Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У жотвні 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання незаконним та скасування рішення. У своїй позовній заяві просив суд скасувати рішення Київської міської ради №1553/1594 від 24 червня 2021 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки у Деснянському районі м. Києва від 01.03.2019 року №584», та стягнути на свою користь судові витрати. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що рішенням Київради № 136/6187 позивачу було передано в оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,3631 га для експлуатації та обслуговування торгівельного майданчику на [ADDRESS] . В подальшому , Київською міською радою було прийняте рішення № 1553/1594 від 24 червня 2021 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки у Деснянському районі м. Києва від 1 березня 2019 року № 584. Позивач вважає таке рішення незаконним та просить його скасувати, вважає, що ні саме рішення КМР не містить жодних належних та допустимих доказів використання позивачем земельної ділянки не за цільовим призначенням крім того вказане відповідачем не підтверджено жодним з трьох актів обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів та відсутні будь - які документи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з цього приводу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2021 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 січня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Калька Д.О. про відвід судді Фролової І.В. від розгляду цивільної справи. 26 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, зі змісту якого вбачається, що представник повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог. 24 лютого 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позовної заяви, зі змісту яких вбачається, що представник повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбулося 09 травня 2023 року представником позивача було долучено письмові пояснення по справі. Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив позов залишити без задоволення. Зазначив, що суб`єктом подання було підготовлено та передано на розгляд проект оскаржуваного рішення в межах наданих повноважень та з усіма обов`язковими додатками до проекту рішення. В свою чергу, Позивач разом із позовною заявою не надав доказів, які б свідчили про належне виконання умов Договору оренди №584, не надано доказів звернення із запитом до розпорядника інформації (до суб`єкта подання проекту оскаржуваного рішення), отже в цій частині позов є необґрунтованим. Представник третьої особи у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила позов залишити без задоволення. Зазначила, що Позивач зобов`язаний в силу положень вищенаведених нормативно- правових актів забезпечити належне використання Земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, в тому числі і належне використання Земельної ділянки будь-якими іншими особами, однак цього не забезпечив, що стало для КМР підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Рішенням Київської міської ради від 20 листопада 2018 року № 136/6187 «Про передачу громадянину [PERSON] земельної ділянки для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на [ADDRESS] » позивачу надано в оренду земельну ділянку на 5 років, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:62:012:0093для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на [ADDRESS] . На підставі даного рішення КМР був укладений договір оренди земельної ділянки від 1 березня 2019 року зареєстрований 1 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. в реєстрі за № 584. Приписами пункту 5.1 Договору зазначено про те, що на Земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов`язана з цільовим призначенням Земельної ділянки Відповідно до пункту 8.4. договору оренди земельної ділянки від 01.03.2019, укладений між КМР Та Позивачем та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин A.C. в реєстрі за № 584 (далі - Договір), орендар зобов`язаний використовувати Земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, дотримуватись правил благоустрою міста Києва, що затверджені рішенням КМР від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила). Згідно з положеннями пункту 11.4 Договору договір може бути припинений шляхом розірвання в односторонньому порядку з ініціативи орендодавця в разі, коли орендар використовує Земельну ділянку способами, які суперечить екологічним нормам, не за цільовим призначенням. Відповідно до пункту 11.5 Договору договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених пунктами 5.1, 8.4 Договору. Згідно з положеннями пункту 11.6 Договору розірвання договору здійснюється у встановленому законом порядку. 24 червня 2021 року Київською міською радою прийнято рішення № 1553/1594 «Про розірвання договори оренди земельної ділянки у Деснянському районі м. Києва від 1 березня 2019 року № 584. У пояснювальній записці до рішення КМР про розірвання договору зазначено, що земельна ділянка передана позивачеві для експлуатації та обслуговування торговельного комплексу на [ADDRESS] , але на даній території відсутня будь - яка забудова призначена для торгівлі або іншої діяльності, пов`язаної з обслуговуванням торгівельного комплексу. Також в записці зазначено, що з ініціативи [PERSON] була здійснена вирубка зелених насаджень. Внаслідок зазначеного, на даній території знаходяться осередки стихійної торгівлі, несанкціонована торгівля ускладнює пересування громадян тротуаром, призводить до засміченості та порушення санітарно - гігієнічних норм. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до частини третьої статті 32 Закону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства. Так, умовами Договору оренди №584 Київська міська рада та Позивач погодили, зокрема, що Позивач зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, своєчасно вносити орендну плату; у строки, встановлені чинним законодавством, звітувати перед контролюючим органом, визначеним податковим законодавством, за місцезнаходженням земельної ділянки про сплату орендної плати; дотримуватись правил благоустрою; питання сплати відновної вартості зелених насаджень або укладення охоронного договору на зелені насадження вирішувати відповідно до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 №384/6600 (п. 8.4 Договору оренди №584). Підпункт 8.4 договору оренди земельної ділянки кореспондується з положеннями ст. 35 Закону України «Про охорону земель», якою передбачено вимогу до орендаря, зокрема, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Пунктом 11.5 Договору оренди №584 передбачено, що у разі невиконання Орендарем умов цього Договору та обов`язків передбачених п.п.5.1 та 8.4 Договір може бути достроково розірваний. Пунктом 11.4 Договору оренди врегульовано питання припинення Договору шляхом розірвання. Так, договір може бути розірваний: - за взаємною згодою сторін; - за рішенням суду, в порядку, встановленому законом; - у разі необхідності використання земельної ділянки для суспільних потреб у порядку, встановленому законодавством; - в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця, із звільненням Орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли Орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (більше трьох місяців) несплати орендної плати, невикористання земельної ділянки для реконструкції об`єкта протягом трьох років підряд, здійснення без згоди Орендодавця відчуження права користування земельною ділянкою третім особам. За приписами статей 525, 526, 629 ЦК України та статті 193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених кодексів, інших актів цивільного законодавства. Виходячи зі змісту пояснювальної записки та рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки жоден з документів не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин невикористання позивачем земельної ділянки не за призначенням Натомість, позивачем зроблено відповідні запити від 13 серпня 2021 року до Київської міської ради, Київськоі міської державної адміністрації, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР щодо надання доказів щодо вирубки [PERSON] зелених насаджень; щодо надання доказів, які підтверджують відсутність забудови, призначеної для торгівлі, а також надати відповіді щодо порушення [PERSON] санітарно - гігієнічних норм та норм благоустрою на земельній ділянці на [ADDRESS] . Зокрема, листом - відповіддю Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Киівської міської ради від 19 серпня 2021 року № 077-4119 було зазначено, обстеження зелених насаджень на [ADDRESS] не проводилося, акт обстеження зелених насаджень не видавався. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації надав відповідь № 057-23371 від 27 серпня 2021 року про те, що докази порушення Сухарським санітарно - гігієнічних норм та норм благоустрою на вказаній земельній ділянці відсутні. Пояснювальна записка до проекту рішення «Про розірвання договору оренди земельної ділянки» містить обставину , яка серед іншого стала підставою для розірвання договору оренди. Так, в ній зазначено, що на території відсутня будь - яка забудова, призначена для торгівлі або іншої діяльності, пов`язаної з обслуговуванням торгівельного комплексу. Одночасно з цим суд зауважує, що актами обстеження орендованої земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів від 03 грудня 2019 року № 19-0815-03 від 06 листопада 2020 року № 20-0647 від 28 травня 2021 року № 21-0420-03, у графі «фактичне використання» зазначено «розташовано будівлі і споруди торгівельного призначення, у графі результати обстеження зазначено, що під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташовано комплекс будівль та споруд торгівельного призначення.». Щодо ініціативи [PERSON] з приводу вирубки зелених насаджень., то матеріали пояснювальної записки не містять жодних посилань на належні та допустимі докази, що можуть підтверджувати факти «ініціативи [PERSON] » щодо вирубки дерев, відсутні також і будь яка інформація щодо самого факту вирубки дерев, їх кількості тощо. Крім того матеріали пояснювальної записки не містять посилань щодо причино - наслідкового зв`язку між вирубкою дерев та, як наслідку, процвітання осередків стихійної торгівлі, а також не зазначено підстав (норм, пункту договору тощо), за яких процвітання стихійної торгівлі на орендованій позивачем території є наслідком протиправної поведінки позивача. Боротьба зі стихійною торгівлею не входить до повноважень позивача, а є виключною компетенцією виконавчого органу відповідача. Окрім того, відсутні будь які факти (постанови, протоколи, рішення суду тощо), які би встановлювали факт порушення позивачем Правил благоустрою м. Києва, санітарно-гігієнічних норм тощо. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) щорічно проводилось обстеження зазначеної земельної ділянки на предмет дотримання умов договору оренди від 01.03.2019 року зареєстрований в реєстрі за № 584 та рішення Київради №136/6187від 20 листопада 2018 року. Вищезазначеними актами Департаментом підтверджено, що під час перевірки та обстеження земельної ділянки площею 0,3631 на [ADDRESS] жодних порушень норм чинного законодавства на предмет використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не виявлено. Також вбачається, що відповідно до витягу з ДРРП про земельну ділянку (№ витягу 158141281) у графі «цільове призначення» зазначено «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування торгівельного комплексу». Цільове призначення земельної ділянки - це її використання за призначенням, яке визначене документацією з землеустрою у встановленому законом порядку (ст. 1 Закону «Про землеустрій» від 22.05.2003р). Використання земельної ділянки не за цільовим призначенням стосується тих випадків, коли на земельній ділянці з певним цільовим призначенням проводиться діяльність, яка виходить за межі цільового призначення та передбачає фактичне використання такої ділянки. Цільове призначення є однією із базових характеристик будь-якої земельної ділянки, яка визначає її правовий режим. Питанню цільового призначення землі присвячена велика кількість різноманітних досліджень правового характеру. Посилена увага зумовлена передовсім тим, що немає належного і однозначного законодавчого регулювання цього питання. Цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається землекористувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження. Відповідно до прямих приписів ст. 3, 8, 19 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів. Згідно з Конституцією України Україна є демократичною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51). За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини). У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1- 9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України,

Outcome: approved