Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, споживачем [PERSON] за адресою споживання: [ADDRESS] , здійснювалося фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан споживача, копія відомостей по обходу населеного пункту, якими зафіксовано показник лічильника природного газу. Також доказом того, що між позивачем та відповідачем відбувалися цивільно-правові відносини щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг є виставлені на оплату рахунки за спожитий природній газ, наявність у відповідача особового рахунку, проведення відповідачем оплати за надані послуги. Нарахування за надані послуги з газопостачання здійснювалися відповідно до показників лічильника газу та встановлених цін на газ. Вказує, що відповідач не зверталася до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявами про припинення подачі газу, відмови від послуг ТОВ «Закарпатгаз Збут», а фактично користувалася послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. Таким чином, розрахунок за надані послуги з газопостачання здійснюється відповідно до показників лічильника та встановлених цін на газ. Такі дії відповідача свідчать про прийняття нею умов договору про надання послуг з газопостачання, що повністю узгоджується із нормами ст. ст. 641-642 ЦК України. У позовній заяві посилається на те, що ТОВ «Закарпатгаз Збут», як постачальник природного газу свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги з постачання природного газу. Однак, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань та не сплачував вартість спожитого газу вчасно, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем за спожитий природний газ. Представника позивача вказує, що внаслідок не оплати споживачем [PERSON] вартості отриманих послуг із газопостачання заборгованість за спожитий природний газ за вищевказаною адресою станом на 18.05.2020 складає 11531,63 грн. Зазначає, що заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача (основний борг + 3 % річних + втрати від інфляції), згідно з проведеним позивачем розрахунком у позовній заяві, становить 11531,63 грн. - основна заборгованість, 148,95 грн. - інфляційні втрати за період з грудня 2019 року до квітня 2023 року, 138,51 грн. - 3 % річних за період з грудня 2019 до квітня 2020 року. Оскільки відповідачем оплата боргу в добровільному порядку не здійснюється, позивач змушений звертатися в суд для стягнення боргу в примусовому порядку На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» основний борг у розмірі 11531,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 148,95 грн. та 3 % річних у розмірі 138,51 грн., а також судовий збір у розмірі 2102 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не подано, про причини неявки у дане судове засідання не повідомлено, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Разом з тим, 14.11.2022 від відповідача до суду надішли письмові пояснення, у яких зазначила, що позивач звернувся в суд із позовом до неї про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у сумі 11531,63 грн., що ніби виникла за період з січня 2018 року до травня 2020 року. Із даною сумою заборгованості вона не згідна, оскільки така не відповідає дійсності, встановлена поза межами строку позовної давності, та визначена без врахування пільг, які передбачені для її сина, що мешкає з нею, та є учасником бойових дій в зоні АТО, а в даний воєнний час приймає участь в обороні України, що підтверджується доданими до даної заяви відповідними документами. Зауважу, що як вбачається із розрахунку позивача, наданого суду, у газопостачальній кампанії зафіксовано, що вартість спожитого газу повинна визначатися із врахуванням пільги - 1 особа - учасник бойових дій. При цьому в порушення облікових даних, позивач за спірний період з січня 2018 року до травня 2020 року нараховує заборгованість 100 % - 6211,48 грн., тоді як заборгованість повинна становити суму 75 % - 4658,61 грн. Далі, із того ж самого розрахунку вбачається та не заперечується позивачем, що нею за спірний період з січня 2018 року до травня 2020 року було сплачено за спожитий газ суму 2241,21 грн. Таким чином, фактична її заборгованість по даному позову складає суму 2417,40 грн., яку вона повністю визнає та готова сплатити. Звідки взялася заборгованість в сумі 11531, 63 грн. їй не зрозуміло. Із розрахунку видно, що станом на січень 2018 року зазначено заборгованість за попередній період в сумі 8221,58 грн., але така утворилася за межами строку позовної давності, а тому не може бути взята до уваги. Тобто, позивач намагається ввести суд в оману, надавши розрахунок, який містить неправдиві дані та арифметичні помилки, а тому не може слугувати доказом наявності заборгованості в сумі 11531,63 грн. та бути підставою для задоволення позовних вимог. Позивач намагається стягнути суму заборгованості, яка утворилася за межами строків позовної давності, не надавши належних та допустимих доказів щодо її виникнення, вірності нарахування та періоду виникнення (сума 8221,58 грн.), просто вписавши в розрахунок без жодних пояснень. З огляду на викладене та враховуючи те, що при вивченні всіх обставин справи суд повинен схилятися на бік менш захищеної сторони по справі й тлумачити всі сумніви на її користь (ст. 62 Конституції України) і те, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявність у їй заборгованості саме у такій сумі, а сума ним частково визначена з пропуском строку позовної давності, просить: щодо суми заборгованості до січня 2018 року у розмірі 8221,58 грн. застосувати строки позовної давності та у її стягнення відмовити; позов ТОВ «Закарпатгаз Збут» задовольнити частково, стягнувши обґрунтовану суму заборгованості за спірний період з січня 2018 року до травня 2020 року у розмірі 2417,40 грн.; судовий збір стягнути пропорційно задоволеній сумі стягнення; у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Суд зазначає, що відповідачем неодноразово подавалися заяви про відкладення розгляду справи. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Судом вжито усіх необхідних заходів для надання відповідачу достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. З урахуванням викладеного та положень ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача, а відтак відсутні підстави для відкладення судового засідання. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», та постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187 «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу» на виконання ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», визначено, що на території Закарпатської області постачальником природного газу із спеціальними обов`язками для забезпечення загальносуспільних інтересів є ТОВ «Закарпатгаз Збут». Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ), регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року. Відповідно до підпункту 3 п. 1 Загальних положень «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил. Відносини між сторонами регулюються на підставі Типового договору постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496. Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з п. 4 Розділу І Правил № 2496 та п. 1.3 Типового договору № 2500, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача на приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання), є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору опубліковані в газеті Закарпатської обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» № 144 (4461) від 22 грудня 2015, а також розміщено на офіційній веб-сторінці ТОВ «Закарпатгаз Збут» (zkqaszbut.104.ua). Розділом 2 п.3, п. п. 8 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що основними функціями Оператора ГРМ є забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ. Відповідно до п. 4.4 Розподілу 4 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015 року № 2500, об`єм постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Відповідно до Кодексу газорозподільчих систем визначений Оператором ГРМ обсяг споживання природного газу об`єкту споживача за відповідний календарний місяць є підставою для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником. Для визначення об`єму спожитого природного газу по об`єкту споживача використовується дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. Згідно з главою 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Відповідно до п. 2.1 Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до п. 5.2 Типового договору, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальника згідно з умовами договору. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також у статтях 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» йдеться про те, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався такими. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від здійснення оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що згідно відомостей, наданих відділом обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області та відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203620556 від 11.03.2020, власником в цілому квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] з 26.11.2003. Доказом того, що між позивачем та відповідачем відбувались цивільно-правові відносини щодо надання та споживання житлово-комунальних послуг є виставлені на оплату рахунки за спожитий природній газ, наявність у відповідача особового рахунку № [NUMBER] та фіксація показника лічильника природного газу. Розрахунки за надані послуги з газопостачання здійснювались відповідно до встановлених цін на газ. Обґрунтовуючи суму заборгованості за період з січня 2018 року до травня 2020 позивачем надано належні і допустимі докази утворення заборгованості за спожитий [PERSON] газ за спірний період. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за спожитий природній газ станом на 18.05.2020 становить 11531,63 грн. - основна заборгованість, 148,95 грн. - інфляційні втрати за період з грудня 2019 року до квітня 2023 року, 138,51 грн. - 3 % річних за період з 01.12.2019 до 01.04.2020. Суму боргу відповідач не спростував, власного розрахунку боргу суду не надав, як і не довів, що відповідний обсяг неоплаченого газу ним не споживався. Матеріалами справи достовірно встановлено, що позивач виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, зокрема, провело пуск газу в газове обладнання у квартиру, відкрило відповідачу відповідний особовий рахунок, товариство здійснювало безперервне постачання природного газу, а [PERSON] отримувала послуги з газопостачання, проводила часткову оплату послуг за спожитий газ, проте належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 18.05.2020 утворилася заборгованість. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Згідно з пунктами 9-11 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.06.2015 № 389 (далі - Порядок № 389) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення протягом десяти днів з дня отримання інформації, зазначеної у пунктах 6 - 8 цього Порядку, визначають середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного члена сім`ї пільговика за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім`ї. У разі коли середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, пільговик має право на отримання пільг протягом шести місяців з місяця визначення відповідного права. Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення подає житлово-експлуатаційним організаціям, житлово-будівельним (житловим) кооперативам, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, організаціям, що надають житлово-комунальні послуги, операторам (провайдерам) телекомунікацій, газо- та електропостачальникам, постачальникам твердого палива (далі - підприємства) списки пільговиків, які мають право на отримання пільг, надає в установленому порядку пільги готівкою для придбання твердого палива і скрапленого газу, а також видає пільговикам довідки для отримання інших видів пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо), відповідно до законодавства. Підприємства надають у встановленому порядку протягом шести місяців пільги пільговикам, зазначеним у списках. Після закінчення шести місяців структурний підрозділ з питань соціального захисту населення визначає право пільговика на отримання пільг на наступний період відповідно до пункту 9 цього Порядку. У п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено соціальну норму житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком для оплати комунальних послуг - послуг з постачання теплової енергії для потреб централізованого або автономного опалення, з постачання та розподілу природного газу або постачання та розподілу електричної енергії для індивідуального опалення незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Право пільговика на отримання пільг визначає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, а не ТОВ «Закарпатгаз Збут». За заявою пільговика структурний підрозділ з питань соціального захисту населення надає йому інформацію про розрахунок розміру пільги на оплату житлово-комунальних послуг (пункт 6 Порядку № 389). Позивачем здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням інформації щодо пільг відповідача (учасник бойових дій - 1 особа), про що зазначено у відповідному розрахунку позивача з абонентом (фінансовий стан). Відповідач [PERSON] не довела, що зверталася до відповідного органу, не надала доказів щодо неправильності нарахування їй пільги структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, чи неврахування такої позивачем. Таким чином, відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості позивача в частині сум, що мали бути сплачені особисто споживачем. Не є належним доказом наданий відповідачем документ, а саме довідка, видана ЖБК «Надія» від 25.05.2016 № 6, на спростування позовних вимог позивача у даній справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц зазначено, що стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за період з січня 2018 року до травня 2020 року, при цьому даний позов подано до суду 18.05.2020, тобто позовні вимоги заявлено у межах трьох років. За наведених обставин, судом встановлено, що позивачем не пропущена позовна давність. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З приписів ст. 76, ст. 77, ч. ч. 1, 2, ст. ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч. ч. 1, 4, 6 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позивачем доведено порушення та невиконання споживачем [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати вартості споживчого природного газу, а відповідач жодних доказів відсутності у неї такої заборгованості суду не надала, суд вважає, що позовну слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 11819,09 грн., з яких: 11531,63 грн. - основна заборгованість; 148,95 грн. - інфляційні втрати; 138,51 грн. - 3 % річних. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved