Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У жовтні 2022 року позивачка звернулася до суду до [PERSON] з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила таке: 26.09.2015 року, між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис 158, зареєстрований відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області. Від спільного подружнього життя у сторін народився [INFO] син - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №13 від 17.06.2016 року та видано Кіровською селищною радою м. Дзержинська Донецької області, свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] . Факт зміни прізвища позивачкою підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13.04.2021 серія [NUMBER] , актовий запис від 13.04.2021 року №10 видане виконавчим органом Північної селищної ради міста Торецька Донецької області. Спільне життя сторін не склалося, рішенням Дзержинського міського суду від 19.04.2019 у справі №225/1219/19, яке набрало законної сили 20.05.2019, шлюб - розірвано, позивачка зазначає, що з того часу відповідач не бачив дитину жодного разу. Позивачка зазначає, що відповідач жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (аліменти не сплачуються), посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Позивачка наголошує, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи воєнний стан, а також події які відбуваються в Донецькій області, позивачка з дитиною вимушені виїхати до м. Дніпро та зареєструватись як ВПО за адресою: [ADDRESS] , довідки ВПО: №1205-5001685857 від 31.05.2022 року, №1205-5001654384 від 24.04.2022 року. За таких обставин, позивачка просить: 1. Позбавити [PERSON] , [INFO] , зареєстрований: [ADDRESS] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . 2. Стягувати з [PERSON] , [INFO] зареєстрований: [ADDRESS] , аліменти на користь та утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 3. Судові витрати покласти на Відповідача. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надавав. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Торецької міської військової адміністрації, до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Хмельницької міської ради, до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку відповідача, не надання останнім відзиву та думку представника позивачки, який надав до суду заяву, в якій не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку, судом відповідно до ст.ст.280, 281\~ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Згідно з ч. 1 ст.\~165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, відповідно до ст.\~164\~СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом установлено, що 26.09.2015 між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис 158, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, який було розірвано рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року у справі №225/1219/19 провадженні №2/225/481/2019, що підтверджується копією відповідного рішення, наявною в матеріалах справи. 13.06.2016 від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №13 від 17.06.2016, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кіровською селищною радою м. Дзержинська Донецької області. 13.04.2021 позивачка уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №10, виданого виконавчим органом Північної селищної ради міста Торецька Донецької області від 13.04.2021, яка наявна в матеріалах справи. Позивачка наразі має статус внутрішньо переміщеною особою, зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки ВПО: №1205-5001654384 від 24.04.2022. Малолітній [PERSON] , відповідно до матеріалів справи, також має статус внутрішньо переміщеною особою, зареєстрованою разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки ВПО: №1205-5001685857 від 31.05.2022. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною 8\~статті 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої\~статті 19 СК України\~орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 31.03.2023 Торецькою міською військовою адміністрацією Бахмутського району Донецької області надано до суду Висновок №659/02-1.15 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що фактичне місцезнаходження [PERSON] на теперішній час невідоме. У наданих Дзержинським міським судом Донецької області матеріалах судової справи не містяться його контактні дані, а за номером телефону, отриманим службою у справах дітей від [PERSON] , не вдалось зв`язатись з ним та запросити для надання пояснень по суті справи. Тому Служба у справах дітей Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області не може здійснити обстеження умов проживання дитини, батьків, провести роботу з [PERSON] , щоб з`ясувати стан виконання ним батьківських обов`язків відносно сина. 19.04.2023 Органом опіки та піклування Хмельницької міської ради надано Висновок №986/01-31 щодо неможливості підготовки висновку органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . У цьому\~висновку зазначено,\~щотериторія Торецької міської територіальної громади вважається такою, де з 24.02.2022 року по теперішній час ведуться активні бойові дії; на території Донецької області проводиться обов`язкова евакуація населення. У наданих Дзержинським міським судом Донецької області матеріалах судової справи немає контактних даних відповідача, а на дзвінки за номером телефону, отриманим службою у справах дітей від позивачки, який (з її слів), ймовірно, належить [PERSON] , ніхто не відповідає. За таких обставин немає ані можливості зв`язатися з [PERSON] , щоб з`ясувати його місцезнаходження та думку щодо позбавлення батьківських прав стосовно сина, ані обстежити місце його ймовірного проживання. Органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Статтею 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що позивачка не довела та не надала суду документальних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька, по відношенню до цієї дитини, батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, \~суд дійшов висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Як визначено в\~статті 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідив докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд дійшов висновку, що відсутні докази, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Отже, у задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає таке: Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Малолітня дитина проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, що підтверджено копіями їх довідкок ВПО. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розглядісправ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. ст. 182 - 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд доходить висновку про доведеність заявлених позовних вимог про стягнення аліментів, тому вони підлягають задоволенню. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У зв`язку з викладеним, ураховуючи, що позов підлягає до задоволення частково, суд вважає необхідним у виконання вимог\~ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав залишити за позивачем. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахкванням того, що позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі, а позивач на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, то судовий збір у сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial