Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У квітні 2023 року до суду звернувся представник позивача з вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , на даний час проходить службу в лавах Збройних Сил України. Неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей, як такий, що потрапив в складні життєві ситуації. Відповідачка фактично проживає в будинку матері, у зв`язку з чим дитина фактично залишилася сама. [PERSON] не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, утриманням [PERSON] повністю займається його батько, а допомогу по догляду за дитиною надає його хрещена та сусідка [PERSON] та хрещений [PERSON] . Відповідачка самоусунулася від утримання дитини, будь-яких коштів на потреби сина вона не надає. [PERSON] не працює та на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Відповідачка майже не відвідує сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його життям не цікавиться, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не дбає про його нормальне самоусвідломлення, не сприяє загальновизнаним нормам моралі. Із відповідачкою неодноразово проводилися бесід щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків, всі рекомендації та застереження вона ігнорувала. Крім того, вона написала заяву на ім`я начальника служби, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Малолітній [PERSON] також написав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав. Також, на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Решетилівської міської ради було затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача звернувся до суду за даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] на користь особи або установи, де буде утримуватися дитина. Також, представник позивача просить передати неповнолітнього Виконавчому комітету Решетилівської міської ради для подальшого влаштування до повернення його батька [PERSON] з лав ЗСУ. Ухвалою судді від 12.04.2023 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 27.04.2023. 27 квітня 2023 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 09.05.2023. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, 09.05.2023 подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 47). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 26.04.2023 подала до суду клопотання, у якому зазначила, що позов визнає у повному обсязі, справу просить слухати за її відсутності (а.с. 33). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подала. У судове засідання не з`явився представник третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради та [PERSON] ,подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності (а.с. 34, 45). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов Виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно положень ст. 165 Сімейного кодексу України (далі - СК України), орган опіки та піклування має право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, наданою Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради від 11.04.2023 (а.с. 26). Однак, згідно довідки, виданої 21.03.2023 Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, [PERSON] фактично проживає в будинку матері за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідачка [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , взятий на облік як дитина, яка перебуває в складних життєвих умовах, що підтверджується копією наказу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради № 12 від 02.03.2023 (а.с. 12). Станом на 28.03.2023 [PERSON] на обліку в Решетилівському відділі Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості не перебувала, допомоги по безробіттю не отримувала, що підтверджується копією листа Решетилівського відділу Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості від 28.03.2023 (а.с. 14) Згідно характеристики, складеної 03.03.2023 Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, [PERSON] не працює, умови проживання незадовільні, материнські обов`язки по вихованню сина [PERSON] не виконує (а.с. 15). Також, згідно характеристики [PERSON] , складеної Піщанським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені Л.М. Дудки, [PERSON] проживає в с. Потеряйки, з яким мати рідко підтримує зв`язки, тому дитина проживає одна. Батьківські збори відвідував батько, завдяки якому дитина забезпечена всім необхідним для школи (а.с. 16). 04 березня 2023 року [PERSON] підписала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , визнає, що не виконує батьківські обов`язки належним чином та не піклується про нього, не підтримує та виховує (а.с. 17). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 31.03.2023№65 щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянин [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] мати дитини проживає окремо, не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, утриманням [PERSON] повністю займається його батько [PERSON] , допомогу по догляду за дитиною надає його хрещена та сусідка [PERSON] . З матір`ю дитини [PERSON] неодноразово проводилися бесіди щодо належного виконання нею батьківських обов`язків. Всі рекомендації та застереження вона ігнорує, нею особисто підписана заява на ім`я начальника служби про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, так як вона визнає, що вона не піклується про свого сина та не виконує батьківські обов`язки належним чином. Матеріальним забезпеченням та утриманням дитини займається лише його батько [PERSON] . В зв`язку із вищевикладеним, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с. 18- 21). Суд бере до уваги вказаний висновок Виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування, оскільки він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини [PERSON] , який на даний момент фактично проживає один, оскільки батько проходить службу в лавах Збройних Сил України. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Тобто при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Зважаючи на викладене, суд бере до уваги власноручно написану 10.03.2023 заяву неповнолітнього [PERSON] , в якій він зазначив, що не заперечує проти позбавлення [PERSON] стосовно нього батьківських прав, оскільки відповідачка не займається його утриманням та вихованням, не піклується про нього та його здоров`я (а.с. 22). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази в їх взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, враховуючи визнання позову відповідачкою, суд вважає необхідним позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , яка не забезпечує належних умов розвитку та виховання дитини, не займається вихованням, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, що і є підставою для позбавлення її батьківських прав. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо стягнення аліментів з відповідачки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідноч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, тобто є передбачені ст. 180 СК України підстави для стягнення аліментів. Таким чином, визнання позову відповідачкою слід прийняти. З урахуванням викладеного вище та встановлених у ході розгляду обставин справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем при зверненні до суду було заявлено дві вимоги майнового та немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів на утримання дитини). Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 2684, 00 грн. Таким чином судовий збір за подання позовної заяви Виконавчий комітет Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування становить 5368,00 грн (2684,00 грн + 2684,00 грн). Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Також відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Тобто, у даній справі позивач Виконавчий комітет Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення,звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову та задоволенням вимог позовної заяви у повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі [PERSON] в розмірі 2684,00 грн на користь держави, іншу частину судових витрат віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, та

Outcome: approved