Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

11.04.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 23.01.2023 року був звільнений з роботи за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач розрахунок з ним не провів та не сплатив належних при звільненні виплат, тому звернувся до суду. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 10.02.2023 року з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 31703,77 грн. Відповідач здійснив з ним розрахунок згідно вказаного рішення 07.04.2023 року. За таких обставин просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 21318,50 грн. Ухвалою суду від 13.04.2023 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. Представник відповідача до суду не з`явився, 26.04.2023 надано до суду відзив, згідно яких відповідач заперечує щодо задоволення позову посилаючись на те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану порядок функціонування підприємства змінився. 05.03.2022 по виробничим приміщенням відповідача було завдано авіаційний удар, внаслідок чого були зруйновані виробничі приміщення, знищенні засоби виробництва, виготовлена продукція та інші матеріальні цінності. Зазначає, що передумовою виникнення заборгованості була неможливість відповідача в нормальному режимі забезпечувати працею своїх працівників, через що підприємство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми представниками та суттєво скоротити обсяги виробництва, що негативно вплинуло на роботу підприємства, його фінансовий стан. Представник відповідача посилається на ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та зазначає, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та додані сертифікати про форсмажорні обставини №5900-221596 від 30.11.2022, №5900-23-0322 від 24.01.2023 та №5900-23-0741 від 13.02.2023 видані Сумською торгово-промисловою палатою. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання -\~Інжиніринг» у трудових відносинах, 23.01.2023 року його звільнено за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 10.02.2023 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання -\~Інжиніринг» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 31703,77 грн. Як вбачається з виписки з банку, 07.04.2023 року АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання -\~Інжиніринг» здійснило виплату заборгованості по заробітній платі. Відповідно до Наказу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» №82 від 07.10.2022 року встановлено з 10.10.2022 року для всіх працівників АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» неповний триденний робочий тиждень тривалістю 24 години, з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Доводи представника АТ «СМНВО - Інжиніринг» з приводу того, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії Росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2021.02.0-7 є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), не заслуговують на увагу, так як роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Крім того, вимоги закону не змінювалися, діюче законодавство зобов`язує роботодавця своєчасно виплачувати працівнику заробітну плату. Надані представником АТ «СМНВО - Інжиніринг» копії сертифікатів Сумської торгово-промислової палати стосуються зобов`язань відповідача, які не є предметом даного судового провадження та містять конкретні відомості про неможливість виконання конкретних зобов`язань, як то обмеження права виїзду за кордон військовозобов`язаних осіб чи заборона у здійсненні певних валютних операцій. Разом з тим, зазначені обставини жодним чином не свідчать про неможливість виконання зобов`язання із виплати заробітної плати. Відповідачем не надано жодних доказів неможливості виконання саме цього зобов`язання, як то відсутність грошових коштів та неможливість їх залучення чи то неможливість використання наявних грошових коштів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Однак, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи конкретні обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно, щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З вищевикладеного, вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 13.04.2023 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зважаючи на викладене, з АТ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання -\~Інжиніринг» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial