Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 11.11.2010 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами немає порозуміння, вони є людьми з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникають сварки. На даний час шлюб існує лише формально,\~ так як понад шість місяців сторони проживають окремо. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 11 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №250 розірвати. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] просить позов у частині позовних вимог про розірвання шлюбу задовольнити, а в частині визначення місця проживання дітей відмовити. Посилається на те, що відсутні підстави для визначення місця проживання дітей разом з батьком. Дана справа розглядається у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 11.11.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №250 (а.с.3). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.6) та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, судом надавався строк для примирення подружжя і сторони наразі не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо всіх вимог відзиву на позов, то такі стосуються виключно питання щодо визначення місця проживання дітей, однак у даному випадку позивач відповідних позовних вимог не пред`являв, у прохальній частині позовної заяви ставиться питання виключно про розірвання шлюбу, а отже усі доводи відзиву на позов не стосуються предмету спору зв`язку з чим суд не дає їм оцінки. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992,40 грн., сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved