Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що з 18.11.1995 року з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . В свою чергу рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28.02.2018 року у справі № 503/1861/17, яким було розірвано шлюб між сторонами, а їх малолітню дитину - [PERSON] залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . При цьому, позивач звертає увагу на ту обставину, що в рамках справи про розірвання шлюбу вимоги про визначення місця проживання дитини не заявлялося, орган опіка та піклування участі у справі не приймав і не надавав свого висновку, а тому не вважає вирішення судом питання про залишення дитини з [PERSON] судовим рішенням щодо визначення місця проживання дитини. 05.10.2018 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1648/18 було видано судовий наказ про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Натомість позивач відзначає те, що весь час після розлучення і до теперішнього часу малолітня [PERSON] постійно проживає разом з ним та перебувала на його повному утриманні. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника позовної заяви, в якій просить визначити разом з ним місце проживання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] ; припинити з часу звернення з позовом до суду стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утриманнянеповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу виданого Кодимським районним судом Одеської області05.10.2018 року у справі № 503/1648/18; а також стягнути з [PERSON] з часу звернення з позовом до суду на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 04.08.2022 року ухвалою суду (а.с.27-30) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області заяву відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подала. 03.11.2022 року ухвалою суду (а.с.150-153) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. Позивач [PERSON] не з`явився в продовжене судове засідання, після виходу суду з нарадчої кімнати і проголошення ухвали про відмову в затвердження мирової угоди, хоча перед видаленням суду до нарадчої кімнати був повідомлений про орієнтовний час проголошення. При цьому, був присутній в призначеному судовому засіданні та висловлював свою думку щодо питань, які вирішувались судом до видалення суду в нарадчу кімнату. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мартинюк Ю.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини і припинення стягнення аліментів та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Водночас із цим, під час своєї промови в судових дебатах, зазначив, що не підтримує позовних вимог в частині стягнення аліментів, у зв`язку з чим відмовляється від цієї частини позовних вимог. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання орган опіки та піклування був своєчасно повідомлений належним чином в порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 05.04.2023 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином в порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 05.04.2023 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бака В.В. не з`явився в продовжене судове засідання, після виходу суду з нарадчої кімнати і проголошення ухвали про відмову в затвердження мирової угоди, хоча перед видаленням суду до нарадчої кімнати був повідомлений про орієнтовний час проголошення. При цьому, був присутній в призначеному судовому засіданні та висловлював свою думку щодо питань, які вирішувались судом до видалення суду в нарадчу кімнату. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - малолітня [PERSON] не з`явилася в продовжене судове засідання, після виходу суду з нарадчої кімнати і проголошення ухвали про відмову в затвердження мирової угоди, хоча перед видаленням суду до нарадчої кімнати була повідомлена про орієнтовний час проголошення. При цьому, була присутня в призначеному судовому засіданні та надавала суду відповіді з приводу питань, які вирішувались судом до видалення суду в нарадчу кімнату, зокрема при встановленні судом її особи назвала місцем свого проживання адресу, яка є місцем проживання свого батька - позивача [PERSON] . Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання орган опіки та піклування був своєчасно повідомлений належним чином в порядку встановленому ч.2, 4-6 ст. 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу даної третьої особи, про що свідчить відповідна довідка про доставку 03.04.2023 року електронного листа із судовою повісткою про виклик. Таке повідомлення позивача відповідає правовій позиції висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21). При цьому, раніше, а саме 08.11.2022 року, представник за довіреністю органу опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області - Шевчук В.В. подав до суду письмову заяву (а.с.159) про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу, згідно п.1 і 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; а також у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Водночас, згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. З 18.11.1995 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить зміст копії заочного рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28.02.2018 року у справі № 503/1861/17 (а.с.12-13). [INFO] у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 11.05.2011 року (а.с.11). 28.02.2018 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1861/17 було ухвалено заочне рішення (а.с.12-13), яке набрало законної сили та яким шлюб зареєстрований між сторонами розірвано, а малолітню дитину - [PERSON] залишено проживати з матір`ю - [PERSON] . Судовим наказом виданим Кодимським районним судом Одеської області від 05.10.2018 року у справі № 503/1648/18 (а.с.14), за заявою [PERSON] , з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 18.10.2019 року відповідач [PERSON] виїхала за межі території України, при цьому малолітня [PERSON] в цей час залишилась перебувати в Україні, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України від 09.08.2022 року за №91-20893/0/15-22-Вих (а.с.44, 46) та від 11.08.2022 року №91-21124/0/15-22-Вих (а.с.69), а також копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] виданого 12.02.2018 року на ім`я [PERSON] з відмітками про виїзди і в`їзди (а.с.118-119). До 25.10.2019 року малолітня [PERSON] навчалась у КЗ «ОЗО «Слобідський ліцей» Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області, а її вихованням та утриманням займалась мати [PERSON] , про що свідчить довідка КЗ «ОЗО «Слобідський ліцей» від 16.08.2022 року № 226 (а.с.50, 63), пояснювальна записка виконкому Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 18.08.2022 року (а.с.48-49, 58-60) та витяг з протоколу № 08 комісії з питань захисту прав дитини Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 17.08.2022 року (а.с.51-52, 64-67). 30.10.2019 року депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Шепелою М.Л. було складено акт (а.с.16), який зареєстрований за № 870 та згідно змісту якого неповнолітня [PERSON] фактично проживає разом із своїм батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, а саме 15.04.2021 року і 17.11.2021 року, депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Бурмістр Л.І. складалися акти обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання [PERSON] розташованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18), в яких також відзначено про проживання дітей, серед яких наявна малолітня [PERSON] , разом із своїм батьком - [PERSON] . Крім того, 23.11.2021 року і 06.09.2022 року комісією служби у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області було проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за результатом яких складено відповідні акти (а.с.20, 109), в яких також відзначено, що до складу сім`ї останнього входять його діти, серед яких наявна малолітня [PERSON] . Згідно інформації Державної прикордонної служби України від 09.08.2022 року за №91-20893/0/15-22-Вих (а.с.44, 46) та від 11.08.2022 року №91-21124/0/15-22-Вих (а.с.69), з 18.10.2019 року відповідач [PERSON] виїжджала за межі території України приблизно кожні три-чотири місяці після чого поверталась. Водночас із цим малолітня [PERSON] виїжджала за межі території України лише двічі на періоди менше тижня і один раз під час воєнного стану на період близько трьох місяців після чого поверталась. Таким чином переважно в зазначені періоди місце проживання [PERSON] було окреме від [PERSON] 27.01.2021 року відповідач [PERSON] подала до Кодимського РВ ДВС письмову заяву від 27.01.2021 року (а.с.128), яка була зареєстрована за № 42-544 та в якій остання просила про припинення стягнення аліментів на підставі судового рішення Кодимського районного суду Одеської області від 05.10.2018 року у справі № 503/1648/18 і повернути їй виконавчий документ. Позивач [PERSON] не перебуває на обліку у лікарів нарколога або психіатра, про що свідчать довідки від 07.09.2022 року № 221 і № 260 КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (а.с.91-92). Принаймні до 31.03.2022 року (дата звільнення) позивач [PERSON] отримував дохід у виді заробітної плати, що підтверджують відомості ГУ ДПС в Одеській області від 15.09.2022 року № 12886/5/15-32-76 -05 (а.с.94-95). Більш актуальні відомості про доходи позивача [PERSON] в суду відсутні. За місцем проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно, згідно відповідної характеристики від 20.09.2022 року (а.с.100-101). Висновки суду - щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини разом із позивачем: Суд не погоджується із твердженням наведеним у змісті позовної заяви проте, що судом не було раніше визначено місце проживання дитини разом із відповідачем - матір`ю [PERSON] , оскільки заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28.02.2018 року у справі № 503/1861/17 в частині залишення малолітньої дитини - [PERSON] проживати з матір`ю - [PERSON] є однозначним та вказує на фактичне визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між її батьками. Зазначене вище заочне рішення набрало законної сили і не було переглянуте чи оскаржене, зокрема [PERSON] в частині що стосується місця проживання дитини, що вказує на те, що останній на той час буз згодний з ним або принаймні воно не порушувало його інтересів. Згідно положень ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. В свою чергу, згідно ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Тому суд вважає, що з врахування принципу юридичної визначеності є підстави вважати, що коли малолітній [PERSON] було шість років, то в судовому порядку її місце проживання було визначено разом з матір`ю - [PERSON] . Одночасно з цим суд вважає, що може відбутися така зміна обставин, що з`являться підстави для звернення іншого з батьків з новим позовом про нове визначення місця проживання дитини. Такий висновок відповідає позиції висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 20.05.2020 року у справі № 725/3024/17 (провадження № 61-37923св18). Також суд не погоджується із наведеними у змісті позовної заяви твердженнями про те, що весь час після розлучення і до теперішнього часу малолітня [PERSON] постійно проживає разом з позивачем [PERSON] та перебувала на його повному утриманні, оскільки це не відповідає підставам з яких 05.10.2018 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1648/18 було видано судовий наказ на стягнення саме з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] для утримання їх дитини - [PERSON] . За положеннями абзацу першого ч.3 ст. 181 СК України, аліменти присуджуються тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що фактично принаймні починаючи з 18.10.2019 року (коли відповідач [PERSON] виїхала за межі території України) без малолітньої [PERSON] , то остання залишилась проживати разом з своїм батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що також пояснює припинення навчання дитини у навчальному закладі смт Слобідка, де проживала до від`їзду з [PERSON] . У зв`язку з чим суд вважає, що з 18.10.2019 року між сторонами у справі склались фактичні відносини з приводу визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , яка на той час досягла восьмирічного віку, які були наслідком їх добровільної домовленості і з врахуванням того, що [PERSON] не позбавлений батьківських прав, то така домовленість відповідає вимогам ч.1 ст. 160 СК України та не може розглядатись як порушення порядку встановленого заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28.02.2018 року у справі № 503/1861/17. Зазначене додатково підтверджує копія заяви [PERSON] від 16.08.2022 року до служби у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (а.с.107) так і пояснення представника відповідача - адвоката Баки В.В. висловленні ним під час підготовчого провадження. Водночас із цим малолітня [PERSON] , [INFO] , а тому як на момент пред`явлення [PERSON] позову у даній справі так і на час розгляду справи досягла одинадцятирічного віку. Згідно ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім того, згідно положень ч.4 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 5 листопада 2021 року № 1871-IX, задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна. Як судом вже було встановлено сторони у справі між собою досягли спільної згоди щодо визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] і відповідно до таких умов остання вже принаймні починаючи з 18.10.2019 року проживає разом з своїм батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Тому суд не вбачає підстав для втручання у порядок, який фактично склався і який відповідає інтересам дитини, шляхом судового визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що малолітня [PERSON] досягши десяти річного віку має право за наявності власного бажання і згоди її батьків змінити своє теперішнє місце проживання на проживання з матір`ю - [PERSON] . Тому задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини призведе до втручання у права малолітньої [PERSON] , яка не є стороною у даній справі, а лише третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Аналогічний за своєю суттю висновок викладений в постанові Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 28.09.2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22). У зв`язку з чим суд вважає, що позов в частині позовної вимоги про визначення місця проживання дитини є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. - щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів: Відповідно до абзацу першого ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, як вже наголошувалось вище, аліменти присуджуються тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як судом встановлено фактично принаймні починаючи з 18.10.2019 року (коли відповідач [PERSON] виїхала за межі території України) без малолітньої [PERSON] , то остання залишилась проживати разом з своїм батьком - позивачем [PERSON] та проживає з ним до теперішнього часу. Таким чином суд вважає, що на теперішній час у [PERSON] відсутня обставина спільного проживання з дитиною, яка існувала раніше та була підставою для видання 05.10.2018 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/1648/18 судового наказу на стягнення з [PERSON] аліментів на її користь для утримання їх дитини - [PERSON] . Відповідно до пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, за положеннями ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому суд вважає, що позовна вимога позивача [PERSON] про припинення стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів за вище згаданим судовим рішенням цілком обґрунтована та підлягає задоволенню, але не з часу звернення до суду з позовом - 25.07.2022 року, а лише з дня набрання даним рішенням законної сили. Аналогічний за своєю суттю висновок викладений в постанові Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29.03.2021 року у справі № 285/3885/19 (провадження № 6-11672св20). - щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини: Представник позивача [PERSON] - адвокат Мартинюк Ю.М., під час своєї промови в судових дебатах, в усній формі зазначив, що не підтримує позовних вимог в частині стягнення аліментів, у зв`язку з чим відмовляється від цієї частини позовних вимог. Однак, згідно вимог ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином відмова від позову допускається виключно у разі подання відповідної заяви позивачем або його представником у письмовій формі. Водночас суд не може також прийняти вище вказану позицію представника позивача як фактичне клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки положення пункту 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України передбачають можливість постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті. Однак, відповідна позиція була висловлена представником позивача вже під час розгляду справи по суті, а саме у судових дебатах. Тому суд вважає, що заявлена позовна вимога про стягнення аліментів підлягає розгляду і вирішенню судом по своїй суті. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1-2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ураховуючи зазначені вимоги закону, встановлені обставини та виходячи з засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, суд вважає, що позов пред`явлений позивачем разом з яким проживає дитина є обґрунтованим в частині самої наявності підстав для стягнення аліментів на його користь з відповідача, але підлягає частковому задоволенню щодо визначення самого розміру аліментів в розмірі не 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, а лише в розмірі частини її заробітку (доходу), оскільки стягнення здійснюється не на двох дітей, а на одну дитину. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат: Приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову не сплачував судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 133, 141 ЦПК України та ст. 4 і 6 зазначеного Закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,6 грн за позовною вимогою майнового характеру про стягнення аліментів.

Outcome: partial