Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Волочиська окружна прокуратура звернулася в суд з позовом в інтересах держави до відповідачів, про визнання недійсним рішення та повернення земельної ділянки загальною площею 1.7581 га (кадастровий номер 6821284800:02:033:0005), що розташована за межами с. Лісогірка Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області. Ухвалою від 04.05.2022 року судом було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на спірну земельну ділянку (а.с.56-57). В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити, а саме: визнати недійсним рішення 35 сесії 7 скликання Городоцької міської ради від 22.09.2020 №18 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами с. Лісогірка Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та передання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 загальною площею 1.7581 га; зобов`язати [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг 2012» повернути на користь Городоцької міької об`єднаної територіальної громади в особі Городоцької міської ради Хмельницької області земельну ділянку площею 1.7581 га з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005, яка розташована за межами с. Лісогірка, Городоцької ОТГ, Хмельницького району, Хмельницької області. В підтвердження своїх позовних вимог прокурор пояснив, що [PERSON] не мав законного права на отримання спірної земельної ділянки, оскільки він вже раніше таким правом скористався і отримав у власність земельну ділянку такого ж виду в межах норм безоплатної приватизації площею 2 га за межами населеного пункту Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Представниця відвідача Городоцької міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] та ТОВ «Агрохолдинг 2012» в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення прокурора, оголосивши заяву представниці відповідача Городоцької міської ради про визнання позову, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що згідно поданої заяви [PERSON] 23.12.2019 звернувся до Городоцької міської ради з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства що розташована на території Варовецького старостинського округу за межами населених пунктів Городоцької міської ради Хмельницької області. Також, у поданій заяві останній вказав, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства він не скористався (а.с.32). Рішенням тридцять другої сесії сьомого скликання Городоцької міської ради від 26.06.2020 року №96 надано [PERSON] дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу в порядку зміни цільового призначення в землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами с. Лісогірка Городоцького району Хмельницької області (6821284800:02:0334), орієнтовний розмір ділянки 2 га (а.с.33). 26.08.2020 року [PERSON] звернувся до Городоцької міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та передання у власність вищевказаної земельної ділянки. Рішенням тридцять п`ятої чергової сесії сьомого скликання Городоцької міської ради від 22.09.2020 року №18 затверджено [PERSON] проект землеустрою та передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.7581 га за межами села Лісогірка Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 для ведення особистого селянського господарства та з подальшою її реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.34-36). Однак, як встановлено судом, [PERSON] 26.02.2020 року звертався до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Також, у поданій заяві останній вказав, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористався (а.с.24-25). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26.03.2020 №22-4888-СГ надано [PERSON] дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності з місцем розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (6822181300:03:004:0099), орієнтовний розмір ділянки 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.26). 30.06.2020 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою та передання у власність вищевказаної земельної ділянки. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06.08.2020 №185-УБД "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2 га з кадастровим номером 6822181300:03:004:0049 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (а.с.27-28). \~ \~ \~ \~В подальшому, як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , зареєстрував право власності на дані земельні ділянки, а саме: 03.09.2020 року на земельну ділянку з кадастровим номером 6822181300:03:004:0049 та 06.10.2020 року на земельну ділянку з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 (а.с. 12-16). \~ \~ \~ \~Також, з вищевказаної довідки вбачається, що [PERSON] уклад договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 з ТОВ «Агрохолдингш 2012» строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано 11.12.2020 року. Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання недійсним рішення тридцять п`ятої сесії сьомого скликання Городоцької міської ради від 22.09.2020 №18, стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами с. Лісогірка Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та передання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 загальною площею 1.7581 га, суд приходить до висновку про її обґрунтованість виходячи із такого. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно із ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3\~ст. 116 ЗК України\~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4\~ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 121 Земельного кодексу України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Отже, станом на 22.09.2020, тобто на час передання у власність земельної ділянки площею 1.7581 га з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005, [PERSON] вже набув у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6822181300:03:004:0049, а отже скористався своїм правом, передбаченим ст.116 ЗК України повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. П. (г) ч.3 ст.152 ЗК України визначено спосіб захисту прав на земельні ділянки у спосіб визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовну вимогу щодо зобов`язання [PERSON] та ТОВ «Агрохолдинг 2012» повернути на користь Городоцької міської об`єднаної територіальної громади в особі Городоцької міської ради Хмельницької області земельну ділянку з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 загальною площею 1.7581 га яка розташована за межами с. Лісогірка Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області, суд приходить до висновку про її обґрунтованість, проте з певними зауваженнями виходячи із такого. Так, вирішуючи вказану позовну вимогу відносно відповідача [PERSON] , то суд вважає її обґрунтованою та погоджується із позицією прокуратури. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Положеннями\~ст.81 ЗК України\~передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами ст.ст.\~116,\~118,\~121 ЗК України. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст.116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Ст. 121 ЗК України\~визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Ч. 2 п. б вказаної статті зазначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до п. «в» ч. 3\~ст. 116 ЗК України\~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Виходячи зі змісту ч. 4\~ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Ст.152\~ЗК України\~регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів. Згідно з ч. 2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного суду від 18.01.2023 справа № 361/1308/19 провадження № 61-20568св21. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного\~ з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює\~у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року\~ у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось\~\~і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року\~\~у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, у пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. У цій категорії справ задоволення порушеного права має бути захищено у спосіб не шляхом витребування спірної земельної ділянки у власність територіальної громади на підставі статей 387, 388 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки. Указане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 372/4154/18 (провадження № 61-666св21), від 18 травня 2022 року у справі № 469/649/17 (провадження № 61-1467св21), які прийняті у зв`язку з обов`язковим врахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку площею 1.7581 га з кадастровим номером 6821284800:02:033:0005 на користь територіальної громади в особі Городоцької міської ради підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну\~вимогу про\~зобов`язання ТОВ\~«Агрохолдинг 2012»\~повернути на\~користь Городоцької\~міської об`єднаної\~територіальної громади\~в особі\~Городоцької міської\~ради Хмельницької\~області земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~6821284800:02:033:0005\~загальною площею\~1.7581 га, суд вважає що природа даних правовідносин є відмінною від тих, які виникли із відповідачем [PERSON] , а тому потребують окремого обґрунтування судом. В даному випадку, вимоги статті 1212 ЦК України, як підстава для задоволення позову, не можуть бути застосовані у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка, яка передана в оренду товариству, має свій кадастровий номер, тобто є індивідуально визначеною річчю, а також, враховуючи те, що між власником земельної ділянки (територіальної громади) та володільцем майна відсутні правові відносини речово-правового характеру, то зазначене виключає застосування до спірних правовідносин статтю 1212 ЦК України. Тому саме з цих підстав вимоги про зобов`язання товариство повернути на користь територіальної громади дану земельну ділянку як безпідставно набуте майно, не ґрунтується на вимогах закону (статті 1212 ЦК України) Однак, помилкове посилання позивача у позовній заяві як на підставу задоволення позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «Агрохолдинг 2012» повернути спірну земельну ділянку на статтю 1212 ЦК України, не є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог, з огляду на таке. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Вказаний принцип, зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом «jura novit curia» неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні або поновленні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц (провадження\~\~\~№ 14-452цс18), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~від 21 вересня 2020 року у справі № 201/12925/17 (провадження № 61-2178св19). Отже, судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] незаконно заволодів спірною земельною ділянкою. Згідно з договором оренди землі від 13.10.2020 року [PERSON] передав ТОВ «Агрохолдинг 2012» спірну земельну ділянку у платне користування строком на 10 років. Таким чином, на час пред`явлення позову, хоча право власності на земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] , однак вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрохолдинг 2012». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі\~\~\~№ 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У зв`язку із наведеним, суд вважає, що витребування спірної земельної ділянки у ТОВ «Агрохолдинг 2012» без оскарження договору оренди, укладеного із [PERSON] відповідає вищевикладеним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 672/386/20 (провадження\~ № 61-5015св21), від 12 січня 2022 року в справі № 687/425/20 (провадження\~ № 61-9430). Отже, врахувавши те, що [PERSON] неправомірно набув у власність спірну земельну ділянку, а тому не мав права передавати її в оренду ТОВ «Агрохолдинг 2012», то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом витребування спірної земельної ділянки у\~\~ТОВ «Агрохолдинг 2012». При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. Щодо підставності представництва інтересів держави прокурором в даному випадку, суд вважає його належним та обґрунтованим і виходить із такого. Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. Обґрунтування прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави є мотивованим, зважаючи на відсутність повноважень у Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних підрозділів щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, а також те, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є відповідачем у справі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17. Крім того, судові витрати підлягають пропорційному розподілу відповідно до частини задоволених позовних вимог в порядку, передбаченому ч.1,2 ст.141 ЦПК України (зокрема сплачений судовий збір за подання позову та заяви про забезпечення позову з кожного з відповідачів). Однак, проаналізувавши предмет та підстави позову у даній справі, суд доходить висновку про те, що позовна вимога прокурора про зобов`язання повернути земельну ділянку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної орендодавцеві земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, яка не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна його сторін та не змінить власника майна. Подібна правова позиція є усталеною практикою Верховного Суду, яка сформована в тому числі, але не виключно у постановах Верховного Суду у справі від 23.05.2018 у справі № 915/742/17, від 02.12.2020 у справі №905/105/20, від 18.01.2021 у справі №905/561/20. При цьому суд враховує, що прокурором помилково не було сплачено судовий збір за подання даного позову у повному обсязі. Так, заявляючи позовні вимоги про зобов`язання повернення спірної земельної ділянки до двох відповідачів (що по суті є двома окремими вимогами), прокурором сплачено судовий збір виходячи лише із однієї такої вимоги. А тому, суд вважає за необхідне, вирішити питання про стягнення недоплаченої частини судового збору в сумі 2481 грн. 00 коп., який підлягав сплаті, безпосередньо з одного з відповідачів на користь держави. \~ \~ \~ \~Також, оскільки визнання позову відповідачем Городоцькою міською радою мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову в цій частині.

Outcome: approved