Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

04.05.2023 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті його дідусі [PERSON] , [INFO] , який мав місце 20.11.2022 року за адресою: Автономна республіка Крим, смт. Первомайське, який до дня смері був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , оскільки територія на час смерті діда є тимчасово окупованою територією України та на ній органи державної влади не здійснюють свої повноваження, у зв`язку з чим медичні документи, видані на вказаній території, не приймаються до обробки органами реєстрації актів цивільного стану. Встановлення вказаного факту заявнику потрібно для юридичного оформлення факту смерті його діда для оформлення спадщини, що заявник позбавлена можливості зробити в інший спосіб. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що його дідусь помер у Автономній республіці Крим 21.11.2022 року від відповідних загострень стану здоров`я через вік та хвороби. Позивачем було отримано лікарське свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане державною установою охорони здоров`я республіки Крим «Первомайською центральною районною лікарнею», однак виданий медичний документ був виданий органом, діяльність якого не визнається на території України, а тому отримати відповідне свідоцтво про смерть дідуся він на контрольованій владою території України не має можливості. При цьому встановлення вказаного факту заявнику потрібно для юридичного оформлення факту смерті його дідуся з метою оформлення спадкових прав, що він позбавлений можливості зробити в інший спосіб, а заінтересована особа вказаний факт перед судового його встановлення немає можливості. Ухвалою судді від 04 травня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 05.05.2023 року з метою належного повідомлення заінтересованої особи та отримання від неї відповідного повідомлення про позицію щодо заявленого предмета позову (а.с.23). Заявник у судове засідання не з`явилася, надавши разом із заявою окремого провадження через канцелярію суду заяву від 04.05.2023 року, в якій просив розглянути справу без його участі, на задоволенні вимог своєї заяви наполягав (а.с.21). Первомайський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.27), у судове засідання представника не направив, надавши заяву від 05.05.2023 року за підписом начальника вказаного відділу, в якій просив слухати справу без участі представника відділу та вирішити справу згідно чинного законодавства, при цьому врахувавши, що у відповідній заяві не зазначено місця смерті [PERSON] (а.с.28). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії медичного свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21.11.2022 року, виданого державною бюджетною установою охорони здоров`я республіки Крим «Первомайська центральна районна лікарня» 20.11.2022 року у вказаній лікарні помер [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Вказані документи видані на час їх видачі на тимчасово окупованій території України автономної республіки Крим та не визнаються як відповідні документи, що породжують правові наслідки, на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження без жодних обмежень. Заявник по справі - [PERSON] , [INFO] , є онуком померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження батька заявника [PERSON] серії [NUMBER] від 18.11.1965 року (помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.10.2007 року) та свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] від 23.12.1999 року (а.с.18-20). Померлий [PERSON] склав на ім`я заявника [PERSON] заповіт 19.12.2014 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Погуляй І.М. (реєстровий номер 47), що вказує, що заявник заінтересований у встанволені вказаного факту з метою оформлення спадщини (а.с.17). Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ч.2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно з приписами ст.17 вказаного Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до приписів Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. Згідно з частинами 2 та 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до норм абзацу 3 частини другої статті першої Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2, 4 ст.10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також вимоги частини 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», що макє ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявницка, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній в даній справі Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. На підтвердження факту смерті дідуся заявником надана копія лікарського свідоцтва про смерть від 21.11.2022 року, складеного на російській мові медичним закладом правомочність якого станом на час складання вказаних документів не визнається на території України. В той же час вказане медичне свідоцтво є єдиним належним доказом того, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , інших належних документів на підтвердження вказаного факту у заявника немає, а встановлення відповідного факту заявниці потрібно для проведення державної реєстрації смерті. При цьому суд не приймає як належний доказ подане заявником свідоцтво про смерть від 22.11.2022 року, видане Первомайським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, оскільки вказане свідоцтво не є тим доказом, який суд може вважати належним, оскільки відповідно до діючого законодавства його нікчемність презюмується. Повідомлені заявником факт смерті свого дідуся разом із її поясненнями у позовній заяві та наданими доказами є, на думку суду, достатніми для встановлення відповідного факту, оскільки інших шляхів для вирішення вказаного питання заявник на даний час не має, а тому вимоги [PERSON] слід задовольнити. Окремо для проведення належної реєстрації акту цивільного стану про смерть у відповідності до вимог діючого законодавства, суд вважає за необхідне доповнити встановлення факту смерті дідуся заявника місцем його смерті, про що зазначає у резолютивній частині даного рішення. Згідно з ч.4 та ч.5 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню; рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання; копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Судові втрати за розгляд справи слід компенсувати за рахунок держави. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved