Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

19.11.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на дитину. Позов мотивує тим, що від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] . Зазначає, що [INFO] спільній доньці виповнилося 18 років, однак вона продовжує навчання в Державному вищому навчальному закладі «Львівській коледж будівництва, архітектури та дизайну» на денній формі навчання на платній основі. Водночас, відповідач не цікавиться добробутом дочки та кошти на її утримання надає не регулярно. Дочка потребує постійних витрат пов`язаних із навчанням, якісних продуктів харчування та засобів гігієни; навчання дочки вимагає проживання в гуртожитку, за що оплачує також позивач. Оскільки, навчання [PERSON] проводиться на платній основі, тому всі витрати, що виникають з виконанням договору покладенні на позивача, а відповідач по справі не надає допомоги. Згідно Договору вартість освітньої послуги за 2018/2022 роки становить 32 000 грн. За 2018 рік відповідач кошти добровільно надав, однак за наступні семестри та курси позивач сплачує самостійно. Протягом 2018-2020 років, позивачем сплачено за навчання доньки 15984,00 грн. Окрім цього, здобувачу освіти придбано ноутбук за 30895,00 грн. Таким чином, загальна сума, сплачена позивачем становить 46879,00 гривень. Також [PERSON] потребує матеріальної допомоги і затрат на тиждень 1500,00 грн, оскільки, вона ніде не працює і постійно зайнята навчанням. У вказану суму входять витрати на харчування на декілька днів, кошти на проїзд до навчального закладу та купівлю, канцелярського приладдя. Посилаючись на положення ст. 199, 200 СК України, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень, а також стягнути із відповідача на її користь половину фактично понесених витрати, у зв`язку із навчанням дочки у розмірі 23439,50 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Кондратьєвій Н.А. Ухвалою суду від 29.12.2020 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. 15.07.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що домовився з колишньою дружиною [PERSON] про оплату навчання дитині з розрахунку 50 / 50 відсотків. Тому оплатив за перший семестр 4\~000,0 грн. в 2018 році. Відповідно - 15.01.2019 позивач оплатила за навчання доньки 4000,0 грн. за другий семестр. 13.08.2019 сплатив 4000,0 грн. за третій семестр відповідач. 25.09.2019 позивака доплатила 400,0 грн., тому 25.12.2019 [PERSON] переслав доньці шляхом банківського переводу - 5\~000,0 грн., з яких вона 14.01.2020 оплатила за навчання 4\~400,0 грн. самостійно. Відповідно, 02.09.2020 позивач сплатила за навчання дитини 4\~580,0 за п`ятий семестр. Також 19.12.2020 відповідач оплатив за навчання доньки в розмірі 4\~580,0 грн. за шостий семестр та 1\~200,0 грн. за проживання в гуртожитку. Крім цього, час від часу, відповідач пересилає доньці кошти на її банківську карту. Про що надав відповідно роздруківки з банку. Вважає, що придбання ноутбука не пов`язано з особливими обставинами, а за нормами закону додаткові витрати стосуються виключно дитини, а з досягненням повноліття донька втратила правовий статус дитини. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що жодних додаткових витрат на повнолітню доньку він не повинен нести. Судові витрати просить залишити за позивачем. У зв`язку із припиненням судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. здійснення повноважень судді по відправленню правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду судді, відповідно до розпорядження керівника апарату №746 від 02.12.2021 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» справу повторно розподілено між суддями і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями\~ було розподілено та передано на розгляд судді Колтуну Ю.М. 13.12.2021\~ суддею Яворівського районного суду Львівської області Колтуном Ю.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 22.02.2022 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. У судовому засіданні 10.05.2023 позивач та її представник адвокат Тимощук О.І. підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Барабаш В.Г. у судовому засіданні надав заперечення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Третя особа [PERSON] повідомила, що була з 2018 року студенткою Державного вищого\~навчального закладу\~«Львівській коледж\~будівництва,\~архітектури та\~дизайну» на\~денній формі\~навчання на\~платній основі,\~диплом отримала\~у 2022\~році. Навчання оплачували мати та батько, але батьку не завжди виходило. Ноутбук придбала їй мати на I курсі для навчання, оскільки, коли виникло питання забезпечення начального процесу комп`ютерною технікою, батько спочатку дав свій нетбук, але згодом забрав, на прохання матері допомогти купити інший ноутбук не відгукнувся. Зауважила, що живе разом з мамою, за адресою: [ADDRESS] . На час навчання не працювала. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 30.10.2002. Встановлено, що [PERSON] досягла повноліття та навчалася на денній формі навчання, згідно Договору №7 надання освітніх послуг між Державним вищим навчальним закладом «Львівський коледж будівництва, архітектури та дизайну» та фізичної (юридичною) особою, за яким загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 32000,00 грн. Також, за довідкою Державного вищого навчального закладу «Львівській коледж будівництва, архітектури та дизайну» № 354 від 15.09.2020 [PERSON] дійсно навчається на денному відділенні 3 курсу. Як вбачається з копії довідки №472 від 14.12.2020, складено ОСББ «Наш Яворів» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , також за зазначеною адресою зареєстровані члени сім`ї: [PERSON] -мама, [PERSON] власник, [PERSON] син власника. Згідно квитанції ТОВ «САВ -ДІСТРИБЮШИН» від 02.09.2020 позивач придбала ноутбук \~«Lenovo» за ціною 21499,00 грн. Позивачем перераховано кошти на навчання дочки та за проживання в гуртожитку, що підтверджується копіями квитанцій наявними у матеріалах справи в сумі 15984,00 грн. Згідно з довідки Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП 54440200 з виконання виконавчого листа №460/5025/16-ц від 27.04.2017 виданого Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання донька [PERSON] . Дане виконавче провадження закінчено 11.11.2020 згідно п.7. ч.1. ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Заборгованість відсутня. Крім того, за час навчання дочки, відповідачем перераховувались кошти на картковий рахунок доньки та рахунок Державного вищого навчального закладу «Львівській коледж будівництва, архітектури та дизайну», що підтверджується наявними у матеріалах справи роздруківками та скріншотами. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц та від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення повнолітньої дочки, яка продовжувала навчання, вимоги позивача про стягнення аліментів ґрунтуються на законі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що повнолітня донька навчалась в період з 2018 по 2022 роки на денній формі навчання Державного вищого навчального закладу «Львівський коледж будівництва, архітектури та дизайну», працевлаштуватися вона не мала змоги у зв`язку з навчанням, а також враховуючи матеріальне становище, як позивача так і відповідача, які є працездатними та мають можливість надавати доньці допомогу, заперечень від відповідача щодо сплати аліментів також не надійшло. Тому суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача - 2000, 00 грн. щомісяця починаючи. починаючи з дня подання позовної заяви і до її закінчення навчання або досягнення донькою 23 річного віку. Відповідно до вимог ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд постановою у справі № 622/373/16-ц від 29.01.2018 року роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогокодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Проте, зазначена норма закону регулює правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, лише у спосіб сплати аліментів, в розмір яких має включатися і вартість навчання та інших освітніх послуг. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що судом вирішено питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмір яких враховано вартість навчання та інших освітніх послуг, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання повнолітньої доньки, крім того, відповідачем надано копії квитанції, підтверджуючі оплату за навчання, саме в зазначеному позивачем розмірі. Щодо стягнення додаткових витрат на придбання ноутбука, слід зазначити наступне. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18). Як встановлено у судовому засіданні, ноутбук було придбано позивачем [PERSON] для розвитку дитини [PERSON] , що були зумовлено необхідністю забезпечення отримання дитиною навчання та освіти. Суд виходить із того, що в умовах розвитку країни в напрямку електронних комунікацій, інакше задовольнити потреби дитини в розвитку та в навчанні позивач забезпечити не могла. Суд критично ставиться до доводів у письмовому відзиві відповідача щодо посилання на практику Верховного Суду, яка формувалась до введення в країні карантинних заходів, в умовах погіршення епідеміологічної ситуації в Україні, які є загальновідомим фактом і не потребують додаткового доказування, що є особливими обставинами, згідно положень ст.185 СК України, зважаючи, що навчання [PERSON] тривало з 2018 по 2022 роки. Отже, вимоги позову в частині стягнення додаткових витрат на придбання ноутбука підлягають задоволенню. При цьому, суд також враховує ті обставини, що з відповідачем позивач намагалась узгодити питання щодо понесення додаткових витрат на придбання ноутбука. Що стосується судових витрат у справі, то суд виходить із наступного. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст.137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг);\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так позивач долучила до справи розрахунок вартості робіт адвоката у справі на суму 4 000 грн., враховуючи, що вартість підготовки клопотань, документів та запитів у справі становить 500,00 грн, підготовка позовної заяви з копіями належних додатків 1500 грн, участь в судових засіданнях- 2000 грн. Також долучено копію договору про надання правової допомоги від 16.11.2020 та документи на підтвердження повноважень адвоката. Таким чином, беручи до уваги те, що понесені витрати пов`язані з розглядом справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору; враховуючи при цьому їх співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) їх обсягом та витраченим часом, факт часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 2 000 грн. Крім того, за правилами ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн, у зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів.

Outcome: partial