Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивачка звернулася суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0.0879 га. з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2004 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0.0879 га. Право власності на вказану земельну ділянку належало [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого виконкомом міської ради народних депутатів від 07.09.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3625. [INFO] [PERSON] помер. Його майно було успадковане його дружиною [PERSON] , яка [INFO] померла. Здійснити приватизацію земельної ділянки позивачка не має змоги, так як земельна ділянка вона рахується за померлим [PERSON] , що впливає на формування присвоєння кадастрового номеру та реєстрації в ДЗК, а без визначення єдиного власника будинку та землі під ним, не можливо реалізувати право володіння, користування та розпорядження майном. Позивачка вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України, разом з переходом права власності на житловий будинок до неї перейшло і право власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Сікорський М. не з`явились, однак представником позивача до суду було подано заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача - Первомайської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, проте представником позивача [PERSON] до суду було надно заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Реєстрацію проведено 24.06.2004 року. Вказане підтверджується: інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 328705120; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3950200. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 1358 від 15.05.2004 року; Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2005 року, актовий запис № 345). Разом з тим, згідно державного акту серії МК , виданого 07.09.1994 року на підставі рішення № 168 від 16.08.1994 року виконкому Первомайської міської ради земельна ділянка, площею 0.0879 га. передана у власність [PERSON] . Вкаазне підтверджується копією відповідного деражавного акту. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.04.1998 року [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, на час здійснення уголди про продажу житлового будинку (15.05.2004 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки під будинком не вчинявся, так як відчуженню підлягали тільки будівлі житлового фонду. З боку продавців були відсутні будь-які притензії, останні як гарантію передали оригінал державного акту на право приватної власності на землю. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод ч.1 статті 120 ЗК України. Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка набувши право власності на житловий будинок на підставі договору дарування, набула також і право власності на земельну ділянку площею 0.0879 га. з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved