Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

25.07.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказаним цивільним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58кв.м., житловою площею 28кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,3220га., на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0521681600:01:001; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON] ; майновий пай члена КСП «Десна» серії [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] . В обґрунтування даних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,3220га., на якій розташований зазначений житловий будинок за кадастровим номером 0521681600:01:001; сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], та майновий пай члена КСП «Десна» серії [NUMBER]. Дане спадкове майно фактично прийняв його брат [PERSON] , який вступив в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з матір`ю, та від прийняття спадщини не відмовився. Однак, через відсутність документів на спадкове майно, та внаслідок тяжкої хвороби, він не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки помер [INFO] . Він, як єдиний спадкоємець після смерті брата, в передбачений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Саміляк О.П. із заявою про прийняття спадщини, яка 15.09.2021 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно, роз`яснивши право вирішення цього питання в судовому порядку, а тому він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 25.07.2022 року, вказаний цивільний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 01.08.2022 року залишив його без руху, надавши можливість усунути його недоліки. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви у визначений судом строк, ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 11.10.2022 року, відкрито провадження за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 23.01.2023 року, закрите підготовче провадження у даній справі, та витребувано докази. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові. Представник Калинівської міської ради Вінницької області ТРОХИМЕНКО М.В. в судове засідання не з`явився, надавши відзив на позовну заяву, згідно якого просив справу розглянути за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Вивчивши матеріали справи, дослідивши долучені до позову та витребуванні судом докази, суд прийшов до наступних висновків. За приписами статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 статті 1220, та частини 1 статті 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частини 1 статті 1222, та частин 2, 3 статті 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1261, 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частин 1, 2, 5 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За положеннями статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно частини 2 статті 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. За статтею 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Частиною 1 статті 1296, та частиною 1 статті 1297 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом з матеріалів цивільної справи встановлено, що [INFO] в селі Дружелюбівка Калинівського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виконавчим комітетом Дружелюбівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок б/н, виданого 16.01.1995 року головою виконкому Дружелюбівської сільської Ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 27.04.1989 року, та зареєстрованого 16.01.1995 року у Вінницькому бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером 60, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить також довідка виконавчого комітету голови Дружелюбівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 375 від 20.06.2008 року. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 04.10.1996 року головою Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Кугай І.З., зареєстрованого 23.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 131, [PERSON] на підставі рішення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 04.10.1996 року № 399, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Десна», розміром 2,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення мед цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданого 30.09.2004 року головою Дружелюбівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Городюк Л.І., [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП «Десна» - СТОВ «Десна» села Дружелюбівка Калинівського району Вінницької області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 05.06.2001 року, частка [PERSON] визначена в розмірі 4456грн.00коп., або 0,16 відсотків. [PERSON] відповідно до довідки № 42, виданої 15.02.2023 року діловодом Дружелюбівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Коваленко Я., з 23.01.1976 року була зареєстрована та на момент своєї смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею постійно проживали та були зареєстровані: її чоловік [PERSON] (з 16.02.1976 року), та син [PERSON] (з 06.05.1997 року). Інших зареєстрований осіб на момент смерті [PERSON] , за даною адресою не було. Як вбачається з листа державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиної Л.В. від 27.01.2023 року № 53/01-16, та листа завідувача Державного нотаріального архіву Вінницької області Болотнової М. від 03.02.2023 року № 167/01-18, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася, та в архіві по фонду Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області, не виявлена, проте в матеріалах справи наявна заява, посвідчена 27.12.2005 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Молявчик О.В. та зареєстрована в реєстрі № 967, згідно якої [PERSON] просить Калинівську державну нотаріальну контору Вінницької області видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті матері [PERSON] , одночасно повідомляючи, що окрім нього, спадкоємцями померлої ще є: її чоловік [PERSON] , та сини [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.02.2006 року Дружелюбівською сільською радою Калинівського району Вінницької області слідує, що [PERSON] помер [INFO] в місті Калинівка Вінницької області, після смерті якого спадкова справа не заводилася, про що свідчить лист державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиної Л.В. від 27.01.2023 року № 53/01-16, та лист завідувача Державного нотаріального архіву Вінницької області Болотнової М. від 03.02.2023 року № 167/01-18. Згідно довідки № 41, виданої 15.02.2023 року діловодом Дружелюбівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Коваленко Я., відповідно до погосподарської книги № 3 за 2006-2010 роки, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент його смерті постійно проживав та був зареєстрований його син [PERSON] (з 06.05.1997 року). Інший зареєстрованих осіб на момент смерті [PERSON] за даною адресою не було. Як слідує з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.07.2019 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] помер [INFO] в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області. За довідкою № 444, виданою 25.09.2019 року старостою села Дружелюбівка Калинівської міської ради Вінницької області Притуляк І.Ю., згідно погосподарської книги № 3, житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 58кв.м., житловою площею 28кв.м., рік забудови 1956 (площа земельної ділянки 0,35га., з яких 0,25га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,10га. - для ведення особистого селянського господарства), рахується за [PERSON] . Відповідно до довідки № 40, виданої 15.02.2023 року діловодом Дружелюбівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Коваленко Я., [PERSON] з 06.05.1997 року до дня своєї смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб на момент смерті [PERSON] за даною адресою не було. 28.09.2022 року до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Саміляк О.П. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, залишеної після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі якої 28.09.2022 року була заведена (зареєстрована) спадкова справа (номер у спадковому реєстрі: 69738832; номер у нотаріуса: 155/2022), про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70172205 від 28.09.2022 року. Постановою приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області № 272/02-31 від 04.10.2022 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після померлого [INFO] рідного брата - [PERSON] . Як вбачається зі змісту постанови, підставою для відмови у вчиненні даної нотаріальної дії, є пропуск [PERSON] строку на прийняття спадщини після померлого [INFO] брата - [PERSON] , та померлої [INFO] матері - [PERSON] , а саме не подання протягом шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини, та ненадання доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За роз`ясненнями, викладеними в пунктах 3, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. В листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому статтею 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до частини 5 статті 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Всупереч вказаним вище нормам чинного законодавства, позивач [PERSON] не звернувся до суду з вимогою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.10.2022 року № 272/02-31 чітко вбачаються перешкоди у оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями статті 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що позивач [PERSON] (спадкоємець) постійно проживав разом із братом [PERSON] (спадкодавцем) на час відкриття спадщини, суду не надано. Підстав для висновку, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті брата [PERSON] , не вбачається. У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] , який на час відкриття спадщини не проживав постійно із братом [PERSON] (спадкодавцем), а заяву про прийняття спадщини подав нотаріусу з порушенням строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, і у зв`язку із цим, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - постановою приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Саміляк О.П. від 04.10.2022 року № 272/02-31, то суд вважає, що обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту свого порушеного права та позовні вимоги, які він просить задовольнити, не відповідають обставинам, які були встановлені судом, оскільки йому необхідно було звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, позов [PERSON] до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно необхідно залишити без задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed