Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У лютому 2023 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є бабою малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дочка позивачки - мати малолітньої [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] . Батьком малолітньої [PERSON] є [PERSON] . З народження онука постійно проживає разом з позивачкою, яка разом з своїм чоловіком [PERSON] займається її вихованням та матеріальним утриманням. Орієнтовно з осені 2018 року, а саме з часу розірвання шлюбу між донькою позивачки та відповідачем, останній у жодній формі не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не відвідує її за місцем проживання, не здійснює спілкування з позивачкою щодо необхідності забезпечення потреб доньки. Крім цього, відповідач не виконує належним чином свої обов`язки щодо матеріального забезпечення доньки та має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 61370 грн. 00 коп. Таким чином, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, то позивач з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів онуки бажає встановити над нею опіку та особисто бути її опікуном, так як [PERSON] після позбавлення батьківських прав відповідача матиме право на набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Також, оскільки онука позивачки перебуває на її повному матеріальному утриманні, то вважає, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів. У підготовчому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов та підтвердила викладені у ньому обставини. Представник позивачки - адвокат Гончарук Р.О. підтримав позов, звернувши увагу суду на наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Погребищенської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. 23.03.2023 року в підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Також 23.03.2023 року до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача, у зв`язку з повним визнанням позовних вимог та через перебування на службі у ЗСУ просить подальший розгляд справи здійснювати без його участі (а.с. 45). 28.04.2023 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] в частині позовної вимоги до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів залишено без розгляду. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 10.01.2017 року (а.с. 13). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 18). Згідно виконавчого листа Погребищенського районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року судом вирішено щомісячно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № [NUMBER] Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) боржник [PERSON] станом на 24.11.2022 року має заборгованість у розмірі 61370 грн. 02 коп. (а.с. 20, 21). [INFO] мати дитини [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.11.2022 року (а.с. 12). В той же час, позивачка [PERSON] є матір`ю покійної [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 14.12.1991 року (а.с. 11) та відповідно бабою дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5872 від 18.11.2022 року малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації своєї баби [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 17.11.2022 року № 02-08/1383 внучка [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , з народження і по теперішній час проживає з бабою за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із хворобою мами дівчинки - [PERSON] постійно здійснювала і здійснює догляд і піклування за дитиною (а.с. 16). Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Погребищенської міської ради від 17.11.2022 року № 02-08/1382, [PERSON] характеризується позитивно. Останні роки здійснювала постійний догляд за своєю дочкою - [PERSON] , інвалідом першої групи, яка померла на початку листопада 2022 року, та внучкою - [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Актом обстеження умов проживання комісії ССД Погребищенської міської ради від 06 грудня 2022 року підтверджується, що дитина [PERSON] проживає з бабою та дідом, для виховання та розвитку дитини створено належні умови проживання в сім`ї, де склалися доброзичливі та теплі стосунки (а.с. 17). Отже, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що батько дитини - відповідач [PERSON] понад чотири роки, тобто з часу розірвання шлюбу з матір`ю дитини, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме з дитиною не проживає, відтак не проявляє батьківської турботи щодо малолітньої доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та не займається вихованням, а також матеріально не забезпечує доньку. Вказане також підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 13 квітня 2023 року № 144 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав», згідно якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 47-49). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Згідно частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною, що необхідно для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його малолітньої дочки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що останній намагався виконувати батьківські обов`язки. Крім того, відповідач вкрай негативно ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів, так як має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 61370 грн. 00 коп. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved