Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Адвокат Толстих Олександр Юрійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. Мотивуючи свою заяву тим, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», 17.08.2022 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 22.12.2016 року при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав ушкодження здоров`я. Висновком МСЕК від 12.04.2017 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності по виробничому травматизму, з наступним переоглядом. Висновком МСЕК від 18.04.2018 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Після переогляду висновком МСЕК від 30.03.2022 року позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності, з наступним переоглядом 01.04.2024 року. Вказує, що у зв`язку з нещасним випадком на виробництві змінився образ та якість життя [PERSON] , він потребує додаткових зусиль для організації свого життя, пережив ряд операцій у зв`язку з чим зазнав моральної шкоди. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 201 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.04.2023 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача - адвокат Литвиненко С.В. скористалася правом надання відзиву, у якому частково визнали позовні вимоги та просили стягнути на користь позивача 10050, 00 гривень.. В обґрунтування зазначила, що при визначенні розміру відшкодування судом моральної шкоди позивачу має бути взято до уваги ступінь вини самого позивача у настанні нещасного випадку, оскільки комісією з розслідування нещасного випадку ( акт розслідування від 26.12.2016 року) встановлено, що саме позивач порушив вимоги п.1.2.11 «Інструкції з охорони праці № 24-01-16для працівників зайнятих на підземних роботах» - не проявив особливу обережність при пересуванні по дільничним виробкам п.1.4 «Інструкції з охорони праці № 24-03-16 для прохідника» та ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці» - не подбав про особисту безпеку під час знаходження на шахті. Комісією розслідування нещасного випадку запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності [PERSON] - прохідника дільниці № 5 ШБУ, проходки шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». Щодо розміру морального відшкодування вважають, що сума 201000 грн. моральної шкоди позивачем недоведена та значно завищена. Вказали, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).Отже, з 23.05.2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01.01 звітного (податкового) року, тому в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] з 25.01.2006 року по 17.08.2022 року перебував в трудових відносинах з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книги позивача (а.с.19-21). На підприємстві відповідача 26.12.2016 року було складено Акт розслідування нещасного випадку № 38-21, що стався 22.12.2016 року о 04 годині 05 хвилин форми Н-1, згідно висновку комісії, нещасний випадок з [PERSON] стався з причин: невиконання вимог інструкції з охорони праці. Особи, які допустили порушення вимог законодавства: [PERSON] - прохідник дільниці № 5 ШБУ, проходки шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», який порушив вимоги п.1.2.11 «Інструкції з охорони праці № 24-01-16для працівників зайнятих на підземних роботах» - не проявив особливу обережність при пересуванні по дільничним виробкам п.1.4 «Інструкції з охорони праці № 24-03-16 для прохідника» та ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці» - не подбав про особисту безпеку під час знаходження на шахті (а.с. 10-12). Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.12.2016 року о 04.05 годині, Форми Н-5, встановлено, що особи, які допустили порушення вимог законодавства: [PERSON] , який порушив вимоги п.1.2.11 «Інструкції з охорони праці № 24-01-16для працівників зайнятих на підземних роботах» - не проявив особливу обережність при пересуванні по дільничним виробкам п.1.4 «Інструкції з охорони праці № 24-03-16 для прохідника» та ст.. 14 ЗУ «Про охорону праці» - не подбав про особисту безпеку під час знаходження на шахті. Комісією розслідування нещасного випадку запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності [PERSON] - прохідника дільниці № 5 ШБУ, проходки шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 7-9). Відповідно до висновку МСЕК від 12.04.2017 року Серії 12 ААА № 018852 позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності, встановлено другу групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.04.2018 року (а.с. 16). При переогляді 18.04.2018 року [PERSON] встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2019 року ( а.с.17). Висновком МСЕК від 30.03.2022 року [PERSON] встановлено 15% втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності з наступним переоглядом 01.04.2024 року ( а.с.18). Приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, та встановлена вина лише позивача, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Крім того, ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 закріплено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У відповідності зі ст. ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію ВС, викладену у постанові від 19 квітня 2020 року у справі № 210/2272/19, зокрема щодо погодження з доводами апеляційної інстанції, що "вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру". Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, встановленням первинно 65% втрати професійної працездатності та другої групи інвалідності, проте позитивною динамікою (відновлення до 15 % втрати ним професійної працездатності без встановлення групи інвалідності), наявності вини потерпілого в настанні нещасного випадку, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 60000 гривень. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Щодо посилань на оподаткування суми моральної шкоди суд звертаю увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial