Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів: Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.02.2019 року звернувся до ТУ ДБР у м. Львові з заявою про скоєння злочину в кримінальному провадженні № 12016140090002562 за ч. 3 ст. 365 КК України за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 364 КК України. Відомості до ЄРДР не внесені, внаслідок чого вимушений був звернутись з відповідною скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, який своєю ухвалою від 19.02.2019 року зобов`язав ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР на підставі заяви позивача від 14.02.2019 року. В подальшому, після внесення відомостей до ЄРДР звернувся з клопотанням про видачу пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, на що слідчим ТУ ДБР у м. Львові, в загальному, винесено три постанови про відмову у визнанні потерпілим, які скасовані ухвалами слідчих суддів. Також, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.07.2019 року зобов`язано слідчого видати йому пам`ятку про права потерпілого, після чого слідчий одночасно з пам`яткою направив йому чергову постанову про відмову у визнанні потерпілим. Після цього слідчий своєю постановою від 23.01.2020 року закрив кримінальне провадження та вручив йому копію цієї постанови лише 23.04.2020 року, чим порушив його право на оскарження. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.05.2020 року така постанова скасована. Внаслідок протиправних дій і бездіяльності слідчого порушеного його права, принижено честь і гідність, створено загрозу життю та здоров`ю через можливе інфікування. Пережив стрес, хвилювання, невизначеність та дискримінацію в кримінальному провадженні, що завдало йому моральної шкоди, яку оцінює до суми 800\~000 грн. Просить позовні вимоги задовольнити. Представником відповідача ТУ ДБР у м. Львові подано відзив на позовну заяву з якого вбачається про необгрунтованість позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні. Відзив аналогічного змісту подано представником відповідача Державної казначейської служби України, який також вказує про необґрунтованість позовних вимог і просить відмовити в їх задоволенні. Позивач подав відповідь на відзив відповідача ТУ ДБР у м. Львові, в яких просить задовольнити позовні вимоги. Заперечень на відповідь на відзив від представник відповідача ТУ ДБР у м. Львові не надходило. Процесуальні дії у справі: Позовна заява подана до Личаківського районного суду м. Львова. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.09.2021 року задоволено заяву судді Головатого Р.Я. про самовідвід, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Грицка Р.Р. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30.09.2021 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Мармаша В.Я. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04.10.2021 року задоволено заяву судді Мармаша В.Я. про самовідвід, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Нора Н.В. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.10.2021 року задоволено заяву судді Нора Н.В. про самовідвід, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Жовніра Г.Б. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2021року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.10.2021 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Гирича С.В. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.11.2021 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Леньо С.І. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.11.2021 року задоволено заяву судді Леньо С.І. про самовідвід, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Стрепка Н.Л. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.11.2021 року задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Рудакова Д.І. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01.12.2021 року задоволено заяву судді Рудакова Д.І. про самовідвід, після чого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи і така передана в провадження судді Яворського С.Й. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2021 року задоволено заяву судді Яворського С.Й. про самовідвід, після чого неможливо було утворити новий склад суду для розгляду справи, оскільки всі судді Личаківського районного суду м. Львова були відведені. Згідно розпорядження в.о. голови Личаківського районного суду м. Львова від 07.12.2021 року про передачу цивільної справи на розгляд Шевченківському районному суду міста Львова, як до суду найбільш територіально наближеного, цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади 10.12.2021 року передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.12.2021 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.08.2022 року закрито провадження підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні: позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТУ ДБР у м. Львові заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в позові у повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без участі представника відповідач не подав. Враховуючи обсяг зібраних доказів суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Державної казначейської служби України, проти чого учасники справи не заперечили. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що: 14.02.2019 року позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Львові з заявою про вчинення кримінального правопорушення та просив внести відповідні відомості до ЄРДР і розпочати досудове розслідування. Відомості до ЄРДР не вносились. З огляду на це ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.02.2019 року зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР на підставі заяви позивача від 14.02.2019 року. На підставі цієї ухвали слідчим ТУ ДБР у м. Львові 01.03.2019 року внесено відомості до ЄРДР за № 62019140000000166 та розпочато досудове розслідування, про що позивачу направлено відповідне повідомлення та витяг з ЄРДР. 18.03.2019 року позивач подав клопотання про видачу йому пам`ятки про права потерпілого. 19.03.2019 року слідчий ТУ ДБР у м. Львові вині постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання позивача потерпілим у кримінальному провадженні № 62019140000000166 від 01.03.2019 року. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2019 року така постанова скасована. Після цього, а саме 25.04.2019 слідчим ТУ ДБР у м. Львові повторно винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання позивача потерпілим у кримінальному провадженні № 62019140000000166 від 01.03.2019 року. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2019 року така постанова скасована. Після цього, а саме 20.06.2019 слідчим ТУ ДБР у м. Львові втретє винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання позивача потерпілим у кримінальному провадженні № 62019140000000166 від 01.03.2019 року. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.07.2019 року така постанова скасована. Крім того, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.07.2019 року зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Львові виконати належним чином та в повному обсязі ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.02.2019 року та зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Львові розглянути клопотання [PERSON] 18.03.2019 року та видати пам`ятку про права потерпілого. Листом від 06.08.2019 року за підписом заступника начальника Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Львові М. Смілевського на виконання вимог зазначеної ухвали на адресу позивача скеровано пам`ятку про права потерпілого та постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим. В подальшому, 23.01.2020 року слідчим ТУ ДБР у м. Львові винесено постанову про закриття кримінального провадження № 62019140000000166 від 01.03.2019 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.05.2020 року постанова слідчого ТУ ДБР у м. Львові від 23.01.2020 про закриття кримінального провадження № 62019140000000166 від 01.03.2019 року скасована. Після цього, а саме 09.02.2021 року слідчим ТУ ДБР у м. Львові повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження № 62019140000000166 від 01.03.2019 року. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2022 року така постанова скасована. Позивач зазначає, що такими протиправними діями та бездіяльністю йому заподіяна моральна шкода. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до п. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 920/715/17 (постанова від 12.03.2019 року) необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. При цьому, як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19.05.2021 року) сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. На думку суду, у справі яка розглядається позовні вимоги про заподіяння моральної шкоди залишились недоведеними. Так, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про те, що позивач обмежився виключно констатацією фактів скасування слідчими суддями постанов слідчого і матеріали справи не містять жодного доказу як про заподіяння шкоди, так і про причинно-наслідковий зв`язок між діями і шкодою. Зокрема, кримінальне провадження № 62019140000000166 від 01.03.2019 року розслідувалось за ч. 2 ст. 382 КК України, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 КК України є злочином проти правосуддя. Безпосереднім об`єктом цього злочину є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Безпосередніми об`єктами злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України є встановлений порядок службової діяльності в правоохоронних органах. Як наслідок, такі злочини безпосередньо не стосувались позивача. Доказів про\~те,\~що позивачу\~завдана шкода\~внаслідок вчинення\~цих кримінальних\~правопорушень матеріали\~справи не\~містять,\~внаслідок чого\~відсутні підстави\~для висновку,\~що протиправні,\~на думку\~позивача,\~дії могли завдати йому моральної шкоди. Також, матеріали справи не містять доказів про погіршення стану здоров`я позивача, зниження його професійної чи соціальної репутації. Крім того, безпідставними слід визнати доводи позивача про порушення його права на оскарження постанови слідчого від 23.01.2020 року про закриття кримінального провадження, оскільки за змістом частини першої статті 304 КПК України строк для оскарження постанови слідчого починається з дня отримання особою її копії. Інші аргументи позовної заяви зводяться до незгоди позивача з процесуальними рішеннями та діями слідчого, вчиненими у кримінальному провадженні № 62019140000000166 від 01.03.2019 року та не можуть свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди. Тому, факт наявності шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями та шкодою на думку суду необхідно вважати недоведеним. Відповідно до\~положень\~ст.263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, викладених позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, такі доводи в частині доведеності позовних вимог не підтверджені письмовими доказами, та викликають сумнів суду. Тому на думку суду доводи викладені у позовній заяві не доведені та спростовуються обставинами викладеними у відзиві. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed