Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

01 березня 2023 року до Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що з травня 2009 року позивач з [PERSON] стали проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . 24 січня 2009 жовтня між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] був укладений шлюб. Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Від спільного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України з 06.10.2010 року відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України». Шлюбні відносини між сторонами припинились з січня 2013 року, відповідач пішов із сім`ї, з За спільною домовленістю сторін дворічний син [PERSON] залишився проживати з позивачем. 3 цього часу вони стали проживати окремо. З цього часу син [PERSON] знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2013 року по справі №333/869/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище « [PERSON] », на яке було змінене під час державної реєстрації шлюбу між сторонами. Рішення суду набуло законної сили 13.05.2013 року. 24.02.2014 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи це тим, що відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина відмовляється. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2014 року по справі №333/1261/14-ц призначено стягнення з [PERSON] , [INFO]. на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, але менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 24.02.2014 року і до повноліття дитини. Рішення суду набуло законної сили 22.04.2014 року. Після фактичного припинення відносин між сторонами з січня 2014 року по 13 травня 2015 року, батько дитини [PERSON] , періодично зустрічався, спілкувався з сином [PERSON] . 13 травня 2015 року коли сину виповнилось п`ять років, він зателефонував та привітав з днем народження [PERSON] , передав подарунок клавіатуру через спільного знайомого. Після цього відповідач більш не телефонував та не підтримував з позивачем зв`язок, не намагався встановити з сином зв`язок, не спілкувався, не намагався зустрітися та поспілкуватися з дитиною, не вітав з днем народження, святами та ухилявся від усіх зобов`язань щодо дитини, зовсім не цікавився станом здоров`я, розвитком [PERSON] та не виявляв бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні, тобто більше ніж 7 роки 9 місяців. 3 вересня 2013 року я з [PERSON] , [INFO] , перебуваю у фактичних шлюбних відносинах. З цього часу я з сином [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживаємо разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується актом про фактичне місце проживання особи без реєстрації, складеного 06.02.2023 року за підписами сусідів. Син [PERSON] , якому на час подання позову виповнилось повні 12 роки, сприймає та називає її цивільного чоловіка [PERSON] своїм батьком. Дитина забезпечена гідними умовами проживання та гармонійною атмосферою оточення. Між позивачем, сином [PERSON] , [PERSON] склались усталені доброзичливі сімейні стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючий людей. Згідно довідки Громадської організації «Запорізька спільнота «КІОКУШИН БУДО КАРАТЕ» №01/02 від 27.02.2023 року наданій [PERSON] в тому, що й син [PERSON] , тренується в Запорізькій школі Кіокушин Будо карате з 04 січня 2023 року. [PERSON] сплачує щомісячні внески в розмірі 800 гривень. [PERSON] в лютому 2023 року пройшов атестацію на черговий учнівський ступень, при цьому [PERSON] сплатила внесок 920 грн. Сертифікат №18335 від 11.02.2023 року про проходження атестації на черговий учнівський ступень [PERSON] додається до позову. Отже, відповідно до вказаної довідки №01/02 від 27.02.2023 року мною було фактично понесені витрати викликані розвитком здібностей сина [PERSON] , [INFO] , за період з 04.01.2023 року по 27.02.2023 року в сумі 1720,00 грн. ( щомісячний внесок за січень 2023 року у розмірі 800,00 грн. + 920,00 грн. в лютому 2023 року внесок за проходження атестації на черговий учнівський ступень), в саме витрати на заняття у спортивному закладі. Син [PERSON] , [INFO] , вже кілька років завзято займається поїздками на велосипеді. Враховуючи зріст [PERSON] (165 см) виникла потреба у придбанні спортивного спорядження: нового велосипеда з більшим розміром рами дорослий гірський (для їзди по пересіченій місцевості і вибоїстих дорогах). Так, 29.01.2023 року позивач купила через інтернет покупки в Веломагазині м. Києві ТК «Відрадний» новий гірський велосипед «Kinetic» модель «Storm» номер рами [NUMBER] " у приватного підприємця [PERSON] (ПН [NUMBER] ) на суму 14842,00 грн. Вважає, що відповідач повинен нести половину додаткових витрат на дитину [PERSON] , [INFO] , викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), а саме у сумі 8281.00 грн. Зазначені витрати складаються з суми витрат понесених позивачем на щомісячний внесок за січень 2023 року у розмірі 800,00 грн., на внесок у сумі 920,00 грн. в лютому 2023 року за проходження атестації 11.02.2023 року на черговий учнівський ступень та на придбання 29.01.2023 року спортивного спорядження: велосипеда на суму 14 842,00 грн, а саме, половину оплаченого позивачем: 8281,00 грн. (800,00 +920,00+14842,00 16 562,00 грн./2 8281,00 грн.). 01 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. 02 березня 2023 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху. 06 березня 2023 року позивачем виправлено недоліки позовної заяви. 06 березня 2023 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 год 45 хв 03 квітня 2023 року; направлено відповідачу та третім особам копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 04 травня 2023 року від представника третьої особи - органу опяки та піклування районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району, до суду надано акт обстеження умов проживання. 04 травня 2023 року від представника третьої особи - органу опяки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, до суду надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] 04 травня 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу місця останньої відомої адреси проживання відповідача судом було направлено судову повістку разом з копіями відповідних документів, які були повернуті працівниками пошти у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судові повістки відповідачам вручені у встановленому законом порядку. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, не заперечувала, щодо заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання та не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. 24 січня 2009 жовтня між (дівоче прізвище [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис №23. Після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, що додане до матеріалів справи. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 03.06.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №550. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2013 року по справі №333/869/13-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу залишила прізвище « [PERSON] ». Рішення суду набуло законної сили 13.05.2013 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2014 року по справі №333/1261/14-ц призначено стягнення з [PERSON] , [INFO]. на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, але менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 24.02.2014 року і до повноліття дитини. Рішення суду набуло законної сили 22.04.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно довідки Запорізької гімназії №97 Запорізької міської ради №005 від 16.01.2023 року, [PERSON] . [INFO] , дійсно навчається в Запорізькій гімназії №97 Запорізької міської ради в 7-А класі. Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , виданої Запорізькою гімназією №97 Запорізької міської ради №005/1 від 16.01.2023 року, « [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Згідно довідки Запорізької гімназії №97 Запорізької міської ради №01-02/014 від 13.02.2023 року про міру участі батьків [PERSON] і [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , учень 7-А класу, навчається в Запорізькій гімназії №97 Запорізької міської ради з 2017 року. Ззовні дитина завжди охайна, доглянута, активна, ввічлива, регулярно відвідує заняття. Мати - [PERSON] , постійно цікавиться шкільним життям дитини, спілкується з класним керівником та педагогами-предметниками, допомагає синові у навчанні, регулярно відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] , у школі за весь період навчання [PERSON] не з`являвся, з класним керівником зв`язок не підтримував, не відвідував батьківські збори, участі у шкільних заходах та вихованні сина та не брав. Контакти батьків: батько: [PERSON] , дані відсутні. Мати: [PERSON] [NUMBER] , на даний момент мати з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] ». Нагляд за станом здоров`я сина [PERSON] здійснює мати [PERSON] . Вказане підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 24.01.2023 року за №01-15/14, дитина [PERSON] [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку в амбулаторії №10, з народження. Декларація укладена з лікарем педіатром Циомашко Л.В . На диспансерному обліку не перебуває. Дитиною опікується мати. На прийоми до лікаря дитина приходить у супроводі матері. Батько до педіатра ніколи не звертався, питаннями здоров`я дитини не цікавився. Згідно довідки інструктора-методиста з фізичної культури та спорту, тренеру джиу-джитсу зі спортивного клубу «Реал» [PERSON] від 20.01.2023 року. [PERSON] , [INFO] , займався в секції джиу-джитсу спортивного клубу «Реал» з 2015 року. За цей час дитиною займалася мати. З батьком не знайомий і ніколи не спілкувався з ним. Згідно довідки Громадської організації «Запорізька спільнота «КІОКУШИН БУДО КАРАТЕ» від 27.01.2023 року, [PERSON] займається карате з 04.01.2023 року. Мати приймає участь в житті дитини оплачує його всі витрати. Відповідач у добровільному порядку не сплачує аліменти на [PERSON] , рішення суду від 11.04.2014 року по справі №333/1261/14-ц не виконує. Факт невиконання [PERSON] своїх обов`язків щодо утримання дитині підтверджується: розрахунком заборгованості Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.02.2023 року, відповідно якого згідно виконавчого листа №333/1261/14-ц від 29.04.2014 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від доходів (заробітку) боржника щомісячно, станом на 01.02.2023 року становить 194 173, 38 грн. Щодо додаткових витрат на дитину, то згідно довідки Громадської організації «Запорізька спільнота «КІОКУШИН БУДО КАРАТЕ» №01/02 від 27.02.2023 року наданій [PERSON] в тому, що її син [PERSON] , тренується в Запорізькій школі Кіокушин Будо карате з 04 січня 2023 року. [PERSON] сплачує щомісячні внески в розмірі 800 гривень. [PERSON] в лютому 2023 року пройшов атестацію на черговий учнівський ступень, при цьому [PERSON] сплатила внесок 920 грн. Також, 29.01.2023 року [PERSON] купила через інтернет покупки в Веломагазині м. Києві ТК «Відрадний» новий гірський велосипед «Kinetic» модель «Storm» номер рами [NUMBER] " у приватного підприємця [PERSON] (ПН [NUMBER] ) на суму 14842,00 грн. Вказане підтверджується товарним чеком №15448 від 29.01.2023 року, гарантійним талоном від 29.01.2023 року. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 (справа №490/10338/15-ц) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина не приймають участі у житті дитини, не піклуються про його здоров`я, про його фізичний та духовний стан, не допомагають фінансово. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. [PERSON] , який є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, навчанню, матеріальному забезпеченню. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , з метою захисту законних прав та інтересів дитини [PERSON] , [INFO] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав стосо його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач безвідповідально відносяться до виховання дитини, свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків у відношенні малолітнього сина, з часу народження дитини залишив його без батьківської турботи та піклування, проживає окремо від дитини. Протягом тривалого часу не надає матеріальної та фінансової підтримки дитині, не піклуюється про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймається здобуттям ним освіти, не відвідує його і не цікавиться його життям взагалі, у зв`язку з цим суд позбавляє його батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). В разі придбання інструментів чи спеціальних девайсів, призначених для розвитку здібностей дитини (музичного інструменту чи спортивного спорядження), понесені витрати можуть підтверджуватися чеками або квитанціями. Крім того, доказами можуть бути і документи, які свідчать про понесені витрати на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору у розмірі 1 073 гривень 60 копійок. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду за вимогу про стягнення додаткових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру за ставкою, яка діяла на час звернення позивача до суду в розмірі 1 073 гривень 60 копійок. Враховуючи викладене та

Outcome: approved