Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 19.10.2022 представник позивача адвокат Калініченко О., діючи в інтересах божника зі сплати аліментів [PERSON] подав до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву, в якій просив: 1) змінити (зменшити) розмір аліментів, стягуваннях з [PERSON] на підставі судового наказу на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2007 року народження, визначивши їх у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття; 2) розстрочити сплату заборгованості по аліментах в розмірі 175756,16 грн на 97 місяців. 09.02.2023 вищевказана позовна заява надійшла за підсудністю до Переяслав-Хмельницького суду Київської області та у той же день ухвалою суду відкрито провадження у справі. Відповідачці роз`яснено право подати відзив на позов у визначений судом строк, а позивачу право подати відповідь на відзив. Позиція та аргументи сторін по суті спору Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.07.2019 з позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 12.07.2019. З того часу у [PERSON] утворилась велика заборгованість по аліментам, обумовлена об`єктивними причинами, а саме: у березні 2019 року він знову одружився, а в лютому 2020 року у нього народилася дитина, утримання якої вимагало значних матеріальних витрат; під час епідемії COVID-2019 він втратив роботу та не мав постійного доходу щоб сплачувати аліменти; [PERSON] не домовлявся з відповідачкою про стягнення з нього аліментів через органи державної виконавчої служби, між ними була домовленість, що він надаватиме матеріальну допомогу сину добровільно по мірі своїх можливостей. Представник зазначила, що батько неповнолітнього [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачкою не відсторонився від сина та несе витрати при спілкуванні з ним, адже син часто приходить до нього в гості та проводить час з ним та його сім`єю. У квітні 2022 року [PERSON] був мобілізований, а з вересня 2022 року з його грошового утримання почались непомірно великі стягнення на користь позивачки - 50 відсотків від його доходу, з яких 25% аліменти, а інші 25% на погашення боргу, що утворися з початку їх присудження. Таке стягнення для [PERSON] є надмірним, а тому він просить змінити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів його заробітку та розстрочити заборгованість за аліментами на тривалий період, щоб зменшити загальний процент стягнення з його грошового утримання, оскільки, він має нову сім`ю і на його утриманні знаходиться дружина та їх спільна дитина, а також його батьки позивача є пенсіонерами та потребують матеріальної підтримки з його боку. Відповідачка [PERSON] у відзиві на позов та в судовому засіданні заперечила проти позову повністю. Наголосила на тому, що [PERSON] сам допустив велику заборгованість по аліментам, оскільки три роки поспіль не платив жодної копійки. Вона змушена була тривалий час утримувати сина одна За ввесь час, починаючи з липня 2019 р. вона домоглася лише одного платежу від нього після того як звернулась до державного виконавця з вимогою притягнути боржника до відповідальності. Вона працює медичною сестрою у ТОВ «Сінево» та отримує офіційну заробітну плату в розмірі 13 тис. грн на місяць. Крім цього оформила на своє ім`я кредитну картку, щоб користуватись кредитним лімітом на випадок, коли не вистачає коштів, а також намагається знайти підробіток, щоб забезпечити не лише базові потреби сина, а й його фізичний та інтелектуальний розвиток, лікування та навчання. Батько дитини [PERSON] ні різу за весь період стягнення аліментів не запитав у неї про матеріальні потреби, жодного разу не надав їй кошти, чим фактично самоусунувся від обов`язку утримувати сина. Зустрічі батька з сином були, але вони мали форму спілкування і під час цих зустрічей матеріальної підтримки сина зі сторони батька не було, навіть кишенькові гроші після таких побачень з батьком та членами його нової сім`ї у сина не з`являлись. Після того як [PERSON] поступив на військову службу і вже отримував немале грошове забезпечення та надбавку до нього він не розпочав сплату аліментів, а тому вона звернулась до державного виконавця, щоб він через державні реєстри відшукав боржника та врешті розпочав примусове стягнення аліментів. Так, у вересні 2022 р. фактично розпочалось стягнення аліментів з [PERSON] , які були присуджені ще у липні 2019 р. Саме ці обставини, а не зміна у матеріальному стані боржника по аліментам, на думку відповідачки, і стали причиною поданням [PERSON] цього позову. Просила відмовити в задоволенні позову повністю. Встановлені судом фактичні обставини та оцінка доказів [PERSON] , 1982 р.н. та [PERSON] , 1982 р.н. перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 10.10.2018. У сьому шлюбі [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] - за місцем проживання своїх батьків. [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , в будинку своїх батьків, але фактично разом з сином проживає у [ADDRESS] . 10.07.2019 [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх спільного сина [PERSON] 12.07.2019 суддя Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/10195/19 видав Судовий наказ: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. 30.08.2019 головним державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС міста Києва відкрито виконавче провадження ВП №59920321 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 2007 р.н. на підставі судового наказу №754/10195/19., про що винесено постанову, яка була направлена боржнику. 15.03.2019 Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану зареєстровано шлюб [PERSON] із [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у новому шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина - [PERSON] . З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] вбачається, що у дружини позивача є дитина [PERSON] , [INFO] , тобто народжена до їхнього шлюбу. Батьком цієї дитини значиться [PERSON] . Згідно витягу з держаного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 01.07.2014 запис про батька дитини [PERSON] , матір`ю якої є дружина позивача, був зроблений зі слів матері на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Водночас, суд не бере таку обставину за достовірну на підтвердження того, що дитина не має утримання від свого рідного батька а також, що вона проживає разом з матір`ю, оскільки витяг з державного реєстру зроблено більш як вісім років тому і за цей час він міг зазнати змін, в тому числі в частині встановлення/визнання батьківства. А тому у суду немає підстав вважати, що [PERSON] утримує старшу дитину своєї дружини [PERSON] ( [PERSON] ) після того як зареєстрував з нею шлюб. З виписки по картковому рахунку АТ «КБ «ПриватБанк» вбачається, що дружина боржника по аліментам - [PERSON] , починаючи з 20.09.2007 користується карткою цього банку «Універсальна Голд» З цієї банківської виписки встановлено, що дружина позивача [PERSON] з серпня 2019 р. не користувалась кредитним лімітом, оскільки банк встановив його на рівні 0,00 грн, а користувалась іншими грошовими надходженнями на цю картку, джерело походження яких не відображено, але такі грошові надходження можна розцінювати, як дохід дружини позивача, що за три роки (з серпня 2019 р. по серпень 2022 р.) склав 183804 грн, які вона використала на різні потреби (інтернет магазин, зняття з банкомату, інше). Такий дохід за три роки також зменшив суму кредитного боргу за цією карткою з 48859,39 грн до 35120,76 грн. Водночас, доходи дружини позивача за випискою з її карткового банківського рахунку не можуть братись за основу, як показник її фактичного доходу за три роки, оскільки довідки ОДПІ про отриманні доходи фізичних осіб - членів своєї сім`ї позивачем не надано. Пенсійні посвідчення Серії [NUMBER] від 24.01.2017 та Серії [NUMBER] від 27.03.2019 свідчать про те, що громадяни: [PERSON] , 1952 р.н. та [PERSON] , 1958 р.н. є пенсіонерами за віком. Водночас, доказів тому, що вони є батьками позивача і, що він бере участь у їхньому матеріальному забезпеченні суду не надані. Довідки про їхню пенсію та/або інші доходи до позовної заяви також не долучено. 07.04.2022 [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу президента України №69/20022 від 24.02.2022 та проходить службу у званні солдат у [NUMBER] бригаді Національної гвардії України згідно наказу № 07.04.2022 №80 с/ч. 15.09.2022 державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (ВП № 59920321) стосовно боржника [PERSON] , які стягуються на утримання сина від першого шлюбу на підставі судового наказу №754/10195/19, за період, що передував зверненню до суду з цим позовом, а саме: з дня присудження аліментів - 10 липня 2019 р. по серпень 2022 р. З цього розрахунку видно, що більш як за три роки після видачі судового наказу про стягнення аліментів, боржник [PERSON] здійснив лише один аліментний платіж у листопаді 2019 р. на суму 2431 грн, що менше ніж належний до сплати розмір аліментів у цьому місяці. Загальна сума боргу по аліментам становить 175756,16 грн. Зміст спірних правовідносин та норми права якими вони регулюються Між сторонами виник спір, який стосується майнових прав та інтересів дітей, а також обов`язків батьків по їх утриманню. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок закріплений у ст. 51 Конституції України та рівною мірою стосується як матері, так і батька дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 141 Сімейного кодексу України також закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (п.7, 8 ст. 7 СК України). Згідно ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифіковано постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною сімейного стану слід розуміти з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, якими вони за законом зобов`язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч.3 ст. 194 СК України.) Відповідно до положень ч.1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду У цій справі судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.07.2019 є боржником по сплаті аліментів на утримання сина від першого шлюбу [PERSON] , 2007 р.н., які присуджені йому судовим наказом у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу. Свій обов`язок по утриманню сина [PERSON] позивач не виконував до вересня 2022 р. Дитина весь цей час перебувала на повному утриманні матері [PERSON] . Водночас, встановлено, що через шість місяців після виникнення у [PERSON] аліментного обов`язку за судовим наказом, [INFO] у нього народилась дочка від другого шлюбу - [PERSON] , а вже з березня 2020 року в Україні був введений карантин у зв`язку з поширенням епідемії COVID-2019. Такі зміни в сімейному стані позивача та карантинні обмеження не стали підставою для звернення його до суду з позовом про зменшення присуджених з нього аліментів на дитину від першого шлюбу. Позивач [PERSON] продовжив нехтувати своїм батьківським обов`язком відносно старшого сина та не платив аліменти на його утримання. У суду немає підстав вважати, що з часу присудження аліментів [PERSON] протягом трьох років зовсім не мав доходу, оскільки він, вочевидь, достатньо забезпечував новостворену сім`ю у той період, коли дружина перебувала вагітною та у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку. На це вказує той факт, що дружина [PERSON] не зверталась до суду про стягнення з позивача аліментів на своє утримання та утримання дитини, що може бути і під час зареєстрованого шлюбу, а також відсутність даних, що позивач перебував на обліку у службі зайнятості, як такий, що шукає роботу. Крім цього, на платоспроможність боржника по аліментах [PERSON] та одночасне нехтування ним своїм батьківським обов`язком брати участь в утриманні старшого сина вказує те, що навіть з квітня 2022 р., після призову на військову службу та отримання щомісячного грошового забезпечення і додаткової плати (надбавки) за службу під час воєнного стану, позивач не сплачував аліменти на старшого сина допоки державний виконавець не направив за місцем його служби постанову про примусове стягнення із грошового утримання [PERSON] аліментів та заборгованості по їх сплаті. З вересня 2022 р. розпочалось примусове стягнення (щомісячне відрахування) 50% грошового забезпечення військовослужбовця [PERSON] на користь [PERSON] , з яких 25% - поточні аліменти на утримання сина [PERSON] та 25% - на погашення боргу за аліментами (175756,16 гр). за минулий період: з липня 2019 р. по серпень 2022 р. Таке стягнення боржник вважає надмірним та просить суд зменшити розмір аліментів присуджених на утримання сина від першого шлюбу з 1/4 на 1/6 частини його заробітку щомісячно, а заборгованість за аліментами просить розстрочити на 97 місяців, тобто на вісім років і один місяць, врахувавши, що на його утриманні перебуває ще одна дитинна від другого шлюбу, а дружина не працює, батьки є пенсіонерами за віком. Судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що на момент звернення до суду з цим позовом (19.10.2022) матеріальний і сімейний стан платника