Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що 27.08.1999 він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають біля нього на знаходяться на його утриманні. Подружнє життя між сторонами не склалося. У вересні 2021 року дружина [PERSON] залишила сім`ю та проживає окремо. Вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням дітей займається він. [PERSON] дітьми не цікавиться взагалі (не цікавиться їхнім вихованням, навчанням, станом здоров`я). На даний час ним подано до Вінницького районного суду Вінницької області позов про розірвання шлюбу. З його боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні матері з дітьми та у прийманні участі матері у вихованні дітей, тому вказані обставини свідчать про те, що відповідач не бажає виконувати та не виконує батьківські обов`язки по вихованню дітей, покладені на неї законом. Також відповідач не виконує свій обов`язок щодо утримання дітей. Так, починаючи з вересня 2021 року відповідач самоусунулася від обов`язку утримання дітей та взагалі не надає будь-якої фінансової допомоги на утримання дітей. На даний час ним подано до Вінницького районного суду Вінницької області позов про стягнення аліментів на утримання дітей. Організація дозвілля та відпочинку дітей також на ньому. Мати не приймає у цьому участі та навіть не виявляє бажання щодо цього. Відповідач взагалі з дітьми не спілкується. Він створює всі належні умови для гармонійного розвитку дітей, для їхнього належного виховання та навчання. Тому він просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] ; судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання; зобов`язано Службу у справах дітей Агрономічної сільської ради надати суду висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 13.12.2022 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшло рішення виконавчого комітету Агрономічної сільської ради «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» № 1159 від 11.11.2022 та висновок Служби у справах дітей Агрономічної сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2023 задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Білозора О.Л. про виклик свідків; постановлено викликати в судове засідання з розгляду справи по суті свідків: [PERSON] та [PERSON] ; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 10.05.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Білозор О.Л. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що позивач проживає за зареєстрованим місцем проживання, перешкод відповідачу у побаченнях з дітьми не чинить, батько піклується про дітей, забезпечує їх усіма належними умовами, матір дітьми не цікавиться, не дзвонить, фінансово не допомагає, на засідання комісії, де вирішувалося питання про доцільність позбавлення її батьківських прав не з`явилася. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 10.05.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що 14.02.2023 між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб, рішення суду набрало законної сили. Останній раз з відповідачем спілкувався ще в лютому 2022 року. Що з нею сталося, він не знає, йому не цікаво. Коли відповідач ще проживала з ними, карала безпричинно дітей, сварилася на них. В судовому засіданні 10.05.2023 представник третьої особи Служби у справах дітей Агрономічної сільської ради - начальник Служби у справах дітей Семенюк-Сотник Т.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що виїжджали за місцем проживання відповідача, викликали її на засідання комісії, де розглядалося питання про доцільність позбавлення її батьківських прав, однак відповідач не з`явилася. Батько забезпечує дітей усім необхідним, працює, діти ходять в школу, жодних зауважень до батька немає. Наданий суду висновок підтримує у повному обсязі. Свідок [PERSON] , яка являється повнолітньою дочкою сторін по справі, в судовому засіданні 10.05.2023 суду показала, що спілкувалася з матір`ю ще в 2021 році по телефону. Оскільки вона старша, то завжди доглядала за меншими братом та сестрою, коли вони народилися, навіть не мала змоги нормально відвідувати школу. Відповідач виїхала за кордон, заблокувала її та всіх родичів, бо вона просила допомогти фінансово брату та сестрі. Відповідач видалилася з соціальних мереж, знайти її вони не можуть. Все життя вона була така, ніколи не хотіла брати відповідальність на себе. Батько піклується про дітей, а матір взагалі нічим не допомагає. Вважає, що доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав. Свідок [PERSON] , яка являється хрещеною матір`ю неповнолітнього [PERSON] , в судовому засіданні 10.05.2023 суду показала, що діти ходять в школу з її дітьми. 1 вересня 2021 року бачила відповідача [PERSON] останній раз, коли вона вела дочку в школу. З того часу її не бачила, по телефону зв`язатися з нею не може. Шукала її в соціальних мережах, але не знайшла. Дітьми відповідач не займається, не цікавиться ними, фінансово не допомагає, в школу до дітей не приходить. Де вона на даний час перебуває, їй не відомо. Неповнолітній [PERSON] , щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , в судовому засіданні 10.05.2023 позовні вимоги свого батька підтримав, вважає, що доцільно позбавити матір батьківських прав, оскільки вона не виконує своїх батьківських обов`язків. Коли матір проживала з ними, ставилася до них агресивно. Більше часу його виховувала бабуся та батько. Коли він був у молодших класах, матір ще приходила в школу, однак у старших класах в школу приходить тільки батько. Матір ними не цікавиться взагалі. Він не хоче, щоб матір поверталася. Його молодша сестра [PERSON] на даний час про матір не згадує. Вважає, що матері мають бути у дітей, але така матір їм не потрібна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою сторони позивача в судовому засіданні 10.05.2023 судом було постановлено проводити заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, заслухавши думку неповнолітнього [PERSON] , суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1999, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.08.1999 (а.с. 12). Сторони по справі мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.04.2006 та серії [NUMBER] від 23.12.2014 (а.с. 10, 11). Згідно з копією довідки про склад сім`ї від 29.07.2022 № 284, виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради, склад сім`ї [PERSON] складають такі особи: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, не проживає з вересня 2021 року, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2006 року народження (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження приміщення від 01.09.2022, будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; при проведенні обстеження встановлено: 1. За обстежуваною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2006 року народження; [PERSON] за обстежуваною адресою зареєстрована, але фактично не проживає з вересня 2021 року до теперішнього часу, що підтверджується відсутністю її особистих речей та показами сусідів; неповнолітні діти проживають разом з батьком [PERSON] і знаходяться на його утриманні (а.с. 14). З довідки-характеристики на [PERSON] від 27.07.2022 № 280 убачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ; характеризується за місцем проживання з позитивної сторони: ввічливий, доброзичливий, трудолюбивий, сам займається вихованням неповнолітніх дітей, приймає активну участь у громадському житті села; скарг від сусідів та жителів села відносно поведінки [PERSON] до сільської ради не надходило (а.с. 15). Згідно з характеристикою [PERSON] , [INFO] , учениці 2 класу Медвежевушківського ліцею Агрономічної сільської ради від 01.08.2022, в даному закладі [PERSON] навчається з першого класу, оволоділа достатнім рівнем навчальних досягнень; зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця; дівчинка добре усвідомлює обов`язки, цікавиться навчанням, уважна на уроках; за характером добра, чесна, подільчива, щедра, врівноважена; навчанням і вихованням дитини займається батько; [PERSON] завжди охайно вдягнена, до уроків підготовлена; про тата відгукується з ніжністю і повагою; [PERSON] постійно бере активну участь у шкільному житті, відвідує батьківські збори (а.с. 16). Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 11 класу Медвежевушківського ліцею Агрономічної сільської ради від 01.08.2022, [PERSON] навчається в Медвежевушківському ліцеї з першого класу; зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень; володіє учбовим матеріалом на достатньо-середньому рівні; виявляє зацікавленість до навчання; має задовільну змішану пам`ять; виявляє логічне та творче мислення; має здібності до вивчення гуманітарних наук; на уроках уважний, завжди виконує домашні завдання; має добрий загальний розвиток, багато читає; до виконання громадських доручень ставиться сумлінно, був обраний членом редколегії; бере активну участь у громадському житті школи та класу, у культмасових заходах; скромний, стриманий, врівноважений, розсудливий, самостійний, не піддається чужому впливу; правила поведінки завжди свідомо виконує; користується повагою серед учителів, має авторитет серед товаришів; батько займається вихованням сина, цікавиться життям класу та школи, постійно відвідує батьківські збори (а.с. 17). З копії сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії ААА № 144968 від 27.07.2022 убачається, що у [PERSON] відсутні наркологічні протипоказання до виконання та провадження опіки і піклування (а.с. 20). Згідно з копією медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії ААА № 287796 від 27.07.2022, у [PERSON] відсутні психіатричні протипоказання до виконання та провадження опіки і піклування (а.с. 21). Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.08.2022, [PERSON] , [INFO] , соматично здорова (а.с. 22). З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.07.2022, [PERSON] , [INFO] , соматично здоровий (а.с. 23). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18.12.2008, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Служби у справах дітей Агрономічної сільської ради від 22.11.2022 № 1159 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , убачається, що мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, тривалий час не піклується про своїх дітей. 20 жовтня 2022 року працівниками Служби у справах дітей Агрономічної сільської ради обстежено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , в ході обстеження встановлено, що будинок складається з двох кімнат, кухні, добудови, в якій має бути ванна кімната та туалет. Умови проживання задовільні, діти забезпечені усім необхідним для повноцінного розвитку, навчання та проведення дозвілля. Відповідно до протоколу Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Агрономічної сільської ради № 16 від 18.11.2022, було винесене питання про доцільність позбавлення батьківських прав мами [PERSON] . Враховуючи вказане, мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Вважають, що доцільно позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-49). Суд при вирішенні справи враховує наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає, що вказаний висновок є достатньо обґрунтованим і відповідає інтересам дітей. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Під час вирішення спору суд керується в першу чергу інтересами дітей, бере до уваги, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, у якнайкращих інтересах дітей буде збереження їхніх зв`язків із обома батьками. Суд також зауважує, що інтереси дітей у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані всі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей, непорозуміння між батьками не повинні мати наслідком вплив на права та інтереси дітей. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом установлено, що з вересня 2021 року відповідач [PERSON] не проживає з дітьми [PERSON] , [PERSON] та не спілкується з ними. Позивачем [PERSON] доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дітям необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми, не дає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З пояснень неповнолітньої дитини [PERSON] установлено, що матір ними не цікавиться. Коли матір проживала з ними, ставилася до них агресивно. Більше часу його виховувала бабуся та батько. Він не хоче, щоб матір поверталася. Його молодша сестра [PERSON] на даний час про матір не згадує. Зазначив, що матері мають бути у дітей, але така матір їм не потрібна. Вважає, що доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки вона не виконує своїх батьківських обов`язків. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, суд враховує думку неповнолітнього [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього, та вважає, що думка дитини зумовлена не навіюванням з боку батька своєї позиції, а скоріше його внутрішніми переживаннями. Його стійка позиція, що матір потрібно позбавити батьківських прав та думка про те, що така матір їм не потрібна, зумовлена образою дитини на поведінку [PERSON] та її небажання підтримувати відносини з дітьми. [PERSON] не спілкується з дітьми з 2021 року, не виявляє до них жодного інтересу. Доказів протилежного відповідачем не надано. Суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей взагалі відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Досліджені судом обставини справи дають підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач [PERSON] не надала жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. Не встановлено судом і тих обставин, що позивач [PERSON] тим чи іншим чином перешкоджає відповідачу [PERSON] здійснювати свої батьківські обов`язки. Крім того, суд зазначає, що самоусунення матері від виконання нею батьківських обов`язків було здійснено у той час, коли дітям вкрай необхідне саме материнське піклування, оскільки у малолітньої [PERSON] в той час змінювалася обстановка у житті, а саме: дитина пішла у перший клас навчального закладу, що є хвилюючим етапом життя дитини та вимагає від обох батьків підтримки, а неповнолітній [PERSON] перебуває у підлітковому віці, у якому формується його самооцінка, поняття стилю сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітком основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо його поведінка зміниться. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Разом з тим, судом встановлені обставини, які свідчать, що такий вплив на [PERSON] як позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 06.10.2021 по справі № 320/5094/19, від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Позивачем доведено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). За клопотанням позивача [PERSON] судові витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved