Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 1\~228\~704,96 гривень, з яких 438\~823.20 гривень сума основного боргу та 789\~881.76 гривень сума відсотків. Свої вимоги мотивує тим,\~що 28.04.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від нього грошову суму в розмірі 12\~000.00 доларів США з виплатою 5% щомісячно від позиченої суми. Відповідач зобов`язався повернути кошти за першою вимогою позивача. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником, тобто відповідачем [PERSON] , було написано і власноруч поставлено підпис у розписці, яка підтверджує передачу коштів. Станом на теперішній час відповідач позичені кошти не повернув, проценти за користування також не сплачувались, тому позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 11.10.2022 року було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.12.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання, призначене після відкладань на 25.04.2023 року, сторони, повідомлення яких здійснювалось судом належним чином, не з`явились. 09.02.2023\~року позивачем\~надано заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на прийняття заочного рішення. Ухвалою суду від 25.04.2023 року на підставі ст.\~280-282\~ЦПК України постановлено\~провести заочний розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК.\~\~\~\~\~\~\~\~ Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно з яким [PERSON] як позичальник отримав від [PERSON] як позикодавця грошові кошти в сумі 12 000.00 доларів США, під 5% щомісячно, які позичальник зобов`язувався повернути за першою вимогою, про що [PERSON] надав розписку (а.с.50). 30 червня 2021 року позивачем було надіслано повідомлення [PERSON] про повернення позики (а.с.21), але вказана вимога була проігнорована відповідачем. Загальна заборгованість, згідно розрахунку позивача, станом на 12.09.2022 року в національній валюті України за офіційним курсом НБУ складає: - основний борг 12\~000 дол. США х 36,5686 грн./дол. США = 438\~823,20 грн.; - відсотки 21\~600 дол. США х 36,5686 грн./дол. США = 789\~881,76 грн.; - загальна сума заборгованості 33\~600 дол. США х 36,5686 грн./дол. США = 1\~228\~704,96 грн., Згідно із\~ст. 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, що визначає ч.1\~ст.1049 ЦК України.\~\~ Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 524 ЦК України\~\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Частиною 2 цієї ж статті ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16 та постанові Верховного Суду України від 08 серпня 2018 року у справі № 331/2183/15-ц. Надавши суду оригінал\~розписки, позивач підтвердив\~\~своє право вимагати від\~\~відповідача\~\~ виконання боргового\~\~зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним у повному обсязі виконанні боргові зобов`язання, які у нього виникли перед позивачем у зв`язку з укладанням договору позики. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком нарахованих відповідачу процентів за користування позикою. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач, отримавши в борг кошти на умовах договору позики від 28.04.2008 року, не повернув позику та проценти, прострочивши зі свого боку виконання умов цього договору, й прострочена заборгованість становить 12000 доларів США основний борг, 21600 доларів США проценти за користування позикою, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.09.2022 року складає 1\~228\~704,96 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 1\~228\~704.96 гривень, в тому числі основний борг 438\~823.20 гривень, відсотки 789\~881.76 гривень. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення, що встановлено ст. 229 ЦПК України. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. \~ \~ \~ Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наведених вище мотивів. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно положень\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позив звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути 12287,05 гривень судового збору, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 1% ціни позову.

Outcome: approved