Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить змінити частки спадкоємців першої черги за законом у спадковому майні померлого [INFO] [PERSON] , встановивши частку відповідача - 25% та частку позивача - 75%. При цьому, просить покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , [INFO] , який за життя був чоловіком позивача, та батьком відповідача - [PERSON] від першого шлюбу. На день смерті [PERSON] відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно, а саме: -частина квартири [ADDRESS] ; -земельна ділянка площею 0,005 га, кадастровий номер: 4610136300:06:018:0313; -земельна ділянка площею 0,0261 га, кадастровий номер 4610136300:06:018:039; - частини земельної ділянки площею 0,0099 га, 4610136300:06:018:0312; -автомобіль ИЖ - 412ИЭ; -та інше майно, яке належало померлому на день його смерті. Також зазначає, що 06.07.2020 року після смерті спадкодавця приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р. Т., зареєстрована спадкова справа № 20/2020. На момент смерті спадкодавця позивач не була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживала там разом з спадкодавцем, тому 06.07.2020 року до нотаріуса за місцем відкриття спадщини було подано заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 20/2020. Також позивач зазначила, що вона з [PERSON] спільно проживали за вказаною вище адресою, з початку 2010 року, а офіційно одружились 08.10.2013 року. Весь цей час з покійним чоловіком вели спільне господарство, здійснювали ремонти, спільно обробляли земельні ділянки. Окрім цього вказує на те, що відповідач будучи єдиним сином померлого, за вказаною адресою понад двадцять останніх років не був зареєстрований та не проживав, відповідно жодної участі в утриманні та покращенні нерухомого майна не приймав, видатків коштами або працею не здійснював, не цікавився ні життям ні здоров`ям свого батька, який в останні роки життя часто хворів, зокрема потребував стороннього догляду. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2022 року визначено головуючого суддю - Кирилюк А. І. (а.с. 18). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 21-22). 11.01.2023 року на виконання ухвали суду від 28.10.2022 року про витребування доказів (а.с. 37) від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусак Р. Т. надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 20/2020, відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 94-123). 02.12.2022 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Нецкар Ю. І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовної заяви заперечив повністю, вважаючи її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначає, що відповідач був прописаний та проживав разом із спадкодавцем у [ADDRESS] від народження до 2013 року. Квартира в якій вони проживали, була придбана дідом та бабою відповідача ще в 1970 році. Відповідач постійно допомагав своїй бабі та батькові утримувати майно в належному стані. Також, власними силами та коштами допомагав в реконструкції будинку. Оскільки, квартира знаходиться в будинку особнякового типу спільно долучався до капітального ремонту даху, заміни вікон та дверей, ремонту та заміни системи опалення, сантехніки, реконструкції гаражу. Надалі після одруження батька в 2013 році відповідач проживав окремо, проте, завжди підтримував належні стосунки з батьком, постійно провідував його, цікавився станом його здоров`я, при потребі допомагав як фізично так і матеріально. Позивач [PERSON] та представника позивача - [PERSON] , у судовому засіданні позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити таку. Відповідач [PERSON] та представника відповідача - [PERSON] , у судовому засіданні проти позовної заяви заперечили, просили відмовити у задоволенні такої. Суд, вислухавши учасників справи, а також пояснення свідків, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Сторони перебувають у спадкових правовідносинах. Судом в цілому досліджені надані приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусак Р. Т. копії матеріалів спадкової справи № 20/2020, відкритої після смерті [PERSON] (а.с.94, 95-123). Також, судом встановлено, що копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 437 стверджується, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с. 6). Копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 366 стверджується, що 08.10.2013 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини записано - « [PERSON] » (а.с. 7). Окрім цього, копією Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Також, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на праві власності. Рішення набрало законної сили 05.03.2020 року (а.с. 9-12). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Окрім цього, судом досліджені копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197784653, 197262770, 197236059, згідно яких [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.0099 га, кадастровий № 4610136300:06:018:0312, власником земельної ділянки площею 0,0261 га, кадастровий номер 4610136300:06:018:039 та власником земельної ділянки площею 0,005 га, кадастровий номер: 4610136300:06:018:0313 (а.с.13, 14, 15). Копією технічного паспорта автомобіля серії [NUMBER] стверджується, що власником автомобіля ИЖ - 412ИЭ є [PERSON] (а.с.16). Також, судом досліджені подані представником позивача письмові докази, зокрема: - Витяг з медичної книжки [PERSON] , [INFO] , за 2002-2014 роки (а.с. 47- 67); - виписки з амбулаторної картки стаціонарного хворого про стаціонарне лікування у 2013, 2016 та 2019 роках (а.с. 68-70); - індивідуальної програми реабілітації інваліда № 903 за 2019 рік (а.с. 71-74); - результати обстеження [PERSON] на онкозахворювання у 2014, 2017, 2019 та 2020 роках (а. с. 75-79); -заявою на отримання наркотичних засобів та Лист призначень препаратів наркотичних засобів у 2020 році (а.с. 80-81); - довідкою до акту огляду МСЕК від 05.06.2019 року «про встановлення 1 групи інвалідності» (а.с. 82); - пенсіним посвідченням [PERSON] (а.с. 83); - рахунок № 26229 від 18.09.2017 року ра придбання вікон металопластикових та відливів (а.с. 84); - угода № 3570 від 18.09.2017 року на виготовлення та встановлення вікон, дверей, підвіконня та відливів (а.с. 85). Крім цього, суд приймає до уваги надані пояснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були допитані судом в якості свідків, попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та про відмову від давання показань. Зокрема, свідок [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні підтримали позицію позивача у справі, надали пояснення та зазначили що відповідач у справі не цікавився життям батька, не приймав участі у побутових та сімейних справах, не цікавився здоров`ям та станом батька загалом. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні надав свої пояснення, та зазначив, зокрема що позицію позивача у справі та зазначені нею факти не відповідають обставинам справи. Як визначено у ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як визначено у ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 06.07.2020 року [PERSON] звернулась за місцем відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №20/2020 (а.с. 96). Так, на день смерті спадкове майно [PERSON] складалось із: -частини квартири [ADDRESS] ; -земельної ділянки площею 0,005 га, кадастровий номер: 4610136300:06:018:0313; -земельної ділянки площею 0,0261 га, кадастровий номер 4610136300:06:018:039; - частини земельної ділянки площею 0,0099 га, 4610136300:06:018:0312; -автомобіль ИЖ - 412ИЭ; -та інше майно, яке належало померлому на день його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як визначено у ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, про що також зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7. Як визначено у ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як визначено у ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 06.07.2020 року [PERSON] звернулась за місцем відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 20/2020 (а.с. 96). Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 06.07.2020 року [PERSON] , [PERSON] (в особі представника) та [PERSON] звернулися із письмовою заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусак Р. Т., як співвласники квартири [ADDRESS] із наданням згоди на виділ 2/5 частини вказаної квартири за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 103) 06.07.2020 року [PERSON] , [PERSON] (в особі представника) та [PERSON] , як співвласники земельної ділянки площею 0,009 га кадастровий номер: 4610136300:06:018:0312 із наданням згоди на виділ частини вищевказаної нерухомості за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 104). Як встановлено у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] протягом встановленого законом шестимісячного строку реалізували своє право на прийняття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно ст. 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. За таких обставин, фактично спадкоємцями першої черги за законом, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, двоє: дружина померлого - [PERSON] , син померлого - [PERSON] . Як визначено у абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України, розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Так, [PERSON] був інвалідом 1 групи з 05.06.2019 року внаслідок трудового каліцтва, та, згідно довідки до Акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ 298002, потребував постійного медичного та побутового догляду (а.с.82) Позивач зазначає, що відповідач протягом життя [PERSON] належним чином не виконував своїх обов`язків, не підтримував жодних родинних відносин, не цікавився його життям, не підтримував ні матеріально, ні морально. Враховуючи загальний склад спадщини, позивач вважає справедливим зменшити обов`язкову частку відповідача у спадщині, а саме встановивши частку відповідача - 25% та частку позивача - 75%. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Отже, аналіз вказаних законодавчих норм та матеріалів справи в цілому дає підстави для висновку, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема, відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Однак позивачем, не надано доказів, які переконували суд в необхідності застосування аналогії права, оскільки цивільним законодавством та судовою практикою порядок спадкування достатньо врегульований, а ст. 1241 ЦК України відноситься лише до окремих спадкоємців при наявності заповіту. Крім того, представником позивача взагалі не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Натомість твердження позивача спростовуються матеріалами справи та показами свідків. Разом з тим, суд приймає до уваги пояснення відповідача у справі зокрема викладені у відзиві на позовну заяву, що останній був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем у [ADDRESS] від народження до 2013 року. Квартира в якій вони проживали, була придбана дідом та бабою відповідача ще в 1970 році. Відповідач постійно допомагав своїй бабі та батькові утримувати майно в належному стані. Також, власними силами та коштами допомагав в реконструкції будинку. Оскільки, квартира знаходиться в будинку особнякового типу спільно долучався до капітального ремонту даху, заміни вікон та дверей, ремонту та заміни системи опалення, сантехніки, реконструкції гаражу. Надалі після одруження батька в 2013 році відповідач проживав окремо, проте, завжди підтримував належні стосунки з батьком, постійно провідував його, цікавився станом його здоров`я, при потребі допомагав як фізично так і матеріально. А твердження позивача про збільшення вартості спадкового майна за рахунок її власних коштів є безпідставними, оскільки остання не працює і з 2013 року перебувала на утриманні спадкодавця. За період спільного проживання з спадкодавцем, спадкове майно не набуло зростання матеріальної вартості. Зважаючи на досліджені матеріали справи, а також покази свідків та інші обставини справи суд вважає, що між спадкодавцем - батьком [PERSON] і спадкоємцем сином [PERSON] були родинні відносини, що не мають характер виняткових або неприязних. Так, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Крім того, слід зазначити, що аргументи стосовно від`ємних чи невід`ємних поліпшень нерухомого майна, або стягнення пов`язаних витрат, в даній справі не можна вважати належним способом захисту, що був обраний стороною позивача. Отже, правові підстави для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині відсутні, відтак, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Отже, суд не надає детальну відповідь на кожен аргумент позивача, якщо він не стосується предмету та підстав позову. Як визначено у ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Outcome: dismissed