Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дочки аліменти в розмірі частки, починаючи з 01.09.2022 по 30.06.2023, а також витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі який був розірваний 18 січня 2022 року. Від даного шлюбу в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час дочка навчається на 4 курсі соціологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н.Каразіна денної форми навчання. Термін випуску [INFO] . Зазначила, що дочка потребує кошти на особисті потреби, канцелярські засоби, транспортні витрати. Також вказала, що одна допомагає дочці фінансово, хоча відповідач є здоровим, працездатним і має можливість також утримувати спільну дочку, тому просить стягнути аліменти у розмірі частки починаючи з 01.09.2022 по 30.06.2023, а також витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою суду від 21.04.2023 року дану справу було прийнято до свого провадження суддею Шатіловою Л.Г. В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що [PERSON] знімає квартиру в Харкові, оскільки навчається очно, отримує стипендію. В судове засідання 03.05.2023 позивач [PERSON] та її представник адвокат Стахурлов І.І. не з`явилися, представник подав заяву, в якій просив розгляд справи закінчити у його відсутність, позов своєї довірительки підтримав, просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, суду повідомив, що добровільно сплачував аліменти в січні місяці приблизно у розмірі 3000 грн. Також пояснив, що дочка відмінно навчається, отримує стипендію, і оскільки він є учасником бойових дій, то вона має пільги для безкоштовного проживання в гуртожитку. В судове засідання 03.05.2023 не з`явився, до суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав частково, погодився виплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини, розгляд справи просив провести без його участі. В судове засідання представник відповідача адвокат Акрітов К.К. не з`явився, до суду подав заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність. При вирішені справи просив врахувати: наявність стипендії у [PERSON] , що визнається стороною позивача; обов`язок щодо утримання доньки лежить на обох батьках, а не виключно на відповідачеві; відсутність в позовній заяві належного обґрунтування розміру витрат, які необхідні [PERSON] для її матеріального забезпечення. Зазначив, що сторона відповідача визнає позов частково в розмірі 1/8 частки всіх його доходів, зважаючи, що відповідач є військовослужбовцем, отримує стабільний високій дохід, чого буде достатньо для забезпечення потреб [PERSON] , оскільки така частка від доходів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже такий розмір аліментів, враховуючи наявність стипендії та обов`язкової матеріальної допомоги від матері, буде достатнім. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належим чином. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). [PERSON] є студенткою 4 курсу навчання за освітньо-професійною програмою бакалавр соціологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна денної форми навчання. Передбачуваний термін випуску 30.06.2023 (а.с.4). [PERSON] , 11.02.2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою перебування [ADDRESS] , за якою вона проживає з матір`ю [PERSON] (а.с.6,7). Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Згідно зі статтею 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, тощо. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, звертаючись до суду з позовною заявою [PERSON] стверджувала, що їх спільна з відповідачем дочка навчається на четвертому курсі денної форми навчання за освітньо-професійною програмою бакалавр соціологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н.Каразіна денної форми навчання, строк навчання до 30.06.2023 року, отримує стипендію, однак, зі своїх доходів не може самостійно повно забезпечити повноцінне навчання та особисте утримання. Суд вважає, що навчання [PERSON] за державним замовленням та отримання нею стипендії не виключає її потреби в отриманні матеріальної допомоги від батьків. Зокрема, на оплату харчування, проживання у гуртожитку, проїзду до місця навчання, придбання одягу, взуття, гігієнічних засобів, навчального приладдя, канцелярських товарів тощо. Також, судом взято до уваги той факт, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою своєї мами, а тому остання несе більші витрати на утримання своєї доньки, оскільки вона повністю перебуває на матеріальному забезпеченні матері. В свою чергу, відповідач після досягнення донькою повноліття жодної допомоги на утримання доньки не надає, принаймі суду доказів на підтвердження протилежного не надано. Також суд враховує, що отримана [PERSON] стипендія не є стабільним доходом, оскільки її отримання залежить від виконання студентом умов, що установлені у навчальному закладі. Сторони по справі не надали суду інформацію про свої доходи та доходи [PERSON] , яка продовжує навчання, крім того не заявлялися клопотання про їх витребування. Достатніх доказів, які б стверджували те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує своє навчання, не надано. При цьому суд враховує те, що відповідач є здоровий, працездатний, є учасником бойових дій та військовослужбовцем. За таких обставин, враховуючи позицію, викладену відповідачем та його представником в судовому засіданні, а також у письмовій заяві,\~\~суд вважає, що достатнім буде стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки суду не було надано доказів, які б підтверджували можливість визначення аліментів в іншому розмірі. Також визначаючи період, за який мають стягуватись аліменти, суд відзначає, що аліменти на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання за загальним правилом стягуються з дня пред`явлення позову до суду на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше. З урахуванням приписів ст. 199 СК України обов`язок відповідача сплачувати аліменти припиниться при досягненні дочкою двадцяти трьох років, також право останньої на утримання припиняється у разі припинення ним навчання, яке може наступити раніше. За таких обставин суд вважає необґрунтованою вимогу стягнути аліменти на навчання за період з 01.09.2022 по 30.06.2023, оскільки позивач звернулась з позовом до суду 24.01.2023, а тому саме з цього дня у неї виникло право вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Визначаючи кінцеву дату стягнення аліментів, суд вважає за необхідне визначити її датою закінчення навчання, тобто 30.06.2023. Разом з тим, частиною першою\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1.\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд відзначає наступне. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу в розмірі 4000 грн. було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, рахунок оплати адвоката за надання професійної правничої допомоги від 19.01.2023, квитанції від 19.01.2023 про сплату коштів адвокату в загальному розмірі 4000 грн. Таким чином, судові витрати позивача на правову допомогу становили 4000,00 грн. У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги слід задовольнити, оскільки вони є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Від сторони відповідача не надходили заяви чи клопотання про зменшення вказаних витрат. На підставі наведеного та

Outcome: partial