Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

31 березня 2023 року, [PERSON] звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 102965, вчинений приватним нотаріусом\~Київського МНО\~Остапенком Є.М. від 07.06.2021 р. щодо стягнення з неї боргу на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», на рахунок відкритий в ПАТ АБ «Укргазбанк», якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 р., якому, в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 р., якому, в свою чергу, ТОВ «ФК «Європейська аґенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20.01.2020 р., якому, в свою чергу ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., якому АТ «Альфа Банк» на підставі договору факторингу відступлено право вимоги за кредитним договором № 401426104 від 12.04.2013 р., укладеного між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , якій згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.03.2017 р. про розірвання шлюбу, було повернуто її дівоче прізвище « [PERSON] » в розмірі 14915,20 грн., з яких : 7811,36 грн. борг за тілом кредиту, 4053,84 грн. борг за відсотками, 3000 грн. борг за штрафними санкціями, 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, мотивуючи це тим, що постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження у зв?язку з примусовим виконанням оспорюваного виконавчого листа 102965, вчиненого приватним нотаріусом\~Київського МНО\~Остапенком Є.М. від 07.06.2021 р. вона не отримувала, а про виконавче провадження № 66634925 з приводу з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису вона дізналася з телефонного додатку «Дія», а також, що дослідженні матеріалів виконавчого провадження, з?ясувалось, що документи, які були надані нотаріусу для його вчинення, не містили доказів наявності її заборгованості, а саме оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 401426104 від 12.04.2013 р. та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржниці та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а також доказів на підтвердження переходу прав вимоги до відповідачів на момент його вчинення, тому подані документи нотаріусу не засвідчували безспірність заборгованості за кредитом, та й взагалі самого факту наявності заборгованості, у зв?язку з чим, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно вжито заходів примусового виконання рішення щодо стягнення з неї заборгованості, враховуючи, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, беручи до уваги, що відповідачами, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», пропущений строк звернення до нотаріуса із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 03.04.2023 р. провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21). Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 03.04.2023 р., витребувано у Приватного нотаріуса КМНО Остапенка Є.М. належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для винесення виконавчого напису № 102965, вчиненого приватним нотаріусом\~Київського МНО\~Остапенком Є.М. від 07.06.2021 р. щодо стягнення з позивачки боргу на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», яка не була виконана нотаріусом з невідомих причин (а.с. 23,25,26). В судове засідання позивачка не з?явилась, надавши до позову письмову заяву, в якій повністю підтримала свої позовні вимоги, які просила задовольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 15). Представник відповідачів в судові засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, зворотними поштовими повідомленнями з відміткою про вручення матеріалів позову з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження у справі, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмові заяви, в яких повністю визнав позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та проханням про повернення позивачці 50% судового збору згідно ст. 142 ч. 1 ЦПК України, а також просив суд, зменшити витрати на оплату правничої допомоги до 1000 грн. (а.с. 28-32). 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М. в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень щодо предмету спору суду не надав, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, за останньою відомою судові адресою свого місцезнаходження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 25,26). 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В. в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою про вручення матеріалів позову та ухвали суду про відкриття провадження у справі, причини неявки суду не повідомив, заяви або письмових пояснень з приводу спору суду не надав (а.с. 27). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно зі ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат»\~- вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови КМУ від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється вказаним Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Одним з таких законодавчих актів є «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно ст. 87 Закону\~- для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як зазначив\~Верховний Суд\~України в\~своїй Постанові\~від 05.07.2017\~року по\~справі № 754/9711/14-ц вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов?язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а лише підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов?язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~- це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав\~боржника в\~процесі вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису відбувається\~у спосіб,\~передбачений підпунктом\~2.3\~пункту 2\~Глави 16\~розділу ІІ\~Порядку, шляхом надіслання іпотекодержаталем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ від 26.11.214 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «пункт 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, починаючи з 01.11.2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально. Відповідно до Правової позиції ВС, викладеної у п. 83 Постанові ВП ВС від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17 - оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд вважає, що слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 102965, вчинений приватним нотаріусом\~Київського МНО\~Остапенком Є.М. від 07.06.2021 р. щодо стягнення з позивачки боргу на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», на рахунок відкритий в ПАТ АБ «Укргазбанк», якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 р., якому, в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 р., якому, в свою чергу, ТОВ «ФК «Європейська аґенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20.01.2020 р., якому, в свою чергу ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., якому АТ «Альфа Банк» на підставі договору факторингу відступлено право вимоги за кредитним договором № 401426104 від 12.04.2013 р., укладеного між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , якій згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.03.2017 р. про розірвання шлюбу, було повернуто її дівоче прізвище « [PERSON] » в розмірі 14915,20 грн., з яких : 7811,36 грн. борг за тілом кредиту, 4053,84 грн. борг за відсотками, 3000 грн. борг за штрафними санкціями, 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, мотивуючи це тим, що постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження у зв?язку з примусовим виконанням оспорюваного виконавчого листа 102965, вчиненого приватним нотаріусом\~Київського МНО\~Остапенком Є.М. від 07.06.2021 р. вона не отримувала, а про виконавче провадження№ 66634925 з приводу з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису вона дізналася з телефонного додатку «Дія», а також, що дослідженні матеріалів виконавчого провадження, з?ясувалось, що документи, які були надані нотаріусу для його вчинення, не містили доказів наявності її заборгованості, а саме оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 401426104 від 12.04.2013 р. та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржниці та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а також доказів на підтвердження переходу прав вимоги до відповідачів на момент його вчинення, тому подані документи нотаріусу не засвідчували безспірність заборгованості за кредитом, та й взагалі самого факту наявності заборгованості, у зв?язку з чим, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно вжито заходів примусового виконання рішення щодо стягнення з неї заборгованості, враховуючи, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, беручи до уваги, що відповідачами, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», пропущений строк звернення до нотаріуса із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису (а.с. 6,7,9). Вищевказані твердження позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис № 102965 від 07.06.2021 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно вжито заходів примусового виконання рішень щодо стягнення заборгованості. На думку суду, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка стовідсотково підтверджує наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі, яка зазначається. Згідно підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Суд при винесенні рішення про визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повинен виходити з того, що документи, які були надані для його вчинення - не містили доказів наявності заборгованості, а саме оригіналу нотаріально посвідченого договору та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та доказів на підтвердження переходу прав вимоги до відповідача на момент його вчинення. Тому подані документи не засвідчували безспірність заборгованості за кредитом, та й взагалі самого факту наявності заборгованості. Суд звертає увагу на те, що на час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору. Вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору, нотаріально не посвідченого, чинним законодавством не передбачалось. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М. не отримав від відповідачів первинні документи щодо видачі кредиту та самого кредитного договору, зняття сум з кредитного рахунку, квитанцій, платіжних доручень щодо погашення знятих сум, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивачки перед відповідачами, а також суми процентів та комісії, зазначені у виконавчому написі, є безспірними, так як розрахунок боргу, здійснений відповідачами щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах - не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог до боржниці. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом зроблено відповідачами одноособово без урахування думки та позиції позивачки та не відповідає дійсності. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками відповідачів, та є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідачів, а тому не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідачів до позивачки. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов?язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Суд зауважує, що позивачка не була жодним чином повідомлена про вчинення виконавчого напису, та не знала, що має заборгованість перед відповідачами. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі документів, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, з якими ознайомилась позивачка та доступних в Автоматизованій системі виконавчого провадження, не можливо встановити безспірність вимог відповідачів ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до позивачки, враховуючи відсутність кредитних відносин між нею та відповідачами, а тому оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства України, в тому числі Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Виходячи з вищевикладеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості, відповідачі мали б надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржниці та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, з невідомих підстав, вказані документи не були надані суду приватному нотаріусу Київського МНО Остапенку Є.М. і не надіслані останнім до суду згідно вищевказаної ухвали про витребування доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновків про достатність правових підстав вважати виконавчий напис № 102965, вчинений приватним нотаріусом\~Київського МНО\~Остапенком Є.М. від 07.06.2021 р. щодо стягнення з позивачки на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 14915,20 грн. вчиненим з порушенням вимог законодавства та визнати його таким, що не підлягає виконанню, у зв?язку з чим, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням визнання позову відповідачами згідно письмової заяви останніх. В той же час, судом не береться до уваги клопотання представника відповідачів щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з тих підстав, що такі позові вимоги позивачкою у позові не заявлялись. І будь-яких заяв з цього приводу, позивачкою до суду не надсилались. Крім того, беручи до уваги, що при відкритті провадження у справі, судом було задоволено клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору за розгляд її позову через її незадовільний матеріальний стан, враховуючи її сімейний стан, а саме знаходження на її утриманні двох малолітніх дітей 2019 р.н. та 2021 р.н., у зв?язку з чим, судовий збір в даному випадку компенсується за рахунок держави в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved