Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що з 01.11.2015 року по 11.07.2022 року працював на посаді машиніста тепловоза в ТОВ «ЮНІГРАН» - надалі Відповідача по справі, що підтверджується записом у Трудовій книжці серія [NUMBER] від 30.07.1981 року. 11.07.2022 року у відповідності до Наказу № 169-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) звільнився з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. Згідно вищевказаного наказу йому належало виплатити заробітку плату за відпрацьований період компенсація за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпуски та компенсація за 09 календарних днів невикористаної щорічної додаткової відпуски за роботу із шкідливими і важкими умовами праці. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок з ним проведений не був. 16 грудня 2022 року він отримав 3000,00 гривень, 26.12.2022 року 2000,00 гривень, 08 лютого 2023 року 4673,17 гривень на картковий рахунок по зарахуванню заробітної плати, що відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Також, інформації щодо належних йому до виплати сум, він не отримав. 02.02.2023 року за вих. № 03 на адресу Відповідача по справі було надіслано адвокатський запит адвоката Рупс В.О. про надання інформації, а саме: Довідки про розмір розрахункових коштів, з урахуванням заробітної плати, компенсації невикористаних відпусток (основної та додаткової), несплачених лікарняних листів, вихідної допомоги, тощо; Довідки про середньоденний та середньомісячний заробіток; Довідки про наявність чи відсутність заборгованості по виплаті розрахункових коштів при звільненні станом на 02.02.2023 року, який він отримав 09.02.2023 року, що підтверджується роздруківкою трек-номеру з сайту АТ «Укрпошта». Також, 03.03.2023 року не електронну адресу Відповідача - info@unigran.ua, яка вказана в Єдиному державному реєстрі, було продубльовано адвокатський запит з офіційної електронної адреси адвоката - [INFO]. Станом на 06.03.2023 року відповідь так і не надійшла на адресу адвоката. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 КЗпП України). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Верховний Суд за результатами розгляду справи №446/509/16-ц, звернув увагу на офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу, які слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, починаючи з наступного дня після звільнення (11.07.2022 року) працівнику починає нараховуватися середній місячний заробіток і відбувається це аж до моменту повної виплати належних йому по справі коштів (10.02.2023 року). Розрахунок середнього заробітку проводиться у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 вказаного Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом абзацу першого пункту 8 Порядку, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Орієнтовна сума його середньоденної заробітної плати , відповідно до розрахунку отриманої заробітної плати за два повних відпрацьованих місяці - січень - лютий 2022 року розраховувалась виходячи з наступного розрахунку: 8 932,50 гривень (з/п за січень 2022 року) + 12 688,40 гривень (з/п за лютий 2022 року) = 21 620,90 гривень. Кількість відпрацьованих днів за січень - лютий 2022 року склала 39 днів. 24 186,43 гривень (з/п за 2 відпрацьовані місяці) / 39 (кількість відпрацьованих днів за 2 місяці) = 554,38 гривень - середньоденна заробітна плата. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2022 року по 08.02.2023 року складає 153. Відтак, орієнтовна сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить: 554,38 (середньоденна з/п) х 153 (кількість робочих днів) = 84 820,45 гривень. Верховний Суд за результатами розгляду справи №446/509/16-ц, звернув увагу на офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу, які слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. 10 лютого 2023 року є датою фактичного розрахунку. Просить стягнути з відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІГРАН», 11634, Житомирська обл., Коростенський р-н, с.Гранітне, вул.Шевченка, 15, код ЄДРПОУ 24584514 на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Одночасно просить стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІГРАН», 11634, Житомирська обл., Коростенський р-н, с.Гранітне, вул.Шевченка, 15, код ЄДРПОУ 24584514 на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. 09.03.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 23.03.2023 року. 12.04.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІГРАН» направило відзив на позов в якому просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 10% заявленої у позові суми, а саме до 7263 гривень В обґрунтування такої позиції зазначає, що заборгованість по компенсаційних виплатах в розмірі 9946, 26 гривень перерахована позивачу в період з грудня 2022 року по 08.02.2023 року. З вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погоджується. У день звільнення позивач не працював, тому трудова книжка та копія наказу була направлена поштою згідно поданої ним заяви від 07.07.2022 року. Звернувся до ТОВ "Юнігран" з вимогою про розрахунок лише 06.03.2023 року, до цього ні усно, ні письмово про сплату компенсаційних виплат не звертався, у зв`язку з чим розрахунок середнього заробітку з огляду на ст.116 КЗпП України є безпідставним. До подання позову вся заборгованість була погашена (остання сума сплачена 08.02.2023 року в сумі 4673, 17 гривень). Стаття 117 КЗпП України передбачає виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Однак позивач вийшов за межі 5 місячного строку та замість 131 дня нарахував 152 робочі дні. З посиланням на постанову ВП ВС у справі №761/9584/15-ц зазначає суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника у урахуванням оцінки критеріїв балансу пропорційності між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно враховувати розмір простроченої заборгованості, період затримки, розмір майнових втрат працівника, інші обставини, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах. Зазначає, що прострочення виплати заборгованості зумовлено низкою незалежних від ТОВ "Юнігран" обставин, а саме ведення воєнних дій , зупинення господарської діяльності, призову на службу 84 працівників, накладення арешту на банківські рахунки та корпоративні права товариства в рамках кримінальних проваджень. Відповідь на відзив від сторони позивача не надійшла. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір, який регулюється нормами трудового законодавства. [PERSON] 01.11.2015 року ТОВ "Юнігран" був прийнятий машиністом тепловоза в порядку переведення з ПАТ "Малинський каменедробильний завод" (наказ №ОС-580 від 30.10.2015 року), що слідує з трудової книжки [NUMBER] . На підставі наказу №169-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ( заява [PERSON] від 07.07.2022 року, ст.38 КЗпП України). З довідки про нараховану та виплачену компенсацію за невикористану відпустку за липень 2022 року слідує, що підприємство станом на 11.07.2022 року заборгувало [PERSON] - 9673, 17 гривень. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З табелю обліку робочого часу слідує, що позивач у день звільнення не працював. 07.07.2022 року [PERSON] на адресу генерального директора ТОВ "Юнігран" подав заяву в якій просив надіслати трудову книжку та копію наказу про звільнення на адресу: [ADDRESS] , у зв`язку з військовим часом та неможливістю прибуття. Факт направлення та отримання позивачем вказаних документів не оспорюється. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Заборгованість в сумі 9763, 17 гривень була частинами перерахована на картковий рахунок позивача, а саме: 16.12.2022 року останній отримав 3000 гривень, 26.12.2022 року - 2000 гривень, 08.02.2023 року -4673, 17 гривень, що також не заперечується. З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 06.03.2023 року. Згідно положень ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, про що зазначено у Постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19. Стаття 263 ЦПК України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Таку точку зору у своїй постанові ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2022 року по 08.02.2023 року, що складає 153 робочі дні, в сумі 84820, 45 гривень, виходячи з середньоденної заробітної плати, яка становила 554, 38 гривень. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум становила 9673, 17 гривень. Період затримки відповідач пояснює веденням воєнного стану, наявністю кримінальних проваджень в рамках яких накладено арешти на майно та банківські рахунки товариства, на підтвердження чого надає процесуальні рішення,

Outcome: partial