Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] 17.03.2023 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позов аргументує тим, що 17.02.2023 на підставі договору купівлі-продажу він придбав вищевказаний будинок у [PERSON] . Однак, у житловому приміщенні залишаються зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Реєстрація мiсця проживання відповідачів у будинку створює для нього перешкоди у вільному користуванні належним йому на праві власностi майном, оскiльки змушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осiб. Також реєстрацiя мiсця проживания відповідачів за вказаною адресою сворює для нього перешкоди для отримання житлових соціальних пiльг, а також обмежує права власника на вільне розпорядження належним йому нерухомим майном. Відповідачі добровільно зняти місце реєстрації проживання не бажають. Ухвалою судді\~від 24.03.2023 постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позову. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подали, причини неявки в судове засідання не повідомили, тому суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 17.02.2023 між продавцем [PERSON] , [INFO] , та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Варавою Н.П., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.02.2023 та витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.12-14). Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у в будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформаціями сектору ведення реєстру територіальної громади відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради (а.с.23-24). Відповідачі не мешкають у вказаному будинку, що підтверджується актами про фактичне не проживання фізичної особи за місцем реєстрації від 14.02.2023 та довідками №336, 337 відділу з благоустрою, роботи з ОСН та взаємодії з правоохоронними органами виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 14.02.2023 (а.с.15-18). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2023. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є повнолітніми, зареєстровані у будинку і в ньому не проживають. \~ \~ \~ \~При цьому відповідачі не є членами сім`ї власника житла, відтак положення ст. 405 ЦК України застосуванню не підлягають. З огляду на вказані норми та надані докази, суд вважає, що вищенаведені обставини в сукупності є істотними і такими, які дають підстави для визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком. За таких умов та з огляду на положення ст. 391 ЦК України позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved