Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У березні 2023 року заявниця звернулася до суду із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої вказувала, що у період з 2015 року по день смерті її цивільного чоловіка [PERSON] вона проживала з ним у належній йому відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.2001 року квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю без укладення шлюбу як чоловік та дружина більше 5-ти років до дня його смерті. Також вказувала, що за життя з її цивільним чоловіком у нього не було жодних родичів, як він сам при житті на це вказував, батьки його померли, дружини та дітей у нього не було. При цьому, саме вона протягом усього часу проживання з померлим доглядала за ним та забезпечувала йому нормальні умови проживання як члену сім`ї, вони мали спільний сімейний бюджет та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] вона звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено, оскільки вони офіційно вони не перебували у шлюбі й відповідно роз`яснено право на звернення до суду з метою встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. При цьому, обставини спільного проживання із покійним [PERSON] можуть підтвердити свідки. Виходячи із наведених вище обставин, просила задовольнити її заяву та встановити факт її проживання однією сім`єю разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 2015 року по день смерті останнього, тобто по 2020 року. У судове засідання заявниця не з`явилася, від її представника через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, просила заяву задовольнити. Представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справ у її відсутності, та просила ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та вважає за необхідне її задовольнити, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Положеннями ст.315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи убачається, що заявниця [PERSON] проживала з [PERSON] за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується письмовими поясненнями свідків. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ (а.с.56)). Похованням [PERSON] займалася заявниця, на підтвердження чого надала відповідні докази. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2001 року, квартира [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] (а.с.11-12). Після його смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому на праві власності нерухоме майно й відповідно заявниця звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса №78/02-31,02-14/ від 28.12.2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку із тим, що із відсутністю підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років, роз`яснивши при цьому право на звернення до суду із відповідною заявою (а.с.41). Із досліджених судом матеріалів спадкової справи вбачається, що інші особи, окрім [PERSON] , до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались. Так, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як було встановлено, заявниця протягом тривалого часу проживали однією сім`єю - проживали за однією адресою, вели спільне господарство, проводити спільно дозвілля, піклувалися один про одного. Вказані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Зокрема у своїх письмових поясненнях свідки підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали за однією адресою як чоловік і дружина, разом проводили час, піклувались один про одного як члени сім`ї. Коли [PERSON] помер, то його похованням та організацію поминок займалася [PERSON] . Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у заяві підтверджуються, а тому вважає за можливе встановити факт спільного проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки його встановлення необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved