Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 179342,31 грн., а також 2481 грн. судового збору. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 27.01.2021 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», котре згодом змінило найменування на Акціонерне товариство «Ідея Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір №А03.31354.007490551. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 124787 грн. зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 09.06.2021р. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 08.07.2022 становить 179342,31 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 08.07.2022 р. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03 листопада 2021 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 19 липня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання./а.с.37/. Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року через неявку осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено. /а.с.41/ 14 листопада 2022 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , адреса місця проживання (реєстрації): [ADDRESS] ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, код ЄДРПОУ 19390819) про захист прав споживача шляхом визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору та зобов`язання вчинити дії, в якій просить: визнати несправедливими та недійсними умови п. 1.5 Договору кредиту та страхування № А03.31354.007490551 від 27.01.2021 року, п. 4.2., п. 5 додатку № 1 «Паспорт споживчого кредиту» Договору № А03.31354.007490551 кредиту та страхування від 27.01.2021 року, а також п. 9.8.2. розділ 9 «Умови споживчого кредиту без забезпечення» Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк»; на підставі ч.1 ст. 216 ЦК України застосувати наслідки недійсності правочину (двосторонню реституцію): здійснити перерахунок заборгованості (платежів), здійснених мною ( [PERSON] ) за Договором № А03.31354.007490551 кредиту та страхування від 27.01.2021 року, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені мною кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 12416,81 грн. в рахунок погашення простроченого кредиту по Договору № А03.31354.007490551 кредиту та страхування від 27.01.2021 року; в задоволенні первісного позову відмовити у зв`язку із не підтвердженням позивачем розміру заборгованості. В обґрунтування поданої зустрічної позовної заяви Відповідач покликається на те, що дійсно, 27.01.2021 року між нею та АТ «Ідея Банк» було укладено Договір №А03.31354.007490551 кредиту та страхування, відповідно до якого вона отримала позику в розмірі 124787 грн. строком на 48 місяців. Однак, її права як споживача порушено, з огляду на встановлення в п. 1.5. Договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021 року та пунктах 4.2., 5 Паспорту споживчого кредиту Додатку № 1 до Договору кредиту та страхування в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 158337,90 грн. Також, згідно п. 9.8.2. розділу 9 «Умови споживчого кредитування без забезпечення ДКБОФО, розміщеного в Інтернеті на сайт АТ «Ідея Банк» та доданого Позивачем до первісної позовної заяви - плата за обслуговування кредиту банком включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. У випадку протермінування строку ді Договору кредиту, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної лінії до повного повернення суми Кредиту. Всього за період з 27.01.2021 по 09.06.2021 на погашення плати за обслуговування за Договором кредиту Відповідачем сплачено 12 416,81 грн. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частиною 1 ст.216 ЦК України, передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Ці особливості кредитодавцем при укладенні кредитного договору враховано не було. Зокрема не було враховано вимог Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про споживче кредитування». Зокрема норму щодо надання аналогічної інформації, яка вказана у ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» містить і кредитний договір. Відповідно до п. 1.5., 3.3. Договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021, банк надає Позивачу за зустрічним позовом послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО). Згідно колонки 7 Додатку № 1 «Паспорт споживчого кредиту» до Договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021, плата за обслуговування кредиту становить 158 337,90 грн., і підлягає сплаті протягом 48 місяців. Згідно п. 9.8.2. розділу 9 «Умови споживчого кредитування без забезпечення» ДКБОФО, розміщеного в Інтернеті на сайті АТ «Ідея Банк» плати за обслуговування кредитної заборгованості включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсним. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи № 583/3343/19, викладеними в постанові від 01.04.2020. Відтак, за наведених фактичних обставин справи існують правові підстави для визнання несправедливим та недійсними п. 1.5 Договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021, п. 4.2., п. 5 додатку № 1 «Паспорт споживчого кредиту» договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021, п. 9.8.2. розділу 9 «Умови споживчого кредитування без забезпечення» Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» у зв`язку з чим застосувати наслідки недійсності правочину (двосторонню реституцію): здійснити перерахунок заборгованості (платежів), здійснених Позивачем за зустрічним позовом за Договором кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021, з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 12 416,81 грн., що були спрямовані банком на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення простроченого кредиту по договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021. Ухвалою суду від 15.11.2022 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, - прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. У справі призначено підготовче судове засідання. /а.с.62-64/ 09 грудня 2022 року від представника позивача за первісним позовом Жовтонецького В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. /а.с.69-74/. Також, позивачем подано до суду додаткові пояснення від 02.03.2023, до яких долученого оригінал детального розрахунку Відповідача у спростування доводів Відповідача щодо не підтвердження Позивачем розміру заборгованості Відповідача за Договором кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021 відповідно до якого сплачену Відповідачем плату за обслуговування кредитної заборгованості зараховано в погашення іншої заборгованості за Договором кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021 з дотримання умов черговості погашення заборгованості передбачених умовами Договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021, зокрема п. 9 ДКБОФО, та з врахуванням зупинення нарахувань по Кредитному договору після 03.11.2021 у зв`язку із надісланням Відповідачу вимоги від 03.11.2021. Також, Позивачем до вказаних пояснень долучено докази надіслання таких Відповідачу. Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначити справу за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, з викликом учасників справи. /а.с.75-76/ Ухвалою суду від 06 січня 2023 року за клопотанням відповідача судове засідання відкладено. /а.с.82-83/ Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року за клопотанням представника позивача Жовтонецького В.М. судове засідання відкладено. /а.с.97/ 06 березня 2023 року від представника позивача Жовтонецького В.М. надійшли додаткові пояснення. /а.с.101-103/ У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Жовтонецький В.М. первісні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у ньому. Просив суд позов задоволити. Щодо зустрічної позовної заяви представник позивача заперечив, з підстав викладених у відзиві, та додаткових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, оскільки 09 березня 2023 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Первісні позовні вимоги заперечує, просить суд у їх задоволенні відмовити, а зустрічну позовну заяву задоволити. /а.с.104/ Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом Жовтонецького В. , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст.629, 638 ЦК України). Також, згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 27.01.2021 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договором кредиту та страхування №А03.31354.007490551, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 124787 грн., зі сплатою 1,99 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Окрім цього, відповідно до п. 3.3 Кредитного договору Відповідач за первісним позовом акцептував Публічну пропозицію Позивача про приєднання до ДКБОФО, яка зберігається на офіційному сайті Банку. Також текст вказаного ДКБОФО було долучено Позивачем до первісного позову, і такий наявний у справі. Вказані обставини визнаються та не заперечуються сторонами по справі. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів. Вказані обставини також визнаються і не заперечуються сторонами по справі. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з рахунку по кредитному договору, на який [PERSON] зобов`язувалась здійснювати погашення ко Кредитному договору, останній платіж [PERSON] був здійснений 09.06.2021 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №А03.31354.007490551 від 27.01.2021 року, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості Позивача станом на 08.07.2022 становить 179342,31 грн. та складається із наступного: основний борг 91571,84 грн., прострочений борг 27970,08 грн., прострочені проценти 2582,60 грн., строкові проценти 187,64 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 3539,96 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 53490,19 грн. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 03 листопада 2021 року на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до [PERSON] будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, [PERSON] належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язання за вищезгаданим договором кредиту не виконала. Також, як вбачається із наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідача, крім заборгованості за кредитом, відсотками, до вимог банку включено також плату за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості). Послуги, які визначені банком платними та надаються банком для обслуговування кредиту, визначені зокрема у пункті 9 ДКБОФО. Згідно п. 9 ДКБОФО обслуговування кредитної заборгованості включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір цієї плати визначений у Додатку № 1 до Кредитного договору. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит(частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними(частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Умовами Кредитного договору (ДКБОФО) встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у Додатку 1 до Кредитного договору. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи те, що Відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, і Відповідача заперечує проти сплати такої, зокрема з підстав, що за законом така повинна надаватись безоплатно, положення п. 1.5 Кредитного договору, пунктів 4 та 5 Додатку №1 до Кредитного договору, п. 9 ДКБОФО укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених у цих договорах, є нікчемними. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 388/1299/17 (провадження № 61-8199св21) зазначено: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 388/1299/17 (провадження № 61-8199св21) суд вважає, що, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, і в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити, саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту. Оскільки пункти п. 1.5 Кредитного договору, пунктів 4 та 5 Додатку №1 до Кредитного договору, п. 9 ДКБОФО укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» (плата за обслуговування кредитної заборгованості) є нікчемними в силу вимог Закону, відповідно відсутні підстави для стягнення заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також наявні підстави для перерахунку здійснених платежів. З врахуванням зазначеного, у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» про стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в сумі 3539,96 грн. та простроченої плати за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) в сумі 53490,19 грн. слід відмовити у зв`язку з нікчемністю пунктів, яким було передбачено таку плату за обслуговування. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Із долученої до матеріалів справи виписки Банку за період з 27.01.2021 по 09.06.2021 вбачається, що [PERSON] погашаючи кредит, в тому числі вносила кошти на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості по Договору кредиту та страхування №А03.31354.007490551 від 27.01.2021. З наведеного слідує, що частина сплачених коштів за Договором кредиту зараховувалась Банком на погашення плати за обслуговування кредиту, в той час як така не підлягала сплаті, оскільки пункти Кредитного договору в цій частині є нікчемними. Сплачена сума коштів впливає на загальний розмір заборгованості, оскільки частина внесених відповідачкою коштів могла бути спрямована на погашення плати за обслуговування кредиту. За встановлених судом обставин, сума коштів, зарахованих банком на погашення плати за обслуговування кредиту мала бути зарахована в рахунок погашення як тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами у порядку визначеному п. 9 ДКБОФО. Відтак, беручи до уваги сплачені Відповідачем кошти, які були спрямовані на оплату за обслуговування кредиту, такі слід зарахувати в погашення іншої заборгованості за кредитним договором, відповідно загальна сума заборгованості з врахуванням зупинення нарахувань по Кредитному договору після 03.11.2021 у зв`язку із надісланням Позивачем Відповідачу вимоги від 03.11.2021 становитиме 108 287,20 грн. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. З врахуванням наведеного, у зустрічному позові Відповідача про захист прав споживача шляхом визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору та зобов`язання вчинити дії слід відмовити, а первісний позов Позивача задовольнити частково, а саме стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Кредитним договором в розмірі 108 287,70 грн., яка складається із суми неповернутого тіла кредиту (основного боргу). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 1498,04 грн.

Outcome: approved