Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернуласядо суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалася на те, що 17.03.2010 року було зареєстровано шлюб, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.03.2020 року розірвано. Під час шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. Вказує, що з часу припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини та будь-якої матеріальної допомоги дитині не надає, на усні звернення щодо даного питання не реагує. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, у якого відсутні інші неповнолітні діти чи непрацездатні особи на утримання, також останній працює неофіційно. Також, у власності відповідача є квартира за адресою [ADDRESS] , де він наразі і проживає, з 2008 року до цього часу у нього на праві постійного користування перебуває автомобіль Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] . До початку лютого 2023 року разом із дитиною проживала у квартирі відповідача, однак за період проживання там з лютого 2022 по грудень 2022 року за можливість проживання там із дитиною сплачувала йому щомісячну орендну плату в розмірі від 240 до 220 доларів США, що в сукупності за 2022 рік склало 2260 доларів США. З вищевказаної квартири з дитиною переїхали та з середини січня 2023 року винаймає квартиру, орендна плата якої складає 8000 гривень та за сплату комунальних послуг 1500 гривень у зимовий період. Зазначила, що утримання дитини щомісячно потребує відповідних затрат на харчування, дозвілля, оздоровлення, лікування, одяг (зокрема вартість зимової курточки становить близько 2000 гривень, зимового взуття близько 1500 гривень, шапки близько 500 гривень, нижньої білизни від 100 до 150 гривень, колготок від 130 до 180 гривень, спортивного костюма близько 950 гривень та інше), так як дитина швидко росте та потребує постійного його оновлення. Зокрема наразі необхідно придбати весняний одяг. Крім того, протягом листопада-грудня 2022 року дитина тричі хворіла, а витрати на лікування були понесені виключно позивачем. Також, дитина відвідує ДНЗ №44 в м. Чернівці, протягом 2022 року позивачем сплачено батьківську плату за харчування в сумі 5804 гривні. Окрім того, позивачем понесені витрати на підготовку до свят, які були проведені в дитячому садочку, а саме костюми та оплата за відео зйомку, підготовку до випускного. Також дитина в 2023 році буде зарахована до 1 класу, що в свою чергу потребує відповідних витрат на підготовку до школи. Окрім того, у вересні 2019 року, липні 2021 року, грудні 2021 року позивачем були понесені витрати на оздоровлення дітей. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітньоїдоньки у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04.04.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено до судового розгляду. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Позивач у судове засіданні не з`явилася. Звернулася до суду з заявою, в якій позов підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.10). Від шлюбу у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані\~Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. При цьому у період вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, останні не можуть перебувати без матеріального утримання. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 у справі №523/18199/16-ц. Отже, під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини визначальним є те, разом із ким спільно проживає дитина. Статтею 51 Конституції Українитастаттею 180 Сімейного кодексу Українипередбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою статті 141 СК Українивизначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших утриманців. Разом з тим, суд зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Одночасно частиною другою\~статті 182 СК України\~в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час, з урахуванням положень\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», становить 2833 грн. 00 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Оскільки дитина проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий із позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітньоїдоньки у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 гривень щомісячно. На переконання суду, такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Положенням\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України\~суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, суд звертає увагу на те, що згідно із вимогами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Однак, згідно із ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що в судовому засіданні відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість стягнення з останнього 50% судового збору, тобто 536,80 грн., іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial