Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.12.2022 р. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов обгрунтовував тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.01.2019 р. розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 04.10.2017 р. присуджено стягувати і позивача на користь відповідача на утримання сина щомісячно ? доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, оскільки з листопада 2019 року був звільнений із роботи, їздив на тимчасові заробітки за кордон. На даний час немає стабільного доходу та постійного місця роботи. Крім того, 08.10.2020 відповідач зареєстрував шлюб із [PERSON] та має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , а також у дружини є донька від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ними. На підставі наведених обставин справи, просив суд зменшити розмір аліментів, змінивши спосіб стягнення з 1/4 частки доходів на тверду грошову суму у розмірі 2500 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання 04.05.2023 не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.59-63).. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04.05.2023 не з`явилася. Від її представника адвоката Савчука Р.Р. до суду 21.03.2023 надійшов відзив по справі в якому зазначено, що позивач [PERSON] 28.01.2022 вже звертався із аналогічним позовом до суду, і рішенням суду від 23.06.2022 у задоволенні позову було відмовлено. Таким чином існує рішення суду, яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. Крім того, вважають позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивач заявляючи вимогу про зменшення розміру аліментів, фактично просить змінити спосіб його стягнення із частки доходу на тверду грошову суму. Вважає визначений судовим наказом розмір аліментів достатнім для забезпечення потреб дитини. Звертає увагу суду на те, що матеріальне становище позивача покращилося, оскільки за ним був зареєстрований транспортний засіб. Вважає, що позивачем не надано доказів, що у нього на утриманні перебуває дочка дружини від попереднього шлюбу. Просив суд відмовити у задоволенні позову, справу розглядати без участі відповідача та представника (а.с.34-55). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 цього ж Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України. Аналіз змісту ч. 3 ст.181, ст.ст.183,184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (одержувачу аліментів). Таким чином, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Отже, позивач, який є платником аліментів (боржником), позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц підтвердив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується взагалі питання зміни розміру аліментів в сторону їх зменшення, то слід зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.01.2019 р. розірвано (а.с.13). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 04.10.2017 р. присуджено стягувати і позивача на користь відповідача на утримання сина щомісячно 1/4 доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.9). Відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] та має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2022 р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів (а.с.45-49). Відповідно до частин 1, 3 статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Виходячи зі змісту заявлених вимог, позивач фактично просить постановити рішення про зміну способу стягнення аліментів, а не про зменшення розміру аліментів, що суперечить ч.3 ст.181 СК України, а тому обрав неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, у зв"язку з чим заявлені ним вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed