Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] 13.03.2023 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 17.10.2003 року Рахнівсько-Лісовою сільською радою Шаргородського району, актовий запис №31. У позовній заяві позивачем [PERSON] викладена наступна позиція. Від зареєстрованого з відповідачем шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними виникали конфлікти та непорозуміння, які фактично знищили їхню сім`ю. Вони один одного перестали розуміти, віддалились один від одного та за місяць до подачі позовної заяви до суду перестали проживати разом. Інтересів, які б могли стримати розірвання їхньої сім`ї, у них окрім дитини немає. За наведених обставин їх шлюб з відповідачем носить лише формальний характер, примирення з [PERSON] неможливе. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність юридичного оформлення їхнього розлучення, тому вона звернулася до суду із цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу (а.с.1-2). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21.03.2023 року відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с.16) позивач [PERSON] 23.03.2023 року особисто отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та заздалегідь у прохальній частині позовної заяви просила справу розглянути у її відсутність. Надалі клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін позивач не подала. Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с.18) відповідач [PERSON] 18.04.2023 року особисто отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви із додатками та того ж дня подав до суду письмову заяву про розгляд даної справи у його відсутність, у якій також вказав, що визнає даний позов повністю та не заперечує щодо його задоволення. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.4) позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17.10.2003 року; дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Згідно ч.1,2 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно вимог ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спору про майно чи про місце проживання дитини між сторонами за змістом заявлених позовних вимог не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам сторін, відповідачем наразі визнані безумовно. Обставин, які з визначених законом підстав унеможливлюють звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, ніким не повідомлено. Як встановлено судом, сторони певний час не підтримують шлюбних стосунків, у їхній сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння між подружжям, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Позивач має стале бажання щодо розірвання оспорюваного шлюбу. Зважаючи на зазначені позивачем дійсні причини розірвання шлюбу, подальше життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, оскільки він може ґрунтуватись лише на засадах добровільності, тобто вільної згоди чоловіка та жінки, чого позивач наразі не виявляє. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб; передбачених законом обставин, за яких неможливе пред`явлення позову про розірвання шлюбу, не встановлено, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову, що становить 536,80 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved