Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням навчання, в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, до закінчення дитиною навчання. При цьому позивачка посилається на те, що з лютого 2001р. вона перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах від яких вони мають сина [PERSON] , [INFO] .Стосунки погіршилися, сторони тривалий час не спілкуються, відповідач відмовлявся добровільно сплачувати аліменти на утримання сина, атому в 2015 році [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, якій був задоволений. На даний момент [PERSON] , є повнолітнім, аленавчається в Одеському морському коледжі, на денній формі навчання.Відповідач працює адвокатом, має дохід, проте на протязі всього часу участі в додаткових витратах на сина не приймає, добровільно допомагати відмовляється, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3100 гривень. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2022 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, що передбачено ст.ст.274-279 ЦПК України. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень та подання зустрічного позову. 15 листопада 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому відповідач зазначає, що він постійно приймав та приймає участь у витратах на сина. На даний час він спроможний реально сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень. Також зазначив, що дитина навчається на денній формі навчання у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія», де навчається за рахунок бюджету. Також відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Крім того, на даний час, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, одинокий батько відповідача - [PERSON] , [INFO] , вимушений був покинути своє місце проживання у с. Григорівське, Запорізького району та переїхати жити до м. Запоріжжя, де відповідач надає йому матеріальну та іншу допомогу. Відповідач зазначив, що відсотковий показник площі окупованої території Запорізької області майже 72%, а тому на сьогоднішній час є певні об`єктивні обставини, які просто унеможливлюють виплату аліментів у визначеному позивачем розмірі, за причин відсутності за спеціальністю відповідача клієнтів, а тому у червні 2022 року він припинив діяльність як фізична особа - підприємець із видом діяльності за КВЕД 69.10 (діяльність у сфері права). Щодо стягнення судових витрат відповідач вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 3100 гривень є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, представник позивачки - адвокат Єпіфанцева О.О. надала до суду відповідь на відзив в якому просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин сторони мають повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №280 Відділу реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області від 22 липня 2003р.). Дитина проживає з позивачкою, що підтверджується Довідкою №53 від 17 червня 2021р., виданою ОК «Кит 89/91». З матеріалів справи вбачається, що повнолітній [PERSON] є курсантом ІV курсу денної форми навчання у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія», форма навчання: держбюджет, термін закінчення навчання 30 червня 2023р.,що підтверджено довідкою №988 від 30 вересня 2022 року. Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що батько проживає окремо від сина. У відповідача на утриманні є ще одна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження №26 Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 03 лютого 2017р.), який теж потребує витрат, та батько - [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером та, у зв`язку з військовою агресією рф був вимушений покинути своє місце проживання у с. Григорівське, Запорізького району та переїхати жити до м. Запоріжжя, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 липня 2022р. за №2327-5001899137 УСЗН Запорізької міської ради. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що доказів наявності доходів, достатніх для сплати аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, під час розгляду справи надано не було. Також суду не надано доказів стосовно знаходження у володінні відповідача рухомого або нерухомого майна, спроможність [PERSON] , виходячи з його матеріального становища, щомісячно сплачувати на повнолітнього сина аліменти у більшому розмірі, ніж ним визнається. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень до закінчення дитиною навчання. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, слід зазначити наступне. Згідно з ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачка будь-яких належних та допустимих доказів не надала, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial