Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Позивач звернувся\~до Радомишльського\~районного суду\~Житомирської області\~із позовною\~заявою про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що з 2008 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] . Спільної заяви батьків про реєстрацію народження дитини до органу РАЦС подано не було, а тому запис про батька був проведений згідно ст.. 135 СК України. Про те, що у свідоцтві про народження дитини записана невідома особа [PERSON] позивач дізнався у травні 2021 року, після того, як отримав копію свідоцтва про народження дитини у школі, в якій навчається дочка. Відповідач відмовляється добровільно вносити зміни до свідоцтва про народження дитини, що порушує батьківські права позивача. Оскільки між сторонами виник конфлікт, з травня 2021 року відповідач перешкоджає позивачу спілкуватись із дитиною. Оскільки позивач бажає приймати участь у вихованні і розвитку дитини за захистом своїх прав звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 14.09.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання, яке зупинялось у зв`язку із призначенням та проведенням судово-генетичної експертизи. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в частині визнання батьківства. Представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданих заявах просять розглядати справу в їх відсутність, надали письмові пояснення по справі. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.1\~ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2\~ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3\~ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4\~ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Згідно п. 6.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей\~213,\~215 ЦПК України\~рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2\~ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 1\~ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч.1\~ст. 61 ЦПК України). У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до\~ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , яка народилась [INFO] її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису № 5 зробленого 20.06.2013 року Виконавчим комітетом Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені на підставі заяви матері і у графі прізвище батька зазначено « [PERSON] », відомості у графі про батька «дата народження» - відсутні. Ім`я та по-батькові зазначено [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що державну реєстрацію народження [PERSON] було проведено відповідно до частини першої\~статті 135 Сімейного кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. За висновком молекулярно-генетичної експертизи позивач [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] за встановленими генетичними ознаками обох з ймовірністю 99, 99 %. Відповідач в цій частині позовні вимоги визнала. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що позивач є біологічним батьком дитини. Зазначені обставини є підставою для зміни в актовому записі № 5 зробленого 20.06.2013 року Виконавчим комітетом Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про народження [PERSON] , [INFO] , відомостей про батька, а саме змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », та внести відомості про дату народження батька. Щодо заявленої вимоги про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною суд зазначає наступне. За приписами\~ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина\~ має бути забезпечена можливістю здійснення її прав,\~установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2\~ст. 150 СК України,\~батьки зобов`язані\~піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.\~На кожного з батьків покладається\~однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України\~на батьків покладені\~рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини\~не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями\~ст. 153 СК України. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»\~контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами,\~у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3\~статті 157 СК України, питання виховання дитини\~вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України\~передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1\~ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2\~ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2\~ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В письмових поясненнях третьої\~ особи без \~самостійних \~вимог - Служби у справах дітей Радомишльської міської ради зазначено, що дослідивши всі наявні копії документів у матеріалах справи, а також документи, надіслані додатково [PERSON] , орган опіки та піклування Радомишльської міської ради не має можливості надати письмовий висновок щодо участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] через відсутність відомостей про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини, куди не внесені відповідні зміни. У разі надходження свідоцтва про народження дитини, куди внесені відповідні зміни, орган опіки та піклування Радомишльської міської ради розгляне питання щодо участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] та надасть до суду відповідний письмовий висновок. Таким чином, суд вважає, що заявлена позивачем вимоги про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною є передчасною і не може бути вирішена одночасно із вимогою про визнання батьківства, так як суд не здійснює захист прав, які на час звернення до суду порушені не були, оскільки юридичний статус батька позивач набуде лише після набрання даного рішення суду законної сили. За таких обставин, в задоволені позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial