Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти у розмірі 110000,00 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7000,00 грн та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 23.11.2020 трапилась ДТП за участю автомобілів Hyundai Elantra, д.н.з. [NUMBER] та ряду інших автомобілів, серед яких автомобіль Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.01.2021 відповідача визнанно винним у ДТП. Ha момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Власник пошкодженого транспортного засобу Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновків аварійного сертифікату, вартість матеріального збитку, завданого власнику т.з. Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 174994,63 грн. Страховик та потерпіла особа досягли згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування, про що була укладена угода від 11.03.2021. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 110000,00 грн. Відтак у ТДВ СК «Альфа-Гарант» у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.09.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Також відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний термін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.02.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.01.2021 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених частиною першою статті 130, статтею 124 за частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протоколи серії ОБ № 201833, 201834 та 201835 від 23 листопада 2020 року про адміністративне правопорушення). Застосовано до [PERSON] захід впливу у вигляді попередження. Постанова суду набрала законної сили 01.02.2021. Відповідно до змісту постанови (враховуючи постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.5254 про виправлення описки у постанові Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.01.2021) [PERSON] 23 листопада 2020 року о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керував автомобілем HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленному законом порядку проводився із застосуванням приладу «ДРАГЕР» № 0371, результат позитивний 1,09 промиле, у присутності двох свідків. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, яким передбачено, що водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Крім того, [PERSON] 23 листопада 2020 року о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме керуючи автомобілем HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на стоячий транспортний засіб HYUNDAI SONATA державний номерний знак [NUMBER] , який від удару зіткнувся з транспортним засобом MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] , який від удару зіткнувся з транспортним засобом RENAULT LOGAN, державний номерний знак [NUMBER] , які були припарковані на узбіччі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пункту 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність [PERSON] 23 листопада 2020 року о 01 год. 20 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП, а саме керуючи автомобілем HYUNDAI ELANTRA, державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Печерській, 6 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги пункту 2.1 (а) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, за що частиною другою статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Представник [PERSON] адвокат Липовенко Г. В. у судовому засіданні зазначила, що вину у порушенні правил дорожнього руху [PERSON] визнає по всім правопорушенням. Ha момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 201198692. Власник пошкодженого транспортного засобу Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновків аварійного сертифікату 81-D/79/7, вартість матеріального збитку, завданого власнику т.з. Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин та становить 174994,63 грн. Страховик та потерпіла особа досягли згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування, про що була укладена угода від 11.03.2021. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 110000,00 грн. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів про погашення заборгованості у добровільному порядку. Таким чином, між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у порядку страхового відшкодування. Отже правовідносини врегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У матеріалах справи міститься копія витягу з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, копія завдання-доручення № 145 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, копія детального розрахунку та опису робіт від 08.08.2022 на загальну вартість 7000,00 грн. Досліджуючи надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved