Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

в липні 2022 року позивач ОСББ «Волейків» звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Мегаполісстрой» про витребування майна з чужого незаконного володіння та, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову (а.с. 122), просить витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку [ADDRESS] квартиру [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.11.2008 року новостворений будинок [ADDRESS] було введено в експлуатацію. Рішенням установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] від 21.05.2019 було вирішено створити ОСББ «Волейків», яке в подальшому було зареєстроване в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.07.2019 року. Рішенням засідання правління ОСББ «Волейків» від 28.07.2019 року вирішено, зокрема, прийняти в управління ОСББ будинок включно з паркінгом та прибудинковою територією з 01.08.2019 року. Як зазначив у позові ОСББ «Волейків», йому стало відомо, що право власності на спірну квартиру, яка знаходиться в 4 секції на 25 поверсі будинку [ADDRESS] зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] . В червні 2022 року ОСББ «Волейків» отримало в КП КМР «КМ БТІ» технічний паспорт на 25 поверх 4 секції даного будинку, з якого вбачається, що в плані будинку і в його експлікації відсутня квартира [NUMBER] , а замість неї вказана венткамера. Вентиляційна камера є допоміжним приміщенням будинку та відноситься до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку. Вважає, що відповідач фактично заволодів спірним приміщенням, яке є допоміжним в будинку та призначене для забезпечення безпечної експлуатації будинку та перешкоджає йому здійснювати реалізацію права володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників будинку шляхом заборони доступу до вентиляційної камери. Відсутність фактичного доступу до вказаного приміщення та технічного обладнання несе ризик його пошкодження або знищення, що може привести до порушення прав всіх власників будинку, у тому числі неможливості безпечної експлуатації самого будинку. Оскільки право власності на спірне приміщення уже було набуто співвласниками багатоквартирного будинку одночасно з набуттям права власності на житлові квартири та нежитлові приміщення відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України та п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та, враховуючи факт вибуття із володіння співвласників багатоквартирного будинку вентиляційної камери та технічного обладнання в цьому приміщенні позивач вимушений звернутися з даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. 27.10.2022 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що 05.10.2016 року він уклав договір купівлі-продажу майнових прав із забудовником ТОВ «Мегаполісстрой», сплативши за спірну квартиру 637 200 грн., про що продавець видав довідку від 14.10.2016 року про оплату 100 % вартості об`єкта нерухомості, яку було надано нотаріусу для реєстрації права власності. Право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09.08.2019 року. Спірна квартира є однокімнатною квартирою з гардеробною, санузлом, житловою кімнатою та має два вікна. При цьому вентиляційної камери чи обладнання для неї в квартирі немає та не було на момент придбання, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 17.010.2016 року, коли він придбав майнові права на квартиру. Вважає, що технічний паспорт, виготовлений станом на 2013 рік, який долучений позивачем до позовної заяви, не є достатнім та належним доказом на підставі якого можна встановити, чи має спірна квартира технічні характеристики, властиві приміщенню загального користування, або чи планувалось саме на цьому місці інше приміщення, оскільки в даному технічному паспорті вказаний поверх 25, а в технічному паспорті відповідача поверх 24. Як вважає відповідач, за відсутності спеціальних знань, неможливо встановити чи має місце технічна похибка або це різні поверхи. Звернув увагу, що договір купівлі-продажу майна є чинним, ніким не оскаржувався та не визнавався недійсним, як і реєстрація прав на квартиру за ним також є чинною і ніким не оспорювалась та не скасовувалась. Фактично відповідач є власником спірної квартири ще до створення ОСББ «Волейків», а після його створення він сплачує на рахунок позивача внески в ОСББ. Також у відзиві відповідач зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки не мав власності на спірну квартиру, а наявність у ОСББ права представляти інтереси співвласників багатоквартирного будинку не є те ж саме, що наявність права власності на приміщення. Крім того, позивач просить застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки він придбав майнові права 05.10.2016 року, а позивач звернувся з позовом в 2022 році, тобто трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з цим позовом вже сплинув. 08.12.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що спірне нерухоме майно спроектоване як вентиляційна камера, яке є допоміжним приміщенням відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вважає, що наданий відповідачем технічний паспорт на спірну квартиру не є належним доказом на підтвердження його доводів, оскільки згідно з технічним паспортом квартира [NUMBER] знаходиться на 24-му поверсі, тоді як вентиляційна камера, що зареєстрована як квартира [NUMBER] фактично знаходиться на 25му поверсі будинку [ADDRESS] . Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, позивач зазначив, що початок перебігу позовної давності починається з моменту, коли йому стало відомо про порушення його прав, а саме з 09.08.2019 року, коли відповідач зареєстрував право власності на спірну квартиру, а з позовом позивач звернувся до суду в липні 2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. 21.12.2022 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач вказав, що до позовної заяви та заяви про зміну предмета позову не доданий документ щодо прийняття рішення Правлінням ОСББ про звернення до суду з позовом про витребування майна, як і немає рішення зборів про це. Тобто, позов подано особою, яка не є належним позивачем по справі. Крім того, позивач не надав доказів, що підтверджують порушення його прав, а також не навів обґрунтування, які саме права позивача порушені та як витребування квартири у відповідача на користь третіх осіб (всіх співвласників) зможе відновити начебто порушені права ОСББ. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася в установлений законом порядок. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21.05.2019 року установчими зборами багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] прийнято рішення про створення ОСББ «Волейків» та15.07.2019 року дане ОСББ зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішенням засідання правління ОСББ «Волейків» від 28.07.2019 року прийнято в управління ОСББ будинок включно з паркінгом та прибудинковою територією за адресою: [ADDRESS] з 01.08.2019 року. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [NUMBER], загальною площею 53,1 кв.м, житловою площею 47,9 кв., що розташована в будинку [ADDRESS] , що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Із даного витягу вбачається, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем 09.08.2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу майнових прав №МП/К/04/392-А, укладеного 05.10.2016 року між ТОВ «Мегаполісстрой» та [PERSON] ; Акту прийому-передачі квартири в житловому будинку по договору №МП/К/04/392-А від 05.10.2016 року купівлі-продажу майнових прав, виданого 17.10.2016 року ТОВ «Мегаполісстрой»; довідки про оплату 100 % вартості об`єкта нерухомості по договору № МП/К/04/392-А від 05.10.2016 року купівлі-продажу майнових прав, виданої 14.10.2016 року ТОВ «Мегаполісстрой»; випискою зі списку інвесторів за кошти яких ТОВ «Мегаполісстрой» збудована квартира, виданої 17.10.2016 року ТОВ «Мегаполісстрой». Згідно технічного паспорта, виготовленого 17.10.2016 року, спірна квартира знаходиться на 24 поверсі та складається з гардеробної - 1.8 кв.м, житлової кімнати - 47,9 кв.м., санвузла - 3.4 кв.м. Окрім того, судом встановлено, що договір купівлі-продажу майнових прав №МП/К/04/392-А від 05.10.2016 року є чинним, ніким не оскаржувався та не визнавався недійсним, як і державна реєстрація прав на квартиру за відповідачем також є чинною і ніким не оспорювалась та не скасовувалась. І стороною відповідача не надано доказів на підтвердження зворотного. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Матеріали справи не містять доказів, що право власності було набуто відповідачем з порушенням вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України. Підставою для звернення з даним позовом позивач зазначив, що спірна квартира позивача належить до допоміжного приміщення, яке є вентиляційною камерою та відноситься до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим вважає, що це приміщення незаконновибуло із володіння співвласників багатоквартирного будинку шляхом набуття права власності відповідачем на це приміщення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Статус допоміжного приміщення багатоквартирного будинку визначений в ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Так допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Позивач на підтвердження того, що спірна квартира є допоміжним приміщенням, надав частину технічного паспорту будинку [ADDRESS] , виготовленого станом на 21.05.2013 року, з планом 25 поверху, на якому відсутня квартира [NUMBER] . При цьому, відповідачем надано технічний паспорт спірної квартири, яка розміщена на 24 поверсі. Приміщення, яке зазначено в технічному паспорті, що надав позивач, як вентиляційна камера, має іншу площу (54.2 кв.м), ніж квартира позивача (загальна площа 53,1 кв.м). Цей факт підтверджує і сам позивач у заяві свідка від 08.12.2022 року. Суд вважає, що посилання позивача у заяві свідка на те, що відповідач зробив перепланування, яке могло змінити площу квартири, не підтверджується жодними доказами. В заяві свідка позивач зазначив про те, що проектом на багатоквартирний будинок [ADDRESS] передбачена наявність вентиляційної камери на 25-му поверсі 4-ї секції ОСББ «Волейків» стало відомо у 2019 році після отримання у серпні 2019 року від ТОВ «Рембудсервіс ЛТД» частини технічної документації, а саме проектної документації «Житлово-офісний комплекс з паркінгом у кварталі, обмеженому вул. Кузьмінського та вул. Степана Руданського у Шевченківському районі м. Києва. Житловий будинок, секція 4. Автоматична система димо та тепловидалення і підпору повітря. Стадія «Р» 20212-01/08-ЕА6». Суд звертає увагу, що витяг з проектної документації,виготовлений ТОВ «Сатурн-К» в 2012 році, який надав позивач як на підтвердження своїх позовних вимог, суд оцінює критично, оскільки згідно наданої позивачем копії акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва, проектна документація будинку була розроблена ТОВ «Будівельний проект», а не ТОВ «Сатурн-К». Крім того, під час розгляду справи позивачем було подано заяву про визнання недопустимим як доказ технічний паспорт на квартиру [NUMBER] в [ADDRESS] , копія якого долучена відповідачем до відзиву, з тих підстав, що технічний паспорт не відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року №127 (далі - Наказ №127), відповідно до вимог якого, з технічного паспорту, який надав відповідач, не можна встановити яким суб`єктом господарювання виготовлений технічний паспорт; ім`я/найменування замовника/власника; технічний паспорт не прошнурований, не пронумерований та не скріплений підписом керівника господарювання, який проводив інвентаризацію, тобто, даний технічний паспортне відповідає встановленим законодавствам вимогам до такого документа. Суд вважає, що вказана вище заява позивача про визнання доказу недопустимим не підлягає задоволенню, оскільки технічний паспорт відповідача виготовлений 17.10.2016 року, коли діяв Наказ №127 в редакції станом на 29.01.2013 року. Вимоги до технічного паспорта, визначені в Наказі №127 в редакції, чинній на дату виготовлення технічного паспорта, не містять вимог щодо зазначення в ньому ім`я/найменування замовника, як і не містять вимог прошнурування та нумерування. А відтак, технічний паспорт, наданий відповідачем, відповідає вимогам Наказу №127 в редакції, яка діяла на час його виготовлення. В свою чергу, до технічного паспорту долучено кваліфікаційний сертифікат виконавця архітектора Ременнікової О.О. від 29.04.2013 року серії АА №001560, з підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання. Окрім того, подані позивачем копії Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва від 31.12.2008 року та сертифікату відповідності закінченого об`єкта будівництва від 19.04.2013 року не містять в собі даних, на підставі яких можна встановити, що вони стосуються будинку або секції будинку, в якому розташована спірна квартира. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва. В матеріалах справи відсутня проектна документація на весь будинок [ADDRESS] , що унеможливлює суд перевірити твердження позивача, що спірна квартира має технічні характеристики властиві допоміжному приміщенні (вентиляційна камера). Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які вказують на те, що спірна квартира є допоміжним приміщенням, а отже є власністю співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] . В позовній заяві позивач просить витребувати спірну квартиру із чужого незаконного володіння на користь усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку [ADDRESS] відповідно до ст. 387 ЦК України. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав`від 07.02.2014 року № 5 (далі - Постанова),застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пунктом 23 Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Виходячи із вказаного, позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, посилаючись на відповідні докази. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 15.05.2019 року у справі № 522/7636/14, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. За змістом 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Оскільки судом не встановлено, що спірна квартира є допоміжним приміщенням, а отже, права позивача, який діє в інтересах власників квартир будинку, не порушені та не підлягають судовому захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Доводи відповідача, що ОСББ «Волейків» є неналежним позивачем, оскільки подання позову відбулося всупереч п. 3.18.9 Статуту та без згоди співвласників багатоквартирного будинку, суд оцінює критично з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку -юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас, інтереси об`єднання, як юридичної особи, не завжди співпадають з інтересами кожного члена об`єднання. З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються будинку. Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже і права на звернення до суду із самостійним позовом. Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду. Відтак, невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів, призвело б до неможливості забезпечення і захисту прав співвласників будинку і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання. Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №815/219/17, від 29.09.2021 року у справі №910/5529/19. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з положень ч. 1 ст. 261 ЦК України, з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Оскільки набуття права власності за відповідачем на спірне майно відбулося 09.08.2019 року, тому перебіг позовної слід обчислювати з 09.08.2019 року, коли відбулась державна реєстрація спірної квартири, а з позовом позивач звернувся в липні 2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті та відповідних поясненнях, не впливають на вищевказані висновки суду щодо встановлення судом відсутності порушень відповідачем прав позивача. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Щодо розподілу судових витрат суд керується правилами ст. 141 ЦПК України відповідно до якої в разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed