Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

25 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 17\~183 (сімнадцять тисяч сто вісімдесят три ) грн., моральної шкоди у розмірі 20\~000 (двадцяти тисяч) грн. та судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яності дві) грн., 40 коп. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду\~від 11\~листопада 2022\~року позовну\~заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено порядок спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21 листопада 2022 року від представника позивача - адвоката Клис В.Г. до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи електронних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. 28 листопада 2022 року засобами електронного зв`язку до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій останній повідомляє суд про часткове визнання ним позовних вимог, а саме в частині стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2183 грн., оскільки Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2022 року відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51 гривень; в іншій частині позовних вимог [PERSON] не погоджується з позовними вимогами, мотивуючи це недоведеністю останньою заявлених у позовній заяві розміру матеріальної та моральної шкоди, завданої їй відповідачем. 13 грудня 2022 року суд постановив ухвалу про розгляд справи № 522/14293/22 за правилами загального позовного провадження. У перше підготовче засідання, яке відбулося 9 лютого 2023 року, прибув представник позивача - адвокат Клис А.А.; відповідач та його представник до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду від них не надходило. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача про місце, дату та час підготовчого засідання суд, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, відклав розгляд справи. У підготовчому засідання, яке відбулося 7 березня 2023 року за участю представника позивача адвоката Клис А.А., відповідача [PERSON] та його представника адвоката Шаврова І.І., представник позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви у підготовчому засідання задля надання йому часу для підготовки заяви про уточнення позовних вимог; представник заперечував проти вказаного клопотання, просив суд відмовити у його задоволенні та врахувати визнання відповідачем позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2183 грн., завданої ним у зв`язку із пошкодженням скла вікна позивача. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, задовольнив усне клопотання представника позивача та відклав розгляд справи. 9 березня 2023 року від представника позивача адвоката Клис А.А. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 7183 грн. матеріальної шкоди та 20\~000 грн. моральної шкоди. Одночасно з цим ним було подано клопотання, в якому просить суд долучити до матеріалів справи копії Накладної № 141 від 04.03.2023 року на підтвердження витрат позивача на ремонт дверей, пошкоджених відповідачем [PERSON] та поновити йому строк на подання зазначеного доказу. 15 березня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якій він просив долучити до матеріалів справи докази на викладених у позовній заяві обставин неодноразового звернення позивача до правоохоронних органів із заявами щодо вчинення протиправних дій відповідачем та відповіді Головного управління Національної поліції в Одеській області за результатами розгляду таких звернень та поновити строк на подання зазначених доказів. Одночасно із цим, представник позивача надав до суду заява, в якій просив проводити підготовче засідання, призначене на 15.03.2023 року за його відсутності та не заперечував проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. У підготовчому засідання, яке відбулося 15 березня 2023 року за участю відповідача та його представника, ухвалою суду, занесеною до протоколу вказаного підготовчого судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача, визнано причини пропуску строків на подання доказів поважними, залучено до матеріалів справи наданні останнім докази, прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання, яке відбулося 18 квітня 2023 року суд оголосив перерву для виклику позивачки та огляду оригіналу відео з її телефону. В засіданні 12 травня 2023 року позивачка та представник позивачки адвокат Клис А.А. підтримав заявлені ним позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив суд задовольнити позов у повному обсязі; представник відповідача визнав позов частково в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 2183 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Суд, вивчивши та дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та заслухавши пояснення учасників справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує позивачка приблизно з 2013 року відповідач [PERSON] , який являється сусідом позивача, безпричинно та систематично скоює протиправні дії щодо позивача та її матері, створює умови, які унеможливлюють спокійне та нормальне життя останніх. 26 вересня 2022 року біля 19 години 44 хвилин [PERSON] знаходячись за адресою [ADDRESS] вчинив хуліганські дії в ході якого розбив скло вікна кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП (постанова Приморського районного суду м. Одеси по справі 522/14077/22 від 28.10.2022 року). Внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві була завдана майнова шкода у розмірі 2183 грн. вартістю роботи з ремонту вікон. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] самостійно не відшкодував завданих позивачеві збитків, позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить суд її задовольнити у повному обсязі. В цій частині відповідач визнав позовні вимоги. Також в своїй позовній заяві позивачка зазначає, що 19 січня 2022 року [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, гучно виражаючись нецензурною лайкою, погрожуючи фізичною розправою, пошкодив сокирою вхідні двері квартири під [ADDRESS] , в якій мешкає позивач зі своєю сім`єю. За фактом вказаних подій 19.01.2022 року позивач звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою, що підтверджується талоном повідомленням № 015226, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.6). Також позивачка надала суду відеозапис з якого вбачається. що невідома особа гучно бьє в вхідні двері. Проте не вбачається, хто саме. З приводу вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь майнову шкоду за пошкодження дверей.. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на ч, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену рі справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є сусідами. Зі слів позивачки він систематично та безпричинно порушує спокій родини позивача, висловлюється в бік останньої нецензурною лайкою, створює умови для неможливості спокійного та нормального життя, у зв`язку із чим позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про протиправні дії [PERSON] , що підтверджується копіями талонів - повідомлень за період з 2013 по 2021 рр., копією заяви [PERSON] на ім`я Начальника ВП № 1 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області від 15.10.2021 року, в якій вона просить притягнути до відповідальності її сусіда [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 15 жовтня 2021 року прорубав її двері, погрожував її вбити та виражався і її бік нецензурною лайкою; копією листа Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області, яким повідомлялося, що за фактом надходження на гарчу лінію Національної поліції України 04.10.2020 року повідомлення щодо вчинення [PERSON] протиправних дій, співробітниками правоохоронних органів було проведено профілактичну бесіду з останнім та складено протокол про адміністративне правопорушення, який було направлено до Приморського районного суду м. Одеси. З відкритих джерел інформації, а саме з офіційного сайту «Судова влада» та з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що за період з 2013 по 2022 роки відповідач неодноразово постановами Приморського районного суду м. Одеси визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, тобто дрібне хуліганство. За твердженням позивачки 19 січня 2022 року, пошкодивши при цьому вхідні двері її квартири. Розмір нанесених збитків позивач оцінила у 15\~000 гривень, що полягало у заміні вхідних дверей, однак згодом позивач уточнила свої позовні вимоги, вказавши, що нею було проведено ремонтні роботи пошкоджених дверей, які вартували їй 5\~000 гривень, що підтверджується Накладною № 141 на, з якої вбачається, що МДФ накладка на дверне полотно у кількості 1 штуки коштує 3500 грн., заміна МДФ накладки у розмірі 1 шт. коштує 1500 грн. У той же час суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що пошкодження вхідних дверей квартири позивача було вчинено саме відповідачем, зокрема, нею не надано жодних фото чи відеодоказів, показань свідків, які би свідчили, що саме відповідач пошкодив вхідні двері до квартири позивача 19 січня 2022 року. Більш того, суду незрозуміло обставини вказаного правопорушення, час його вчинення та яким чином було завдано майнової шкоди позивачеві. Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у матеріалах справи міститься копія заяви позивача [PERSON] , подану нею 15 жовтня 2021 року до ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, в якій вона просить притягнути до відповідальності свого сусіда [PERSON] , який 15 жовтня 2021 року о 00 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прорубав її двері сокирою, розрубав її до металу, погрожував позивачеві вбивством, виражався у бік останньої нецензурною лайкою. Вона додатково зазначила, що її сусід систематично знущається з неї та її родини, вона неодноразово викликала правоохоронні органи, однак жодної реакції з їх боку не було. Таким чином, суд встановив, що двері позивача було пошкоджено не 19 січня 2022 року, про що вона зазначає у позовній заяві, а за кілька місяців до вказаної дати, а саме 15 жовтня 2021 року, що підтвердила позивачка. У той же час суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини, окрім копії зазначеної заяви та копії талону-повідомлення № 015525 від 15.10.2021 року про прийняття та реєстрацію заяви співробітником ВП № 1 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області. Крім заяви самої позивачки суду не надано жодного документу. В якому було б зафіксовано факт пошкодження відповідачем дверей 15.10.2021 року. 26 вересня 2022 року відповідач пошкодив вікна квартири позивача шляхом вибивання скла сокирою, завдавши їй шкоду у розмірі 2183 грн. Суд вважає доведеним те, що саме відповідач пошкодив металопластикове вікно у квартирі позивача належними, достатніми та допустити доказами, а саме: фотографіями та відеозаписами, на яких видно, як відповідач [PERSON] , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, спочатку грюкав у вхідні двері позивача, а потім почав грюкати у її вікна, в той момент, коли вона телефонувала до правоохоронних органів, а потім схопив сокиру і почав вибивати нею скло. При цьому на фотографіях, наданих суду позивачеві видно, як відповідач замахнувся сокирою для нанесення удару по склу, а також розбите скло, яке валялася на підлозі у квартирі відповідача; постановою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2022 року, якою відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51 гривень. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. визнання відповідачем завдання ним майнової шкоди позивачеві у розмірі 2183 грн., про що ним було зазначено у запереченнях, наданих суду 28 листопада 2022 року та підтверджено у підготовчому засідання від 7 березня 2023 року. Окрім того, на обґрунтування розміру завданої шкоди, позивач надала суду копію Договору № 59 від 28.09.2022 року, укладеного між [PERSON] та Компанією «Вікнодім», предметом якого є доставка та роботи з монтажу склопакетів на суму 2183 грн., копію Акт3 виконаних робіт від 04.10.2022 року відповідно до договору № 59 від 28.09.2022 року заміна двох склопакетів за адресою: [ADDRESS] та копію квитанції на суму 2183 грн., платником в якій вказана [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено лише частину завданої їй відповідачем майнової шкоди у вигляді пошкодження метало пластикового вікна та витрати з його ремонту, однак факт пошкодження вхідних дверей у квартиру позивача саме відповідачем суд вважає недоведеним, у зв`язку із чим суд вважає, що вимоги позивача про стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ч.3ст.12,ч.1ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених обставин, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 2183 грн. в порядку відшкодування завданої матеріальної шкоди. З приводу вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь моральну шкоду, суд зазначає наступне. У позовній\~заяві позивач вказує на те, що неправомірними діями [PERSON] їй було завдано моральну шкоду, яка виражається у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна, неможливості нормально користуватися ним, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання зусиль для його нормалізації. Окрім того, позивач зазначає, що вона та її мати є викладачами у навчальних закладах мають відповідний педагогічний авторитет з боку учнів, а систематичні, образливі дії відповідача, які він скоює як самостійно, так і при сторонніх людях, принижують честь, гідність, ділову та соціальну репутацію позивача та її матері. Більш того, пошкодження вікон призвело до постійного замерзання мешканців квартири, особливо у нічний час, враховуючи холодну пору року, протягом усього часу, поки не були проведені роботи із заміни пошкодженого скла. Моральну шкоду позивач оцінила у 20\~000 грн. , вважає її достойною та справедливою та просить суд стягнути її з відповідача. Суд вважає очевидним та встановленим, що внаслідок неправомірних дій відповідача та пошкодження належного позивачці майна [PERSON] зазнала моральних страждань, що були обумовлені перенесеними душевними хвилюваннями, порушенням звичайного ритму життя (необхідністю докладати додаткові зусилля для організації свого життя, пов`язані з необхідністю неодноразового звернення до правоохоронних органів з метою захисту своїх прав). Також суд вважає доведеним факт завдання шкоди здоров`ю вказаними вище діями відповідача, що знайшло своє відображення у Довідці, наданої [PERSON] 24.10.2022 року КНП ЦПМ № 2, в якій зазначено про погіршення стану здоров`я хворої відбулося у зв`язку з пережитою стресовою ситуацією та емоційною напругою. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема подальшої поведінки заподіювача шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з встановлених обставин, враховуючи характер, обсяг, доведену позивачкою тривалість страждань та вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутність передумов для добровільного відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди, суд вважає достатнім, адекватним та справедливим присудження позивачці відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. В силу ст. 141 ЦПК України позивач (відповідно до розміру задоволених вимог) також має право на відшкодування понесених нею судових витрат. Судом встановлено, що [PERSON] понесла витрати на сплату судового збору у загальному розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 9285-3433-1617-3817 від 24.10.2022 року, оригінал якої міститься у матеріалах справи. Тому, з урахуванням розміру задоволених вимог (вимога про відшкодування матеріальної шкоди задоволена частково 30% від заявленої, вимога в частині відшкодування моральної шкоди задоволена частково - в розмірі 50 % від заявленої) з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 793,92 грн. (992,4х100%/80%). На підстав вище викладеного та

Outcome: partial