Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

25.07.2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач, заповіт покійний не залишив. 16.06.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] у зв`язку із тим, що строк звернення до нотаріуса Крамарчук І.А. пропустила. Позивач зазначає, що пропустила строк оскільки постійно проживає та працює у Королівстві Нідерланди, зважаючи на міжнародний карантин, у зв`язку із коронавірусом COVID-19, вона не змогла приїхати до України та своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вона навіть не була присутня під час похорону батька, оскільки було заборонено залишати територію Королівства Нідерданди. Окрім того, позивач не мала можливості звернутися із заявою до консула про прийняття спадщини, оскільки всі документи на підтвердження споріднення позивача з покійним та документи, що підтверджують його право власності на майно знаходились в Україні. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати поважними причини пропуску нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] та встановити їй додатковий строк для подачі відповідної заяви протягом трьох місяців з дня набрання судового рішення законної сили. Ухвалою суду від 09.09.2022 року відкрито провадження по справі та витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалової Валентини Миколаївни копію спадкової справи № 21/2020 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. 17.03.2023 року на виконання ухвали суду від 09.09.2022 року надійшла копія спадкової справи, № 21/2020 після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 06.04.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. 02.05.2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача - [PERSON] , у якій відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути у його відсутність. Сторони повідомлені належним чином про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 16.02.2022 року, актовий запис № 3838. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 25.05.2020 року, актовий запис №764. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, на квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 4,940 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Петропавлівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка складається з двох ділянок; депозитного рахунку у ПАТ Державний ощадний банк України, що підтверджується матеріалами справи. Як вбачається, з витребуваних судом матеріалів спадкової справи, за життя [PERSON] заповіт не складався. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини 25.11.2020 року звернувся відповідач [PERSON] . 14.06.2022 року позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалової В.М. від 16.06.2022 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] , у зв`язку із пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження №61/21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20 січня 2021 року по справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20). При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказана позиція підтверджується також роз`ясненнями, наданими в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме копією закордонного паспорту [PERSON] , що на час смерті її батька вона постійно проживає та працює у Королівстві Нідерланди. Зважаючи на міжнародний карантин у зв`язку із коронавірусом COVID-19, вона не змогла приїхати до України та своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки згідно загальновідомих даних, через поширення у світі коронавірусної інфекції COVID-19, її значний спалах, було запроваджено карантинні заходи, що передбачали необхідність щеплення проти COVID-19, обмежували можливість транспортного сполучення та пересування осіб між регіонами країн та за її межі, можливість в`їзду до інших країн. Відповідно до Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)», яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Суд звертає увагу, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, проживання позивачки на момент відкриття спадщини у іншій країні, поширення коронавірусної інфекції COVID-19 та введені у зв`язку із цим карантинні заходи, які обмежували можливість пересування в середині країни та за її межі, можливість в`їзду до інших країн, є обставинами, які створювали для останньої істотні труднощі для своєчасної подачі у передбаченому законом порядку заяви про прийняття спадщини після смерті батька особисто нотаріусу на території України, або шляхом її подачі до консульської установи чи засобами поштового зв`язку. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, оцінюючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходячи з того, що позивач дійсно мав об`єктивні перешкоди в зверненні до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати поважною причину пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини і вважає за необхідне встановити йому додатковий строк в три місяці, який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved