Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

28.12.2022 [PERSON] , [PERSON] звернулися до [PERSON] з позовом, в якому вказують, що відповідач є їхнім батьком. Їх мати [PERSON] померла [INFO] . Протягом року після смерті останньої [PERSON] проживав разом з ними та їх бабусею [PERSON] в квартирі останньої, а потім переїхав до своєї теперішньої дружини та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо них, не приймає участі в їхньому вихованні, не цікавиться їхнім життям, успіхами в навчанні, не надає матеріальної допомоги багато років поспіль. Ці всі функції на себе перебрала їх бабуся. Рішенням суду від 12.11.2020 з [PERSON] на їх утримання на користь бабусі стягнуті аліменти, але відповідач їх майже не сплачує, мотивуючи тим, що в нього в новому шлюбі народилася дитина і вона потребує значних коштів на розвиток і виховання. Посилаючись на викладене вище, позивачі просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно них. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 16.01.2023 справу передано за підсудністю до Білопільського районного суду Сумської області. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 08.02.2023 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі в розгляді справи в якості третіх осіб Орган опіки та піклування Сумської міської ради, Орган опіки та піклування Білопільської міської ради. 06.03.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Думал О.С., в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що [PERSON] підтримує зв`язок з дітьми, цікавиться їхнім навчанням, піклується про стан здоров`я, допомагає матеріально. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 31.03.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , їх представник - адвокат Давидов А.Г. позов просили задовольнити. При цьому позивачі пояснили, що звернулися до суду з даним позовом, оскільки у випадку задоволення позовних вимог вони будуть отримувати допомогу від держави та зможуть вступити до університету на пільговій основі. Відповідач [PERSON] , його представник - адвокат Думал О.С. просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] просила задовольнити позов. Представники третіх осіб - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, Органу опіки та піклування Сумської міської ради, Органу опіки та піклування Білопільської міської ради в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали заяви про розгляд справи без їхньої участі (а. с. 79, 89, 97, 100, 101). Заслухавши сторони, їхніх представників, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , а 27.01.2007 - [PERSON] , у свідоцтвах про народження яких батьками записані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 12-13). [INFO] [PERSON] померла (а. с. 14). Позивачі зареєстровані разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Сум від 12.02.2020 з [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти на утримання [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на користь [PERSON] , починаючи стягнення з 07.09.2020 до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 19-21). Відповідно до довідки КУ СМР «Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №7 ім. М. Савченка» від 05.10.2020 №388 [PERSON] навчається у вказаній школі. Зі слів класного керівника [PERSON] з 2017 і по час видання довідки батько [PERSON] спілкувався з класним керівником, регулярно приймав участь у батьківських зборах та інших заходах класного колективу, цікавився життям свого сина, допомагав у виконанні завдань, телефонував класному керівнику з приводу здоров`я та успішності сина (а. с. 55). З довідки ГО «Сумська лікарняна каса» від 05.10.2020 вбачається, що при лікуванні в 2019 році [PERSON] у КНП СМР «Дитяча лікарня Святої Зінаїди» було використано 788 грн. 61 коп. з персоніфікованого рахунку її батька [PERSON] , який є членом лікарняної каси (а. с. 54). Згідно з довідкою ДП «Дослідне господарство інституту сільського господарства північного сходу НААН» від 28.02.2023 [PERSON] працює на вказаному підприємстві з 16.02.2023 на посаді робітника з комплексного обслуговування сільгоспвиробництва (а. с. 53). Як вбачається із заяви представника Органу опіки та піклування Білопільської міської ради Головаченко С.О. від 07.03.2023 вказаний орган не володіє інформацією щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, оскільки ні позивачі, на відповідач фактично на території Білопільської ОТГ не проживають (а. с. 63). З висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 28.03.2023 вбачається, що Управління вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] (а. с. 71). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] перебував у шлюбі з її дочкою, від якого має двох дітей - сина [PERSON] і дочку [PERSON] . Після смерті дочки відповідач ще приблизно 4-5 років жив у неї, а потім познайомився зі своєю теперішньою дружиною і перейшов жити до неї. Діти залишилися проживати з нею та перебувають на її утриманні. Аліменти він сплачує нерегулярно, гроші дає в недостатній кількості. Після дня народження [PERSON] , який був у січні 2023 року, батько з дітьми не бачився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є двоюрідною сестрою дітей по лінії матері. Денис про батька їй нічого не розказував, а [PERSON] - дуже мало. Їй відомо, що відповідач мало бере участі у вихованні дітей, лише телефонує, цікавиться справами і все. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачі доводяться їй племінниками. Батько ніякої участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що після смерті матері діти залишилися проживати з бабусею. Про те, як часто батько спілкується з дітьми, в якому розмірі і з якою періодичністю надає матеріальну допомогу свідкам не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що в 2018 році вона познайомилася з [PERSON] та його дітьми - [PERSON] і [PERSON] . Останні проживали з їх тещою та бабусею відповідно [PERSON] . У 2018 році відповідач переїхав жити до неї, а в 2019 році вони одружилися. Христина раз на місяць приїздила до них у гості, Денис рідше. Батько водив дітей до лікарні, влаштував сина до школи після того, як той не зміг вступити до коледжу. Після початку війни [PERSON] втратив роботу, а до цього регулярно давав дітям гроші. [PERSON] щоденно спілкувався з дітьми телефоном, а після того, як довідався про позов, то перестав спілкуватися взагалі. Христина й Денис просили, щоб [PERSON] відмовився від батьківства, бо тоді в них буде пільга на навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 51 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України. Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч. 5, 6 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти в контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Саме таки правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29.04.2020 у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 у справі №760/468/18, від 11.03.2020 у справі №638/16622/17, від 23.12.2020 у справі №522/21914/14, від 17.06.2021 у справі №466/9380/17. У правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 17.06.2021 у справі №466/9380/17 зазначено, що наявність заборгованості за аліментами не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №705/3040/18, від 24.03.2023 у справі №343/505/22. Європейський суд з прав людини в справі «Савіни проти України» (рішення від 18 грудня 2008 року, яке є остаточним) постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції. У вищевказаній справі встановлено, що за рішенням суду першої інстанції, з яким погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, було відібрано трьох неповнолітніх дітей без позбавлення заявників батьківських прав (ст. 170 СК України). У рішенні йдеться про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Проте, для визначення чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві» необхідно оцінювати в контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені на виправдання втручання доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст. 8 Конвенції (п. 48 Рішення). У названому рішенні, зокрема, констатується, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16.07.2015). Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Таким чином судом встановлено, що відповідач без поважних причин не в повній мірі виконує свої обов`язки по вихованню дітей, хоча перешкод у цьому йому ніхто не чинить. Останній визнав, що тривалий час не спілкувався з дітьми навіть по телефону, не цікавився їхнім здоров`ям та життям. Також судом встановлено, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дітьми, не втратив інтересу до участі у вихованні сина і дочки та має намір на відновлення відносин з ними, а тому суд вважає, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дітей та не бажає розривати зв`язки з ними, а позбавлення його батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. З огляду на викладене, ураховуючи характер поведінки відповідача, його молодий вік, невичерпані можливості з боку держави по допомозі відповідачу у вихованні своїх дітей, те, що [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, у даний час можливо, як виняток, відмовити в задоволенні позову саме з цих підстав, що також буде відповідати і положенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, щодо можливості втручання в приватне і сімейне життя відповідача, яке є необхідним у демократичному суспільстві. При цьому, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей [PERSON] , [PERSON] та покласти на Управління «Служба у справах дітей» контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо дітей, що буде відповідати положенню, закріпленому в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Що стосується висновку Управління «Служба у справах дітей» від 28.03.2023, згідно з яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , то він має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Крім того вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed