Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позов до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить визнати дії відповідача зі списання коштів з банківського рахунку для соціальних виплат споживача банківських послуг на загальну суму 10003,00 грн безпідставним та стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2019 р. позивачем відкрито поточний рахунок в Ужгородському головному відділенні Закарпатського РУ АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] та картку до рахунку [NUMBER] . Дана картка призначалась для соціальних виплат. Того ж дня, під час відкриття рахунку для соціальних виплат відповідальним працівником відповідача створено та підписано заяву про оформлення соцвиплат через ПриватБанк. Заява підписана уповноваженим працівником відповідача. Жодний кредитний ліміт при цьому по картці не встановлювався, що і зазначено також в банківських виписках по рахунку. Починаючи з 26 лютого 2021 р. відповідач регулярно списував кошти з карткового рахунку для соціальних виплат, як тільки почала отримувала соціальну допомогу у зв`язку з народженням дитини, ПриватБанк автоматично списував її (банківські виписки додаються). В призначенні платежу відповідачем зазначено "автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] ". Всі заперечення стосовно незаконного та безпідставного списання АТ КБ "ПриватБанк". Загальна сума безпідставно списаних відповідачем з мого карткового рахунку для соціальних виплат коштів склала 10003,00 (десять тисяч три) грн, а саме: 26.02.2021 р. - 695,91 грн., 26.03.2021 р. - 103,24 грн.,06.04.2021 р. - 6,17 грн., 06.04.2021 р. - 579,93 грн., 26.04.2021 р. - 0,39 грн., 29.04.2021 р. - 967,68 грн., 26.05.2021 р. - 679,50 грн., 31.05.2021 р. - 238,18 грн., 06.06.2021 р. - 37,29 грн., 07.06.2021 р. - 20,88 грн.,26.06.2021 р. - 903,41 грн., 05.07.2021 р. - 0,89 грн., 26.07.2021 р. - 1026,91 грн., 26.08.2021 р. - 3,86 грн., 05.09.2021 р. - 49,75грн., 07.09.2021 р. - 50,00 грн., 07.09.2021 р. - 430,00 грн., 08.09.2021 р. - 216,80 грн., 09.09.2021 р. - 108,40 грн, 10.09.2021 р. - 54,20 грн., 11.09.2021 р. - 50,00 грн.,12.09.2021 р. - 4,20 грн.,26.09.2021 р. - 32,50 грн.,03.10.2021 р. - 32,50 грн.,08.10.2021 р. - 430,00 грн., 10.10.2021 р. - 215,00 грн., 11.10.2021 р. - 107,50 грн.,12.10.2021 р. - 53,75 грн.,13.10.2021 р. - 50,00 грн., 14.10.2021 р. - 3,75 грн.,26.11.2021 р. - 151.64 грн., 03.12.2021 р. - 50,00грн.,04.12.2021 р. - 17,55 грн.,07.12.2021 р. - 430,00 грн,08.12.2021 р. - 504,10 грн, 26.12.2021 - 27,12 грн.,18.01.2022 р. - 430,00 грн.,07.02.2022 р. - 430,00 грн, 10.06.2022 р. - 430,00 грн. що підтверджується банківськими виписками, які додаються до позовної заяви. Окрім того, внаслідок порушення прав позивача, протиправною поведінкою відповідача, було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому та систематичному порушенню відповідачем моїх прав на користування та розпорядження власними коштами, що призвело до необхідності відстоювати свою правоту в суді, а відповідно, і до душевних страждань через неможливість належним чином користуватись власними коштами. Такі душевні страждання відповідно до ст. 23 ЦК України також підлягають відшкодуванню відповідачем, а, враховуючи їх тривалість та вперте невизнання відповідачем моїх прав як споживача і надалі, невиконання вимог законодавства по відновленню моїх прав, я вважаю, що розмір грошового відшкодування завданої мені моральної шкоди повинен становити 10000 (десять тисяч) грн, таким чином ціна позову становить 20003,00 грн. ( 10003,00 грн безпідставно списаних коштів + 10000 грн. моральної шкоди). 24.02.2023 року позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме визнати недійсним договір від 05 грудня 2013 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» списати заборгованість позивачу за договором від 05 грудня 2013 року, однак судом вони не були прийняті, оскільки перше судове засідання відбулося 22.11.2022 року в порядку позовного спрощеного провадження за приписами пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Таким чином, позовна заява від 29.06.2022 року, у якій позивач збільшила позовні вимоги, подано після початку першого судового засдіання, тому вимоги в цій частині позивачем не дотримано строк подачі. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року було відкрито провадження за правилами позовного спрощеного провадження. 24.11.2022 року позивач подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність. 28.03.2023 року представник відповідача подав до суду письмовий відзив та просив розглянути справу у відсутність та відмовити у повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», 22 листопада 2019 р. позивачем було відкрито поточний рахунок в Ужгородському головному відділенні Закарпатського РУ АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] та картку до рахунку [NUMBER] . Дана картка призначалась для соціальних виплат. Того ж дня, під час відкриття рахунку для соціальних виплат відповідальним працівником відповідача створено та підписано заяву про оформлення соцвиплат через ПриватБанк. Заява підписана уповноваженим працівником відповідача. Жодний кредитний ліміт при цьому по картці не встановлювався, що і зазначено також в банківських виписках по рахунку. Починаючи з 26 лютого 2021 р. відповідач регулярно списував кошти з карткового рахунку для соціальних виплат. Як тільки позивач отримувала соціальну допомогу у зв`язку з народженням дитини, ПриватБанк автоматично списував її (банківські виписки додаються). В призначенні платежу відповідачем зазначено "автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] ". У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне, що позивач подавши 22.11.2019 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у AT КБ "ПриватБанк", позивач підтвердив своїм підписом, що ознайомився з договором надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку. Також позивач своїм підписом підтвердив, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отриманий. За змістом пунктів 2.1.1.2.24.1 та 2.1.1.2.24.2. Умов та Правил визначено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з карткового рахунку в рахунок погашення заборгованості, на оплату за товари, послуги в торгово-сервісних установах згідно п.п. 2.1.1.2.24, 2.1.1.2.24.2. Позивачем не надано доказів погашення кредитного забов`язання перед Відповідачем, не долучено виписку по рахунку, не надано копію кредитного договору. Щодо відшкодування моральної шкоди Необхідно зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України: "Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім 'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. " Верховний Суд України п. 9 Постанови пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року також надав чіткі роз`яснення з чого саме складається моральна шкода, а саме: - фізичні, душевні, психічні страждань, яких зазнав позивач, - немайнові втрат, можливості їх відновлення - погіршення стану здоров`я позивача, - вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, - зниження престижу, ділової репутації, - час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Жодних доказів на підствердження того, що саме відповідачем заподіяна маральна шкода позивачу не було надано суду. Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» до нечесної підприємницької практики, яка в Україні забороняється, включаються дії, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, а, також, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Закон називає агресивною таку підприємницьку практику, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Однією з ознак агресивної підприємницької практики згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором. Забороняється вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання (пункт 4 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 2, 3 цієї статті, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, і не вправі визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перераховувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з ч.2 ст.1071 та ч.1 ст.1072 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, проте, виключно в межах залишку грошовий коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Договірне списання - це списання грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта у рахунок погашення зобов`язань перед банком, згідно з договором умовами якого передбачено подібне списання. Також відповідно до п. 6.1 - 6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженою Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 №22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Представник відповідача зазначив, що списання коштів здійснювалось в рахунок погашення заборгованості за договорами б/н від 22.11.2019 укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , на підставі підписанням заяв позичальником та заяви про приєднанням до банківських Умов та Правил, які представником Банку були надані суду, а судом приєднані до матеріалів справи. Однак, згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 6, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже судом установлено, що у всіх анкетах-заяв [PERSON] відсутні умови про те, що позивач доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості. Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався на витяги з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємних частини, укладених між сторонами договорів. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором, інші ніж передбачені заявою позичальника та анкетою-заявою. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Аналізуючи викладене, суд бере до уваги, що позивач не вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів з соціальних виплат, не вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його картки, а тому списання з картки соціальних виплат, позивача здійснювались неправомірно. Частиною 3 ст.1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Крім того, відповідно до ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку [PERSON] в розмірі 10003,00 грн, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати збитки, якщо інше не встановлено законом. Тому, позовні вимоги [PERSON] про повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 10003,00 грн підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист про споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, згідно із приписів статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Положенням частини 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розглянувши справу № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року зробила такий висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». Судом встановлено, що безпідставним списанням з рахунку позивача грошових коштів на загальну суму 10003,00 грн. відповідачем було завдано позивачеві моральну шкоду, що полягала у душевних стражданнях через протиправне перерахування в рахунок погашення кредитної заборгованості, відповідачем належних їй грошових коштів та відсутність у неї можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ними. Виходячи з конкретних обставин справи, принципів справедливості і розумності, приймаючи до уваги характер та глибину моральних страждань позивача, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 гривень. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). В судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачеві були спричинені моральні страждання, які змінили його нормальний життєвий ритм, а тому,

Outcome: partial