Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У березні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Антоненко І.М. звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до «Харківського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді складальника верху взуття 5 розряду взуттєвого цеху. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував її. Однак, станом на 15 лютого 2023 року у Харківського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства виникла фактична заборгованість з оплатою праці перед [PERSON] . Згідно довідки № 03/37 від 16.02.2023 року, яка була видана їй за місцем роботи сума боргу з виплати заробітної плати з урахуванням податків становить 103972,68грн., яка станом на день звернення до суду з позовом так і не виплачена. 11.05.2023 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з «Харківського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства» на користь позивача заборгованість по заробітній платі без урахування податків в сумі 82658,28грн. Ухвалою суду від 16.03.2023 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. В уточненнях до позовної заяви проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (ХКЕПОП) на посаді складальника верху взуття 5 розряду взуттєвого цеху з наданням відрядної тарифної ставки згідно розряду з 01 червня 2010 року по теперішній час згідно наказу про переведення №61/к від 01 червня 2010 року (а.с. 10). Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1\~ст.\~21\~Закону\~України\~«Про\~оплату\~праці» передбачено, що\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Чинним законодавством,\~а саме\~ст.\~115\~КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції Про захист заробітної плати F 95 термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року №\~8-рп/2013\~у справі\~щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене врахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до довідки про заборгованість № 03/37 від 16.02.2023 року, виданої директором ХКЕПОП Фроловим Є.О., станом на 15.02.2023 року сума заборгованості із заробітної плати з урахуванням податків перед [PERSON] складає: - без урахування податків, тобто сума до видачі- у сумі 82658,28грн., - з урахуванням податків у сумі 103972,58 грн. (а.с. 9). Доказів про виплату вказаної суми відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано. Таким чином, враховуючи наявність в підприємства боргу перед позивачем з виплати заробітної плати, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості без урахування податків в розмірі 82658,28грн. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача з урахуванням уточнень підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати, тому у порядку ст.\~141\~ЦПК\~України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved