Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

26 квітня 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що в провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходилась справа №308/7182/22 за позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ухвалою суду було замінено неналежного відповідача. Так, на виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено про очікувані витрати понесені на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень. Заявник зазначив, що 12 жовтня 2021 року між Моторним (транспортним) страховим бюро України та адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» був укладений Договір про надання правової допомоги №4.1/12-10/2021 Додаткова угода №847, з яких вбачається вартість правової допомоги у розмірі 2000,00 гривень, та які сплачуються після підписання Акту виконаних робіт. Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» у відповідності до умов вказаних договорів здійснено представництво інтересів Моторного (транспортного) страхового бюро України, зокрема, але не виключно, подано відзив на вказану позовну заяву, тощо. Враховуючи наведене заявник просить винести додаткове рішення про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень. Необхідність виклику учасників справи в судове засідання відсутня. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Так, 31 жовтня 2022 року судом отримано заяву позивача про уточнення позовних вимог. Зокрема, представник позивача просить змінити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду в сумі 18556,84 гривень та судовий збір в сумі 2481,00 гривень. 16 листопада 2022 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшов відзив на позовну заяву від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України. У своєму відзиві представник позивача зазначає винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 17.12.2019 року, є [PERSON] , тому саме він має відповідати за завдану в дорожньо-транспортній пригоді шкоду. Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів захисту потерпілих. Серед вказаного переліку «мотоблок» відсутній, а тому відповідно до вимог вказаного закону МТСБУ не має законних підстав для проведення регламентної виплати, а тому відшкодування шкоди повинно відбутися за рахунок винуватця ДТП [PERSON] .. У зв`язку з наведеним представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 січня 2023 року клопотання представника про зміну позовних вимог задоволено. Зокрема, продовжено судовий розгляд справи за позовною заявою Департаменту патрульної поліції в особі представника за довіреністю Котубей Олександра Васильовича до [PERSON] про відшкодування шкоди. Закрито підготовче засідання та призначено справу за позовною заявою Департаменту патрульної поліції в особі представника за довіреністю Котубей Олександра Васильовича до [PERSON] про відшкодування шкоди до розгляду по суті. Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2023 року позовну заяву Департаменту патрульної поліції в особі представника за довіреністю Котубей Олександра Васильовича до [PERSON] про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з [PERSON] в користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду в розмірі 18556 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 84 копійки, а також судові витрати в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривні 00 копійок. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно висновку постанови Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зробила висновок, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону N 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Так, до матеріалів справи представником Моторного (транспортного)\~страхового бюро\~України долучено\~договір про\~надання послуг\~у сфері\~права №\~4.1/12-10/2021\~від 12.10.2021\~року,\~яким визначено\~розмір представництва\~у справі\~в розмірі\~2000\~грн.\~та копію додаткової угоди №847 від 10.11.2022 року, де зазначено, що відповідно до умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом Департаменту патрульної поліції до МТСБУ, [PERSON] та вартість послуг становить 2000,00 гривень. У пункті 2 додаткової угоди №847 від 10.11.2022 року визначено, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами Акту про виконані роботи. Разом з цим, представником Моторного (транспортного) страхового бюро України не долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення Акту про виконані роботи та платіжних документів щодо проведеної оплати. Позаяк, відзив на позовну заяву було отримано судом 16 листопада 2022 року, тобто представником Адвокатського об`єднання «ІНС.ЛОУ ГРУП» було виконано певну роботу, за яку замовник (Моторне (транспортне) страхове бюро України) мало здійснити виплату. Інших допустимих та належних доказів щодо понесених витрат або таких, що плануються на отримання правової допомоги, представником Моторного (транспортного) страхового бюро України суду не надано. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що представником Моторного (транспортного) страхового бюро України не доведено факт понесених витрат на правову допомогу у цивільній справі №308/7182/22, суд вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Outcome: dismissed