аліментів змінився таким чином, що сплата ним аліментів на старшого сина у розмірі 1/4 частини його доходу (грошового забезпечення), поставить його та членів нової сім`ї у гірше становище ніж було до цього. Повідомлені представником обставини про необхідність позивача повністю утримувати дружину та її дошлюбну дитину, а також допомагати матеріально своїм батькам пенсіонерам, не підтверджуються доказами. Неподання позивачем довідки про дійсний розмір отриманого грошового забезпечення військовослужбовцем [PERSON] від початку служби, враховуючи пояснення представника [PERSON] , що майже три роки перед зверненням до суду з цим позовом та до призову його на військову службу, позивач практично не мав доходу, дає суду підстави вважати, що зі вступом [PERSON] у квітні 2022 р. на військову службу його матеріальне становище покращилось, а не погіршилось, а отже він зможе платити аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини свого доходу, як визначено судовим наказом та про зменшення якого раніше, при тих самих сімейних обставинах позивач не просив. На переконання суду причиною звернення [PERSON] до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та розстрочення заборгованості за аліментами стали не зміни в його сімейному стані чи погіршення фінансових можливостей, а те, що з початком військової служби та ув`язку з її проходженням, позивач втратив можливість ухилятись від сплати аліментів, оскільки врешті на підставі постанови державного виконавця розпочалось контрольоване відрахування по аліментним зобов`язанням з грошового забезпечення позивача. Таке відрахування суд вважає посильним для [PERSON] , оскільки даних, що його матеріальне становище стало гіршим ніж було до початку військової служби у суду немає. При цьому суд враховує, що старший син позивача [PERSON] , [INFO] перебуває у підлітковому віці та має більші потреби на фізичний, інтелектуальний розвиток, та розвиток здібностей, підготовку до позашкільної освіти, а також на навчання та дозвілля ніж трьохрічна дитина позивача від другого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . А тому стягнення з батька аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини доходу протягом наступних менш як двох років до повноліття сина та одночасне стягнення заборгованості по аліментам, що в сумі складає 50% щомісячного заробітку [PERSON] , який будучи військовослужбовцем перебуває на повному державному забезпеченні, не поставить позивача в скрутне матеріальне становище та не вплине негативно на утримання ним меншої дитини в порівнянні з утриманням старшого сина. Та обставина, що [PERSON] , перебуваючи в зоні бойових дій, 14.11.2022 отримав вибухову акубаротравму (контузію), у зв`язку з чим проходив лікування у медичному закладі м. Києва з 19.11.2022 по 26.1.2022 підтверджується медичними документами. Однак, ця подія сталась після звернення до суду з даним позовом, а тому не оцінюється судом як обставина, якою обґрунтовано позов. Віднести таку обставину до тих, що впливає на спроможність платника аліментів та на його матеріальне забезпечення, суд не може, оскільки [PERSON] продовжує службу. Таким чином суд не находить підстав, передбачених ст. 192, ч.3 ст. 194 та ч.1 ст. 197 Сімейного кодексу України, для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , а також для розстрочення заборгованості за аліментами, яка виникла з вини позивача. Відмовляючи у розстроченні заборгованості за аліментами, суд також виходить з того, що відповідачка - стягувач аліментів не просить стягнути з [PERSON] усю суму одноразово та, не зважаючи на те, що заборгованість виникла з вини позивача - платника аліментів, не ставить питання відповідальності боржника шляхом стягнення з ного неустойки у розмірі та порядку, визначеному ст. 196 СК України. Крім цього, судом взято до уваги, що стягнення заборгованості за аліментами, яка становить 175756,16 грн і без судового рішення здійснюється частинами, фактично з розстрочкою, шляхом відрахувань у відповідності до положень ч.1 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі постанови державного виконавця - по 25 відсотків щомісячно із грошового забезпечення військовослужбовця боржника [PERSON] , що за розрахунком суду при доході позивача у 20 тис грн, триватиме щонайменше три роки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed