Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований 23 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №713. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з березня 2022 року. Сторони спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, а подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 21 березня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 23 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №713, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони по справі мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] , виданого 12.01.2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, та серії [NUMBER] , виданого 14.08.2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1073,60 гривень на відповідача.

Outcome: approved