Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини. На обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2011 року по 28 червня 2022 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбу відповідач разом з донькою [PERSON] переїхала мешкати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , де вони і мешкають по теперішній час, а син [PERSON] залишився із батьком квартирі [ADDRESS], де він і зареєстрований. Також в даній квартирі зареєстровані і відповідач з донькою. Просить суд визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] разом із батьком- [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі /а.с.92/. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечують /а.я.103/. Представник Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника/ а.с.101/, просить винести рішення з рахуванням інтересі дитини та враховуючи його думку надали висновок від 10 квітня 2023 року / а.с.101/. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Судом встановлено, що 29.10.2011 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 735 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] /а.с.7/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року /а.с.10/ шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу в них народилася двоє дітей: сина- [PERSON] , [INFO] /а.с.8/ та [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. Згідно акту про проживання № 312 від 19.10.2022 року [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO] /а.с.11/. Згідно акту про не проживання № 311 від 19.10.2022 року [PERSON] , [INFO] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2022 року /а.с.15/. Згідно з побутової характеристики, виданої КП КМР «Добробут» та характеристики, виданої деканом факультету менеджменту, економіки, соціології та філології [PERSON] /а.с.18,19/ характеризується позитивно. Згідно до довідки, виданої КНП КМР «Міська лікарня № 1» диспансерним психіатричним відділенням /а.с.18/ [PERSON] на обліку у лікаря- психіатра не перебуває. Відповідно до Виписки з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань та податкової декларації /а.с.20,21-26/, копії договорів оренди квартири /а.с.29-32,34-37, 39-42/ [PERSON] є фізичною особою- підприємцем та отримує постійних дохід від своєї діяльності. Також у власності [PERSON] знаходиться автомобіль Тойота Авенсіс, 2007 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про право власності про реєстрацію транспортного засобу /а.с.44/. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] /а.с.27-29/ [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] . Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3.ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження може ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд неодноразово звертав увагу (зокрема у Постанові від 21.07.2021р. у справі №404/3499/17), що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається дол. дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. На підставі висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO]. службою у справах дітей міської ради було опрацьоване зазначене питання та розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради у присутності обох батьків, батьки не знайшли порозуміння щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідно висновку від 10.04.2023 року № 8вих-20/202 /а.с.101/ на комісію був запрошений малолітній [PERSON] та за згодою обох батьків була заслухана його думка , де дитина виявила бажання проживати разом із батьком- [PERSON] . Враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті КМР від 05.04.23 року визначити місця проживання малолітнього сина разом із батьком є доцільним. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи бажання дитини та добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, враховуючи, що він має у власності житло та працює ФОП, отже має можливість забезпечувати дитину усім необхідним та створювати для нього необхідні умови для проживання та розвитку, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання сина разом із батьком. Оскільки позивач не наполягав на стягненні з відповідача за судового збору у розмірі 1073,6 гривень сплаченого ним за подання даного позову, суд вважає можливим не стягувати його з відповідача. Відповідно до ст. 160, 161 СК України, ст.ст.10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-,

Outcome: approved