Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Орган опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Вінницької області 12.10.2021 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] та передати органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради для влаштування до сімейних форм виховання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір`ю трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Батько дітей [PERSON] , [INFO] .. Відповідачі разом з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , до липня 2020 року вони проживали разом в [ADDRESS] . З часу народження дітей дана родина перебувала на обліку у Центрі Соціальних Служб як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, та з 11 травня 2019 року під соціальним супроводом. Відповідачі неодноразово ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дітей, не піклувалися про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечували повноцінним харчуванням, вживали алкогольні напої, та вели спосіб життя, який ніс загрозу життю та здоров`ю дітей. Між ними неодноразово виникали конфлікти стосовно батьківства. [PERSON] не визнає себе батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та не бажає брати участь у їх житті. З липня 2020 року відповідачка разом з дітьми змінила місце проживання, переїхавши жити в [ADDRESS] до гр. [PERSON] , родинний зв`язок з яким не встановлено. 19.02.2021 надійшло повідомлення від старости с. Збараж [PERSON] про те, що відповідачка за місцем проживання відсутня вже кілька днів, діти перебували в будинку з гр. [PERSON] . В ході перевірки було з`ясовано, що в будинку брудно, холодно, відсутні продукти харчування, матір залишила дітей в непридатних для життя умовах. Було прийнято рішення про передачу дітей під нагляд батька [PERSON] 25.02.2021 під час планової перевірки умов проживання, відповідач перебував в алкогольному стані, в будинку було холодно. Оскільки малолітні діти потребують стороннього догляду та уваги, комісія вирішила, що вони не можуть залишатися в таких умовах, так як це є загрозою їх життю та здоров`ю. Було прийнято рішення про негайне вилучення дітей, та тимчасово влаштовано в родину знайомих - [PERSON] [INFO] .. 01.03.2021 було розглянуто заяву [PERSON] щодо повернення дітей, та перевіривши надану інформацію про облаштування житла, яке вона винайняла у [ADDRESS] вирішив повернути їй дітей. З 1.03.2021 по 28.09.2021 [PERSON] з дітьми проживала в [ADDRESS] . За час проживання неодноразово вживала алкогольні напої та бродяжила разом з дітьми. 29.09.2021 до Служби у справах дітей Самгородоцької сільської ради надійшло повідомлення, що вона з дітьми перебуває в будинку [PERSON] , враховуючи повідомлення, було здійснено інспектування місця перебування малолітніх дітей та складено акт відвідування. 29.09.2021 Виконавчим комітетом Самгородоцької сільської ради було прийнято рішення № 164 від 29.09.2021«Про вилучення дітей з родини». Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей, в органу опіки та піклування виконавчого комітету Самгородоцької сільської ради є підстави для позбавлення їх батьківських прав. Ухвалою суду від 29.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 18.11.2021 від представника позивача надійшла заява, якою усунуто недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі від 29.10.2021. Ухвалою суду від 19.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача - Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради в судове засідання не з`явився. Однак 10.05.2022 надав через канцелярію суду заяву, в якій підтвердив викладені вимоги в заяві, просив позов задоволити та розглядати справу у відсутність представника сільської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак в матеріалах справи міститься його заява від 19.10.2022, в якій він просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] просила не позбавляти її батьківських прав; вказувала, що вона виправилась, більше не вживає алкоголь, має всі можливосьі для належного виховання дітей. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив не позбавляти відповідачку [PERSON] батьківських прав. Також 18.10.2022 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив поновити пропущений строк на подачу відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволені позову Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] .. У відзиві послався на те, що відповідачка прагне виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, вона змінила свою поведінку та має намір здійснювати належний догляд за дітьми, відтак вважає, що застосування такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав є невиправданим та безпідставним. Строк на подання відзиву був пропущений через юридичну необізнаність та матеріальну можливість отримати професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 19.10.2022 відповідачці [PERSON] поновлено строк на подання відзиву. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, що матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Батьком хлопчика у свідоцтві про його народження зазначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.05.2017, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2020, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку № 167 від 12.10.2021, виданого Самгородоцькою сільською радою, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання, виданих Самгородоцькою сільською радою № 857 від 16.06.2021, № 856 від 16.06.2021, № 170 від 05.02.2020 малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS] . Відповідно до акту відвідування сім`ї від 11.09.2019 [PERSON] , комісією були винесені висновки та надані рекомендації щодо покращення умов проживання, а також в подальшому викликати родину на виконком. Заявою від 22.07.2020, [PERSON] повідомила, про те, що вона разом із дітьми буде проживати в с. Збараж. З акту обстеження умов проживання від 19.02.2021 вбачається, що за адресою в с. Збараж для дітей не створені умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання. Мати [PERSON] не виконує батьківські обов`язки. Відповідно до Рішення № 50 Самгородоцької сільської ради від 25.02.2021 вирішено відібрати малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 09.01.2020 від матері [PERSON] , 1996 р.н. та батька [PERSON] , 1981 р.н. у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я малолітніх дітей. Рішенням Самгородоцької сільської ради № 58 від 01.03.2021 вирішено про доцільність повернення [PERSON] її малолітніх дітей. Згідно з актом відвідування сім`ї Службою у справах дітей Самгородоцької сільської ради від 29.09.2021, було прийняте рішення повідомити Виконавчий комітет Самгородоцької сільської ради про необхідність прийняття рішення про відібрання дітей від матері в зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків. Відповідно до Рішення № 164 Самгородоцької сільської ради від 29.09.2021 вирішено відібрати малолітніх дітей від матері [PERSON] , 1996 р.н. та батька [PERSON] , 1981 р.н.: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я малолітніх дітей. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Козятинським відділом ДРАЦС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 02.08.2022 за актовим записом № 251. [PERSON] закінчила у 2014 році Ситковецьку спеціальну загальноосвітню школу-інтернат Немирівського району Вінницької області та здобула професію швачки, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 31.05.2014. Відповідно до Рішення ЛКК Козятинської ЦРЛ Протоколу № 191 від 04.10.2022 № 2, [PERSON] , [INFO] , вагітна 16-17 тижнів. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Сокілецьким старостинським округом № 171 від 10.10.2022 [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , племінник [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення «Комунального некомерційного обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» № 01-338 від 17.10.2022, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , знаходяться в будинку дитини з 30.12.2021 по теперішній час, тобто 10 місяців, на повному державному утриманні. За весь період перебування дітей в закладі, мама, [PERSON] разом із співмешканцем вперше провідала їх 17.10.2022 ( за три дні до судового засідання по позбавленню її батьківських прав). Зі слів матері, вона не працює, житла не має, долею дітей не переймається, не цікавиться їхнім здоров`ям, розвитком, життям. Відповідно до повідомлення «Комунального некомерційного обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» № 01-435 від 21.11.2022, [PERSON] , матір малолітніх дітей провідала їх лише один раз, вони по даний час знаходяться на повному державному забезпеченні. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , а саме: не піклується про них, не забезпечує належних умов для життя дітей, не цікавиться їх долею. Також [PERSON] байдуже відноситься до своїх малолітніх дітей, втратив почуття відповідальності за їх життя. Незацікавленість у своїх дітях табайдужість до них також підтверджується тим, що він визнав позов. Відтак є усі необхідні підстави, передбачені законом, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , суд зазначає таке. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа № 753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Суду не надано доказів, що до відповідачки були застосовані будь-які засоби попередження та впливу.Так, немає жодних документально підтверджених відомостей, що з відповідачкою уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснюючі бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або їй направлялись відповідні листи тощо. У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, докази, що відповідачу раніше виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка була предметом розгляду компетентних органів. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчим і не може розцінюватись судом як вказівка для відповідного судового рішення. Суд вважає за необхідне зазначити, що органом опіки надано недостатньо мотивований висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав з урахуванням дотримання перш за все інтересів дітей, і тому суд не погоджується з таким висновком. У справі немає достатніх доказів щодо ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по відношенню до дітей; відсутність умов для проживання разом з матір`ю не може бути основною підставою для позбавлення її батькіських прав, оскільки вказана обставина, на думку суду, може бути виправлена в кращу сторону за участі та підтримки органів, які наділені повноваженнями надавати допомогу сім`ям зі скрутним матеріальним становищем. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її дітей . Суд не вбачає достатніх підстав вважати, що недостатнє спілкування матері з дітьми, пов`язано з суто винними, злісними, умисними її діями. Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. В даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання - відповідача, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, вважає, що непозбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дітей ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку жодним чином у позитивному плані не вплине на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створить додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, та не сприятиме захисту їх прав взагалі. Так, наразі йдеться про те, що мати не виконує свої обов`язки належним чином, проте позбавлення відповідачки її прав щодо її дітей жодним чином не покращить життя дітей ані в матеріальному, ані в моральному та емоційному аспектах. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачкою своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно п. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача [PERSON] на користь позивача Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені останнім при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмір 1135 грн. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав позивачем сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 225 від 09.11.2021. На підставі викладеного, ст. ст. 19, 150, 164-167, 180-183, 191 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial