Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати за нею, як за спадкоємцем за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . В обгрунтування поданого позову, [PERSON] , зазначає, що [INFO] , в с. ставки Бершадського району Вінницької області помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Спадщину після смерті батька позивачки прийняла його дружина [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , належним чином не оформила та [INFO] померла. Позивач, як спадкоємиця першої черги за законом на майно померлої [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку прийняла, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок. Вказані обставини стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом. Дана позовна заява надійшла до суду 18.08.2023 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Бершадського районного суду Вінницької області Хмель Р.В.. З метою уточнення місця реєстрації відповідача було надіслано запит, відповідь на який надійшла до суду 15.09.2022 року. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 15.09.2022 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , також в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема 1/2 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , яку у встановленому законом порядку прийняла його дружина, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з ним. Належним чином не оформивши свої спадкові права, [INFO] , [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Спадкоємцями на майно [PERSON] є її діти - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №24 від 08.02.2022, виданою виконавчим комітетом Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Родинні відносини позивачки, [PERSON] з [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Ставківською сільською радою Бершадського району та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Гайворонським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області. Позивачка спадщину після свої матері у встановленому законом порядку прийняла та маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] , позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується постановою нотаріуса від 27.11.2021 №02-32/204. Підставою для відмови позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері слугувало те, що правовстановлюючі документи на частки в спільній частковій власності на майно колгоспного двору житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не видавався. Згідно виписки із погосподарської книги №7 за 1991-1995 рік Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] який [INFO] помер та [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позову вбачається, що оформити спадкові прав у нотаріуса у позивачки немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. За змістом ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із вимогами п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 392 ЦК України говорить про те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved