Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

02.02.2023 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшла частка квартири [ADDRESS] . Позивач спадщину прийняла, утім звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що у свідоцтві про право власності на житло частка померлого не визначена. Відповідно до довідок Турбівської селищної ради, померлий проживав за адресою: [ADDRESS] . Особи, які були зареєстровані та постійно проживали з померлим відсутні. До складу сім`ї померлого входять дружина [PERSON] , 1965 р.н, син [PERSON] , 1988 р.н., та [PERSON] , 1992 р.н. В позові зазначено, що дружина померлого та син відмовилися від права на спадщину, про що надали нотаріусу відповідні заяви, які наявні в матеріалах спадкової справи №30/2021. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 06.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також, за клопотанням представника позивача було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак у своїй заяві представник просила суд про розгляд справи за її відсутності, а при вирішенні позовної вимоги покладалась на розсуд суду. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 03.04.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак остання у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Липовецьким районним відділом державної реєсрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 30.04.2021 (а.с. 3 на звороті). Померлий для позивача є батьком, що підтверджується відповідним записом у свідоцтві про народження позивача (а.с. 4). Позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", у зв`язку з реєстрацією шлюбу (а.с. 4 на звороті). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. До складу майна спадщини увійшла частка квартири [ADDRESS] . Як слідує з матеріалів цивільної справи, 14.04.1995 Турбівським машинобудівним заводом Липовецького району Вінницької області було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартира [ADDRESS] , (копія свідоцтва додається). Згідно даного свідоцтва право спільної власності на дану квартиру належить громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Дане свідоцтво було зареєстровано в БТІ та записано в реєстрову книгу за №46/170 від 14.11.1995 (а.с. 5 на звороті). В подальшому, 27.01.2023 позивач подала заяву до нотаріальної контори, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно. Утім, нотаріус відмовим [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивуючи тим, що у свідоцтві про право власності на житло частка померлого не визначена, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2023 за №20/02-14 (а.с. 8). Відповідно до довідок Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 10) [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Особи, які були зареєстровані та постійно проживали з померлим відсутні. До складу сім`ї померлого входять дружина [PERSON] , 1965 р.н, син [PERSON] , 1988 р.н., та дочка [PERSON] , 1992 р.н. З матеріалів спадкової справи №30/2021 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] відмовилися від права на спадщину, про що надали нотаріусу відповідні заяви (а.с.28, 39). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 ЦК України). Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому, нормами ст. 368 ЦК України, визначено, що - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положення ч. 2 ст. 370 ЦК України, вказують на той факт, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд дійшов ввисновку, що набуття права власності наразі уже померлого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивача [PERSON] було здійснено в результаті приватизації, відповідно без визначення частки, тому в силу діючому законодавству слід стверджувати, що частки у майні, згідно свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] , на підставі розпорядження (наказу) №47а від 14.04.1995 року Турбівського машинобудівного заводу, були та лишаються рівними та кожному належить право власності по 1/4 частки. Однак, в силу припису ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Суд вважає, що наявність порушених прав позивачів є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Представник відповідача не заперечував проти задоволення позову та при прийняті рішення покладався на розсуд суду. Суд, оцінюючи надані позивачами докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилаються позивачі та які не оспорює відповідач. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на 1/4 частки квартири в порядку спадкування за законом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved