, що підтверджує прийняття слідчими чисельних незаконних рішень під час розслідування, які взагалі не відповідають вимогам чинного КПК України. Про те, що досудове розслідування є неефективним, позивач неодноразово повідомляв, як ГУНП в Кіровоградській області, так і Олександрійську окружну прокуратуру, але ніякого правового реагування з боку посадових (службових) осіб чи прокурорів взагалі не відбулось, окрім як скасування незаконних рішень, а також надання повторних письмових вказівок, які до речі ніхто не виконує. Так, в порядку ст. 36 КПК України, процесуальним прокурором у вже двох кримінальних провадження, з метою активізації стану досудового розслідування начальнику СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області були надані обов`язкові для виконання вказівки. Зазначає, що у цих двох кримінальних провадження в яких він є потерпілим, жодною посадовою (службовою) особою СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області не були продовженні загальні строки досудового розслідування, ці два кримінальні провадження не об`єднанні в одне, що є порушенням вимог чинного КПК України. У повідомленні із Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області вказано, що саме досудове розслідування кримінальних проваджень за № 12016120070000580 від 01.03.2016 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, а також за № 12016120070001699 від 06.07.2016 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, триває і перебуває на контролі. При цьому, до часу його звернення до суду з цим позовом, взагалі ніяких слідчих дій, ані належного проведення досудового розслідування ніякими посадовими (службовими) особами зі СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області не здійснювалось, що суперечить законним вимогам чинного законодавства України. Згідно п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалков та інші проти України» розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безструнним і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертів. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. Внаслідок ігнорування чітко визначених норм діючого КПК України при розслідуванні кримінальних проваджень № 12016120070000580 від 01.03.2016 року та № 12016120070001699 від 06.07.2016 року, а також неефективним їх розслідуванням за одним і тим же фактом, в тому числі протиправною тривалою бездіяльністю посадових осіб Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області та Олександрійської окружної прокуратури, йому як потерпілому було завдано моральної шкоди. На протязі 7 (семи) років поспіль відповідачі при розслідуванні кримінальних проваджень № 12016120070000580 від 01.03.2016 року та 12016120070001699 від 06.07.2016 року в очевидних злочинах не змогли зібрати належних доказів, які і так маються в матеріалах даного провадження, тим самим, лише ігнорували протягом тривалого часу вимоги діючого КПК України. В результаті протиправних дій посадових осіб державних органів з приводу неодноразового закриття зазначених кримінальних проваджень, тривалого та неефективного проведення досудового розслідування, відсутності належного процесуального керівництва з боку прокуратури, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що протягом досить тривалого часу він вимушений звертатися та систематично відвідувати суди, органи поліції і прокуратури різних рівнів, з метою захисту та поновлення своїх прав як потерпілого. Будучи ветераном МВД України, саме через бездіяльність Олександрійського РВП та Олександрійської окружної прокуратури, повинен відволікатися від своїх повсякденних турбот і систематично приходити на судові засідання, щоб досягти справедливості по справі. В наслідок протиправних дій посадових осіб державних органів він вимушений витрачати досить значний час та сили, що призвело до позбавлення можливості продовжувати активне особисте та суспільне життя, що в свою чергу, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим, просить захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди. Вважає, що в даному випадку, сума достатня для відшкодування завданої йому моральної шкоди становить 600000 (шістсот тисяч) гривень. Ухвалою суду від 02.11.2022 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.44/. 28.11.2022 року до суду надійшов відзив ГУНП в Кіровоградській області в якому відповідач позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювача шкоди серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до норм ст.1174 ЦК України, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілій особі покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Тому вважають, що ГУНП в Кіровоградській області не є належним відповідачем у справі. Наголошують на тому, що сам факт скасування процесуального рішення слідчого не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинево-наслідковий зв`язок між діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження своєї вимоги та адекватного розрахунку суми шкоди /а.с.54-56/. 28.11.2022 року позивачем подано суду додаткові письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог /а.с.57-65/. 28.11.2022 року до суду надійшов відзив Кіровоградської обласної прокуратури, в якому відповідач позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що позивачем не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування ст.1176 ЦК України при вирішенні даного спору. Позивачем не доведено: факту заподіяння йому моральної шкоди, суть якої полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього; протиправність діяння відповідачів; наявність причинево-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправними діями відповідачів. Суб`єктом відповідальності у даному випадку є держава, тож Кіровоградська обласна прокуратура, яка не є розпорядником державних коштів, є неналежним відповідачем у справі /а.с.71-82/. Ухвалою суду від 19.12.2022 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті /а.с.109/. 21.12.2022 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому відповідач позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Звернення позивача до слідчого судді з відповідними скаргами на дії чи бездіяльність слідчих свідчить про реалізацію права останнього на оскарження процесуальної діяльності слідчих, а винесення ухвал за результатами розгляду таких скарг - є наслідком судового контролю за діяльністю слідчих під час досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.ст.1173, 1174 ЦК України. На підтвердження наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачем не надано достатніх доказів, також необґрунтовано заявлено вимогу, щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 600000 грн., не зазначено міркування, з яких виходив позивач оцінюючи шкоду в такому розмірі /а.с.118-121/. 27.02.2023 року позивачем подано суду додаткові письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог /а.с.141-149/. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Посилаючись на обставини, викладені в письмових заявах по суті справи /а.с.1-6, 57-65, 141-149/, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач ГУНП в Кіровоградській області в судове засідання подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника, у задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених в письмових заявах по суті справи /а.с.54-56/. Представник відповідача Кіровоградської обласної прокуратури - прокурор Поташенко А.В. /а.с.89/ у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в письмових заявах по суті справи/а.с.71-82, 169/. Відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника, у задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених в письмових заявах по суті справи /а.с.118-121/. Заслухавши пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне. 26.02.2016 року [PERSON] звернувся Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про кримінальне правопорушення в якій просив внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 та ч.3 ст.382 КК України /а.с.9-11/. Вказана заява 29.06.2016 року була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №2439. 01.03.2016 року до ЄРДР внесені відповідні відомості з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.382 КК України, номер кримінального провадження №12016120070000580 та розпочато досудове розслідування /а.с.12, 14/. 29.03.2016 року слідчим СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016120070000580, за фактом умисного невиконання [PERSON] рішення суду, що набрало законної сили, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України /а.с.22-23/. Постановою заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури від 13.06.2016 року вищевказану постанову слідчого від 29.03.2016 року скасовано, оскільки вона винесена з порушенням вимог КПК України. В постанові зазначено, що під час досудового розслідування, слідчим не проведено необхідних слідчих дій, спрямованих на об`єктивне, повне та всебічне з`ясування обставин у кримінальному провадженні та не досліджено всіх обставин, які підлягають доказуванню, передбачені ст.91 КПК України. Так в ході розслідування не визнано потерпілим та не допитано [PERSON] , не допитано [PERSON] з приводу невиконання останнім судового рішення, не встановлено інші обставини, які підтверджують чи спростовують наміри [PERSON] на невиконання рішення суду /а.с.25-26/. Кримінальне провадження направлено до СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області для організації подальшого досудового розслідування. 12.06.2018 року слідчим СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016120070000580, за фактом умисного невиконання [PERSON] рішення суду, що набрало законної сили, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України /а.с.24/. Постановою прокурора Олександрійської місцевої прокуратури від 02.07.2018 року вищевказану постанову слідчого від 12.06.2018 року скасовано, оскільки вона винесена з порушенням вимог КПК України. В постанові зазначено, що під час досудового розслідування, слідчим порушено вимоги КПК України, не залучено та не вручено потерпілому пам`ятку про процесуальні права, не здійснено допит [PERSON] в якості потерпілого, не витребувано документацію необхідну для встановлення обставин події /а.с.27-28/. Кримінальне провадження направлено до СВ Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області для організації подальшого досудового розслідування. Численні вказівки надані у вказаному кримінальному провадженні належним чином не виконувались. 17.07.2018 року [PERSON] звернувся до Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про залучення його в якості потерпілого по кримінальному провадженню №12016120070000580 /а.с.31/. Тільки після цього, 07.09.2018 року позивачу було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого /а.с.13, 32/. Допит [PERSON] в якості потерпілого по кримінальному провадженню №12016120070000580 від 01.03.2016 року було проведено 07.09.2018 року /а.с.33-34/. Ухвалою слідчого судді №389/1951/16-к від 17.06.2016 року зобов`язано уповноважену посадову особу Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області внести до ЄРДР відомості за вищевказаною заявою [PERSON] від 26.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України /а.с.66-68/. Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України до ЄРДР було внесено 06.07.2016 року за № 12016120070001699. За твердженням позивача, про ці обставини він дізнався з листа Олександрійської окружної прокуратури від 15.12.2022 року /а.с.150-151/. По кримінальному провадженню № 12016120070001699 від 06.07.2016 року його у якості потерпілого залучили і допитали лише 09.01.2023 року, тобто коли вже тривав судовий розгляд даної цивільної справи. Згідно положень ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Згідно п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалков та інші проти України» розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертів. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. Слідство у кримінальних провадженнях №12016120070000580 та №12016120070001699, триває з 2016 року по теперішній час. Під час досудового розслідування так і не була встановлена особа, яка скоїла злочин. Досудове розслідування триває дуже довгий проміжок часу, є неефективним та безрезультатним, що в свою чергу порушує права позивача, оскільки стороною обвинувачення не зібрано жодних доказів, які б дали можливість встановити істину у справі та забезпечити належний захист потерпілої сторони. Кримінальне провадження двічі закривалось, але такі постанови були скасовані. Таку бездіяльність органу досудового розслідування позивач вважає незаконною, такою, що завдає йому моральної шкоди, яка виражається у сильних душевних хвилюваннях, оскільки держава в особі органу досудового розслідування не може захистити його порушене право, яке підлягає захисту. Частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальними положеннями, передбаченими ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті. У постанові від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17, провадження №12-199гс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. При цьому, необхідності у попередньому судовому рішенні або рішенні іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, не має. Спірні деліктні правовідносини можуть виникати через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України. Дії (бездіяльність) посадових осіб прокуратури та ГУНП, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у подібній справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки . Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року №215, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, яка, зокрема, здійснює безспірне списання здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Оскільки факти, викладені позивачем у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тобто бездіяльність органу досудового розслідування позивачем доведена, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розмір відшкодування суд виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, та, враховуючи усі обставини даної справи, глибину моральних страждань, доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача належить стягнути у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Outcome: partial