Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визначити місце проживання доньки [PERSON] ( [INFO] ) з нею - матір`ю, за місцем проживання останньої. В обґрунтування позову вказано, що сторони перебували у шлюбі, у якому народилася спільна донька [PERSON] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, маючи діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між нами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко ставала донька, що тяжко впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє мені та їй душевні страждання. Крім того, як вказала позивач, з метою нав`язати їй своє бачення проблемних питань відповідач іноді вчиняє аморальні вчинки, принижував її, кричав на малолітню доньку [PERSON] , яка боїться батька, не хоче залишатися з ним на одинці. З донькою займається психолог. Відповідач щоразу погрожує позивачці, що забере в неї дитину. Позивачка, як мати малолітньої доньки, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, просить визначити місце проживання їхньої дитини разом з нею. Позивачка любить свою доньку [PERSON] і спроможна забезпечити їй всім необхідним: у неї гнучкий робочий день, оскільки вона працює приватним нотаріусом. Дитина обліковується в медичних установах, оскільки мати постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою Євою психологічний контакт, прив`язаність одна до одної. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, особливо для дівчинки, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами на адресу позивачки, що забере дитину до себе, і остання більше не побачить доньку, вона просить суд визначити місце проживання дитини з нею. Натомість відповідач, як вказує позивач, не має постійної роботи, його поведінка до членів своєї сім`ї характеризується грубістю, емоційно неврівноважений та схильний до фізичних образ. Відповідач у відзиві позов не визнав, заперечуючи, вказав, що позивач таємно, не погоджуючи з ним, за власним рішенням і без наявності на будь-яких підстав (у тому числі законних), зібрала речі дитини та свої, забрала доньку [PERSON] , покинула квартиру за адресою: [ADDRESS] , де родина проживала разом увесь час від народження дитини, та переїхала у невідоме відповідачеві місце тимчасового свого перебування (проживання), абсолютно порушивши життєвий улад дитини та сім`ї в цілому. За результатами неодноразових візитів відповідача за адресою: [ADDRESS] , ні позивача, ні доньки відповідач не знайшов, сусіди і консьєрж не підтвердили факт їхнього проживання за цією адресою, тому договір оренди є фіктивним, укладеним виключно з метою використання як доказу у межах судового спору. Також акт обстеження умов проживання за цією адресою не може слугувати доказом дійсних умов проживання доньки [PERSON] , вся інформація записана зі слів позивача. Квартира [ADDRESS] , де постійно проживала сім`я, є особистою приватною власністю відповідача, набута ще до укладення шлюбу у 2014 році, не перебуває у кредиті, не обтяжена жодними іншими правами та вимогами третіх осіб, в іпотеці не перебуває, щодо неї відсутні будь-які майнові спори. Крім цього, відповідач має стабільне матеріальне становище, працює на посаді заступника Генерального директора з правових питань ТОВ «Олір Резорсіз», до 16 серпня 2021 року - на аналогічній посаді в ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг», а також провадить діяльність ФОП. Також відповідач зазначив, що протягом існування шлюбу та до таємного виїзду позивача з квартири відповідача та викрадення доньки, сім`ю утримував відповідач, забезпечуючи всі потреби родини. Вказав, що позивач є фінансово легковажною особою, схильною до необдуманих фінансових витрат та накопичення боргів, стабільного доходу не має, крім того, не має власного житла, тому не може забезпечити настільки комфортні та сприятливі умови для розвитку та проживання дитини, яких потребує донька, та до яких вона звикла. Відповідач зазначає, що візити до психолога ініціювала позивач не для лікування психоемоційної травми дитини, пов`язаної з сварками між батьками, відібранням [PERSON] від батька та з квартири, яка для неї асоціюється з домом, а спрямовані на психологічну корекцію свідомості малолітньої дитини, з метою формування у неї уяви про те, що життя [PERSON] без батька є нормальною та природною обставиною. Твердження позивача про нібито «аморальні вчинки», приниження, ініціювання сварок і таке інше збоку відповідача не відповідають дійсності, стосуються відносин між колишнім подружжям, особистого суб`єктивного негативного сприйняття позивачем відповідача, та жодним чином не стосується відносин між відповідачем та [PERSON] , його ставлення до доньки та можливості забезпечити доньці належні та безпечні умови проживання у власній квартирі. Окрім цього, при визначені місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінки всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, суд насамперед мають виходити із інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, У всіх цивілізованих країнах відсутній «досвід проживання дитини з матір`ю», навпаки батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, жодному з батьків не може бути надана безпідставна перевага. Відповідач категорично заперечує проти визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю, оскільки своїми діями позивач не лише порушує його права на спілкування та контакт з донькою, а й нехтує правами дитини на здорові та безпечні умови життя, розвиток, у власних інтересах фактично викрала дитину з її дому, зайнята влаштуванням свого особистого життя, що шкодить нормальному фізичному, розумовому, психологічному та моральному розвитку доньки, крім того, здійснює на неї моральний вплив, що відображається на її психоемоційному стані. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 19 серпня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за позовною заявою, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 30 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит суду щодо адреси зареєстрованого місця проживання відповідача. 01 вересня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному провадженні /т. І а. с. 49-50/. 15 вересня 2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічний позов з аналогічною вимогою до [PERSON] , а також заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом встановлення графіку побачень з дитиною [PERSON] з визначенням місця та часу побачень до набуття судовим рішенням у справі законної сили, клопотання про виклик свідків /а. с. 57-208, 68-69/. Також 15 вересня 2021 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву про визначення місця проживання дитини /т. І а. с. 210-225/. 06 жовтня 2021 року на електронну поштову скриньку суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів, яке ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, залишено без задоволення /т. І а. с. 221-225, 232/. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визначення місця проживання дитини, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] з аналогічними вимогами до [PERSON] /т. І а. с. 231/. 06 жовтня 2021 року ухвалою суду, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) [PERSON] про виклик та допит в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , подане у судовому засіданні, а також частково задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) [PERSON] про виклик і допит в якості свідків: [PERSON] і [PERSON] , відмовивши у частині клопотання щодо [PERSON] , яка є третьою особою у справі за зустрічним позовом і наразі згоди на свій допит, згідно із ст. 234 ЦПК України, не надавала, та щодо [PERSON] - так, як відносно її допиту вже задоволено клопотання представника позивача /т. І а. с. 226-228, 231-232/. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви сторони відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом [PERSON] про забезпечення позову, яка скасована постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року і постановлено нова ухвала про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення зустрічного позову /т. І а. с. 229, 233-235, а. с. 86-91 у контрольному провадженні/. 25 січня 2022 року від позивача до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про виправлення описки у позовній заяві про визначення місця проживання дитини із матір`ю, а саме зміни редакції пункту 2, виключивши вказівку про конкретну адресу проживання /т. ІІ а. с. 14-15/. Також 25 січня 2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] (позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним) на зустрічний позов [PERSON] (позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним) /т. ІІ а. с. 25-103/. 27 січня 2023 року на електронну поштову скриньку суду позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) подала заяву про те, що вона просить долучити до матеріалів справи додані до цієї заяви письмові документи і витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської РДА в м. Києві висновок про визначення місця проживання малолітньої доньки - [PERSON] /т. ІІ а. с. 161-168/. 28 січня 2023 року і 30 січня 2023 року на електронну поштову скриньку суду позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) подала заяви про те, що сторона не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи по суті /т. ІІ а. с. 158-160, 169-171, 172/. 30 січня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті /т. ІІ а. с. 174-175/. 16 лютого 2023 року допитана як свідок [PERSON] , яка є нянею малолітньої [PERSON] , надала суду покази, починаючи з 2020 року працює нянею [PERSON] , якій на той час було півтори роки. Вказала, що сторони були дуже приємною парою: мама - дуже спокійна і мудра, батько - більш імпульсивний. З часом їхні стосунки погіршилися. Прихильність дитини переважала до матері, між ними дуже гарні і гармонійні відносини. Батько часто ігнорував дружину і дитину, був дратівливим. Свідок зазначила, що бачачи це, забирала дитину на прогулянку. Вона наголошувала [PERSON] [відповідач] на неприпустимості влаштовування сварок, бо [PERSON] часто спостерігала конфлікти батьків, через це плакала і була пригнічена /т. ІІ а. с. 189, 190-191/. 22 березня 2023 року на електронну поштову скриньку суду, а 04 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання третьої особи про долучення складеного висновку та розгляд справи без представника Служби у справах дітей та сім`ї /т. ІІ а. с. 197-212/. 11 травня 2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву про залишення без розгляду зустрічного позову [PERSON] , первісний позов задовольнити, визначивши місце проживання доньки з матір`ю, і провести розгляд справи за відсутності сторін. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. Сторони, їхні представники, представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, окрім вищевказаних, як заяви з процесуальних питань, як і заяви по суті, не надходили до суду, про причини неявки сторони відповідача, суду невідомо. Суд, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 червня 2017 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб сторін, відповідно до актового запису № 1273 /т. І а. с. 73/. [INFO] народилася донька [PERSON] , що посвідчено свідоцтвом за актовим записом № 737 від 29 березня 2023 року, виданим Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] /т. І а. с. 74/. Батько - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , власником якої є, і працював в ТОВ «Олір Резорсіз» на посаді заступника генерального директора з правових питань та має стабільний дохід /т. І а. с. 75, 76-77, 154, 155, 156, 158/. Матір - [PERSON] здійснює нотаріальну діяльність, відповідно до свідоцтва про право зайняття нотаріальною діяльністю № 8846 від 20 серпня 2012 року, та має стабільний дохід, а також є власником об`єктів нерухомості /т. І а. с. 18, 19, 20/. На обліку у нарколога [PERSON] не перебуває /т. І а. с. 23/. У липні 2021 року [PERSON] виїхала разом з донькою з квартири [ADDRESS] , де родина проживала разом /т. І а. с. 78/. З цього часу сторони проживають окремо, а донька проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором оренди житлового приміщення (квартири) від 19 липня 2021 року, укладеним з [PERSON] - власницею квартири /т. І а. с. 9-11, 12/. 26 липня 2021 року головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Воронюк І. Г. складено акт обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою проживання [PERSON] [ [ADDRESS] ], згідно з яким умови для проживання, виховання та розвитку дитини створено належним чином, на момент інспектування квартири малолітня [PERSON] перебувала вдома /т. І а. с. 29-30/. З 13 вересня 2021 року Єва відвідувала заклад дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок) «Талантвілль», на підставі договору про надання освітніх послуг № 67/21-22 від 13 вересня 2021 року, укладеним з цим приватним закладом [PERSON] , додатково відвідує заняття з логопедом та заняття з гімнастики /т. І а. с. 132/. Відповідно до інформації наданої на запит Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації оплату всіх послуг за період часу, протягом якого дитина відвідує заняття, здійснює мама - [PERSON] . Батько жодного разу не навідався у садочок, тому жодної характеристик стосовно нього надати неможна, оскільки він не з`являвся, не приводив дитину у садочок і не забирав її. Натомість мама [PERSON] приводить її до садочку та забирає самостійно, або це робить няня [PERSON] , на що мама надала відповідну згоду. Єва дуже вихована дитина, близька з матір`ю, дуже швидко адаптувалася серед інших дітей, психічно врівноважена, добре розвинута, щира, брала участь у Святі осені, розповідала віршик, який вчила з мамою. На переконання директора ПЗ ЗДО «ТалантВілль» [PERSON] , мама виконує всі свої батьківські обов`язки щодо дитини і добре її виховує /т. І а. с. 132/. 18 листопада 2021 року провідним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Іщенко Л. А. складено акт обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою проживання [PERSON] [ [ADDRESS] ], згідно з яким умови для проживання, виховання та розвитку дитини створено належним чином, на момент інспектування квартири малолітня [PERSON] перебувала вдома /т. І а. с. 137-138/. 16 лютого 2022 року провідним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Іщенко Л. А. складено акт обстеження умов проживання дитини за адресою проживання [PERSON] [ [ADDRESS] ], згідно з яким умови для проживання, виховання та розвитку дитини створено належним чином, на момент інспектування квартири малолітня [PERSON] перебувала вдома. Дитина відвідувала ЗДО «ЩастяKids» /т. І а. с. 134-135/. 24 лютого 2022 року Указом Президента України, затвердженого Законом України № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стан», введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався. У березні 2022 року позивач з донькою [PERSON] виїхали з України, у зв`язку з небезпекою для життя дитини, що виникла під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, і наразі проживають у м. Дрезден Федеративної Республіки Німеччина, де отримано посвідку на тимчасове проживання до [INFO] , і де [PERSON] відвідує дитячий садочок « Кіндерхауз Ханд -ін- Ханд » і різноманітні розвиваючі гуртки: спортивно-бальні танці та художню школу. Їм надано у користування окрему трикімнатну квартиру, де дитина має окрему дитячу кімнату, з усім необхідним для розвитку дитини відповідного віку. Позивач вказала, що відповідач надав згоду на виїзд дитини за межі України разом з нею і сам приїздив до них у м. Дрезден /т. ІІ а. с. 140, 141-142, 143, 146/. 02 травня 2023 року Верховна Рада України прийняла за основу та в цілому проект Закону про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Законом затверджено Указ Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 год. 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року). Наразі воєнний стан в Україні не скасовано. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з висновком про визначення місця проживання дітей від 20 березня 2023 року, складеним Комісією з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, 16 лютого 2022 року обстежено умови проживання дитини - [PERSON] ( [INFO] ) за адресою, де вона проживає разом з своєю матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] , та з`ясовано, що для проживання дитини створено всі необхідні умови, про що складено відповідний акт. Дитина досить легко вступає у контакт з дітьми та дорослими, адекватно реагує на звернення та прохання, проявляє велику зацікавленість у взаємодії, наслідує поведінку дорослих. Любить грати з дітьми в ігри, актуальні віку, є логічність, послідовність дій. Надає перевагу спокійним іграм. Уникає суперечок, напружених ситуацій. Переважає позитивний емоційний стан, наявна здатність до встановлення емоційного контакту. Єва займається з логопедом в садочку кожного тижня. В побутових питаннях самостійна, санітарно-гігієнічні навички сформовані на достатньому рівні. Згідно з відповіддю на запит, вбачається, що малолітня [PERSON] обслуговується в ТОВ «Медична клініка «Верде» з 18 жовтня 2019 року. Дитина регулярно оглядається лікуючим лікарем, вузькими спеціалістами (за потребою), проведені рекомендовані інструментальні та лабораторні дослідження, щеплена за віком, окрім КПК (рекомендація лікаря-інфекціоніста), рекомендовано дитині займатися з логопедом. З наданої інформації про графік відвідувань лікарів та осіб, які супроводжували дитину, вбачається, що в 2020 році на прийом до фахівців дитину супроводжували, як мати, так і батько, в 2021 році - супроводжувала мати, інколи з нянею, батько два рази був присутній на прийомі лікаря /т. ІІ а. с. 206-211/. Також у висновку Служби у справах дітей зазначено, що встановлено, що для малолітньої [PERSON] за місцем проживання матері та дитини, де вони проживали до початку вторгнення російської федерації, створені умови, які в повній мірі забезпечували потреби дитини. Дитина півроку проживала з матір`ю в Голосіївському районі міста Києва до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, та рік проживає разом з матір`ю в Німеччині, в комфортному для себе середовищі та сталим оточенням. Реалізацією права дитини на належне харчування, лікування та забезпечення одягом відповідно до сезону здебільшого здійснювала мати. Зміна місця проживання малолітньої [PERSON] та адаптація в іншому середовищі може бути для неї травматичною та такою, що може призвести до порушення прав дитини. Таким чином, зміна місця проживання не відповідає найкращим інтересам дитини. Тому рекомендовано визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Згідно з консультаційним висновком дитячого психолога [PERSON] від 02 липня 2021 року, 28 липня 2021 року, 08 вересня 2021 року, було відмічено стан підвищеної тривожності дитини, як результат того, що дитина не може бути сама собою; наявні невротичні реакції, нав`язливого характеру (д/а), що слугують ціллю отримання задоволення і зняття напруження, при відсутності інакших способів задовольнити потребу у розслабленні і заспокоєнні; закреп, який виник на тлі психологічного впливу на дитячий організм. Рекомендовано пройти сімейну психотерапію, психокорекційні заняття з дитиною лікарем-психологом, дитячим психологом. Станом на 08 вересня 2021 року у дитини не спостерігаються складнощі з актом дефекації, значно рідше став проявлятися д/а, тривожність суттєво знизилася. Агресивна енергія вивільняється гігієнічно, не завдаючи комусь шкоди, з використанням тих доступних способів, які прийнятні соціуму, при цьому маючи підтримку надійного дорослого, хто поруч, у момент вивільнення. Стан напруження у дитини ситуативний зберігається, при наявності складнощів у взаємовідносинах та взаємних обвинувачень між батьками у присутності дитини /т. І а. с. 125-126, 128-130, т. ІІ а. с. 70-71/. Зокрема, згідно з висновком від 28 липня 2021 року, на момент проведення психоконсультаційного дослідження виявлено, що у сфері сімейних відносин відзначено протиріччя у відчуттях дитини до батька: «у мене є тато, але частіше за все він засмучений та злий, а ще свариться з мамою». Разом з тим, бажає, щоб тато приділяв їй увагу, граючись з нею «першим як покликала маму, щоб нагодувала мене і помила, а потім покликала би тата, з яким би захотіла пограти, та який мене вклав би спати». На перелік питань, що подобається і не подобається у кожному з членів сім`ї: «тато і мама багато працює, хочеться, щоб більше гралися із мною, а також, щоб тато не сварився на маму і не кричав на неї». Все це може свідчити про травматичні переживання дитини, зв`язані з фігурою батька, які психіка витісняє, захищаючи таким чином, від складних та важких переживань. При проведенні дослідження за методикою Рене Жиля виявлено, що у сфері сімейних відносин варто відзначити небажання дитини ставати на сторону когось одного з батьків конкретно, чи ставати між ними (у ситуаціях, де потрібно було розмістити себе за столом, де сидить і тато, і мама, дитина розміщувала себе навпроти них). Серед великого спектру ситуацій спостерігається емоційна прив`язаність дитини перш за все до матері, розміщення себе поруч з мамою у переліку ситуацій говорить про емоцій близькість та бажання бути ще ближчою до неї. На момент огляду [28 липня 2021 року] відсутні симптоми, які би свідчили про психологічну травму дитини, стан помірної ситуаційної тривожності, на момент огляду відмічається емоційна прив`язаність до мами, бажання дитини відчувати стабільність, сприятливий клімат, що буде дарувати відчуття безпеки та захисту /т. І а. с. 128-130/. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Вирішуючи спір щодо місця проживання дитини з матір`ю, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що донька [PERSON] тривалий час проживає з матір`ю у належно створених нею умовах для повноцінного її виховання та розвитку, враховуючи висновки, зроблені дитячим психологом щодо психоемоційного стану малолітньої дівчинки і впливу батька на неї, який призводить до появи ознак емоційного дисбалансу, суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, визначає місце її проживання саме разом з матір`ю. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль в її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким вона проживатиме. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання доньки та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд дійшов до висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, у першу чергу, стосунках між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з донькою, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подаючи до суду позовну заяву про визначення місця проживання доньки, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908, 00 грн, які на підставі положень частини першої статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню стороні, на користь якої ухвалено рішення /т. І а. с. 6, 39/. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved