Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому земельні\~\~ ділянки\~\~ для\~\~ ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно [PERSON] . Позивач спадщину\~\~\~ прийняла,\~\~\~ подавши\~\~\~ заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А. [PERSON] був членом КСП «Маяк», що в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області. Він набув право на земельну частку (пай) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098552. Відповідно до розпорядження Носівської РДА від 18 серпня 2004 року № 281 «Про затвердження проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації територій земельних часток (паїв)» видано державні акти на право власності на землю громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у тому числі КСП «Маяк» в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області. Відповідно до Списку громадян-власників сертифікатів колишнього КСП «Маяк» Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області [PERSON] передавались земельні ділянки площами 2,1834 га та 1,8328 га. У зазначеному списку [PERSON] значиться під [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (паю) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях колишнього КСП «Маяк» в адміністративних межах Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери, зокрема земельній ділянці площею 2,1834 га кадастровий номер 7423882500:02:001:1094, земельній ділянці площею 1,8328 га кадастровий номер 7423882500:02:001:0047. Представник позивача вказує, що тим самим за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримав правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки та не зареєстрував за собою право власності на них. [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, адже нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. Тому представник позивача просив суд визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок із земель колишнього КСП «Маяк» площею 2,1834 га, кадастровий номер 7423882500:02:001:1094, та площею 1,8328 га, кадастровий номер 7423882500:02:001:0047, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. У підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, але до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву, у якій просив, прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи провести без участі представника Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , житель с. Лихачів Носівського району Чернігівської області, був членом КСП «Маяк» Носівського району Чернігівської області. На підставі рішення Носівської РДА від 1 липня 1996 року № 155 [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098552, зареєстрований 29 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 133, яким посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Маяк» розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Ці обставини підтверджуються копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098552 (а. с. 8). Відповідно до розпорядження Носівської РДА від 18 серпня 2004 року № 281 «Про затвердження «Проектно-технічної документації із землеустрою щодо організації територій земельних часток (паїв)» видано державні акти на право власності на землю громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у тому числі колишньому КСП «Маяк» видано державні акти на право власності на землю взамін сертифікатів на земельну частку (пай), що підтверджується копією розпорядження Носівської РДА від 18 серпня 2004 року № 281 та копією додатку до вказаного розпорядження списку колишніх КСП, по яких видаються державні акти на право власності на землю взамін сертифікатів на земельну частку (пай) (а. с. 9). Відповідно до Списку громадян-власників сертифікатів колишнього КСП «Маяк» Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, який є додатком № 1 до розпорядження Носівської РДА від 18 серпня 2004 року за № 281, [PERSON] передавалися земельні ділянки площею 2,1834 га та 1,8328 га. У зазначеному списку [PERSON] значиться під № 221 (а. с. 10). Судом встановлено, що в подальшому [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях колишнього КСП «Маяк» в адміністративних межах Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери, зокрема земельній ділянці площею 2,1834 га кадастровий номер 7423882500:02:001:1094, земельній ділянці площею 1,8328 га кадастровий номер 7423882500:02:001:0047 (а. с. 11-14). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області складено актовий запис від 18 січня 2021 року за № 6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 15 липня 2020 року [PERSON] , старостою села Лихачів Носівського району Чернігівської області, яким усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповідав [PERSON] , що підтверджується\~\~\~ інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 44-45) та копією відповідного заповіту (а. с. 47). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за заповітом. Судом встановлено, що [PERSON] після реєстрації шлюбу 18 листопада 2020 року із [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 49). Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського\~\~\~ районного\~\~\~ нотаріального\~\~\~ округу\~\~\~ Чуєнко\~\~\~ Л.А.\~\~\~ заведено спадкову справу за № 45/2021, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 38). Із копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , один. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON] , подавши у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні (а. с. 39-47). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1834 га, кадастровий номер 7423882500:02:001:1094, та площею 1,8328 га, кадастровий номер 7423882500:02:001:0047. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто відсутні правовстановлюючі документи на майно, що підтверджується постановою\~\~\~ приватного\~\~\~ нотаріуса\~\~\~ Чуєнко\~\~ Л.А.\~\~ про\~\~\~ відмову\~\~ у\~ вчиненні нотаріальної дії № 85/02-31 від 21 березня 2023 року (а. с. 35). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Отже, це право переходить у спадок позивачеві як спадкоємиці [PERSON] за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved