Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач 07.02.2022 року звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 25.04.2022 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. 28.06.2022 року на адресу Ленінського районного суду м. Полтави надійшли матеріали даної справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.07.2022 року відкрито провадження у даній справі. Позов обґрунтований тим, що позивач є власницею 2/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Вказана частка будівлі є окремою квартирою, номер якій не присвоєно. Дана квартира належить позивачу на підставі договору дарування від 14.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №\~15156833 від 09.07.2007 року. У даній квартирі з 09.07.2007 року зареєстровані позивач та її син [PERSON] , який є відповідачем у справі. Факт реєстрації підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харків від 12.01.2022 року, яка додається до позову. Відповідач понад чотирьох років у даній квартирі не проживає, вибув з неї добровільно, забравши особисті речі, що підтверджується актом про непроживання від 25.01.2022 року, який було складено головою вуличного комітету № 16 Основ`янського району міста Харків в присутності сусідів. Враховуючи, що вказана особа понад чотирьох років у вказаному житлі не проживає та не користуються ним, позивачка просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житлом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернувшись з заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власницею 2/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Вказана частка будівлі є окремою квартирою, номер якій не присвоєно. Дана квартира належить позивачу на підставі договору дарування від 14.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15156833 від 09.07.2007 року. У даній квартирі з 09.07.2007 року зареєстровані позивач та її син [PERSON] , який є відповідачем у справі. Факт реєстрації підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харків від 12.01.2022 року, яка додається до позову. Відповідач понад чотирьох років у даній квартирі не проживає, вибув з неї добровільно, забравши особисті речі, що підтверджується актом про непроживання від 25.01.2022 року, який було складено головою вуличного комітету № 16 Основ`янського району міста Харків в присутності сусідів. Враховуючи, що вказана особа понад чотирьох років у вказаному житлі не проживає та не користуються ним, позивачка просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житлом. В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше чотирьох років не користується житловим будинком позивачки та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином, порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved