Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Пересипський будинок» (далі- кооператив)та обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонечний Будинок-1» (далі-ОСББ), третя особа Управління Державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 19,6 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 27.07.2017 р. між нею та кооперативом було укладено попередній договір про купівлю квартири розташованої за адресою : [ADDRESS] . Після виконання розрахунків між сторонами була домовленість про проведення переоформлення квартири . 11 вересня 2019 р. кооператив надав позивачу акт прийому -передачі нерухомого майна за яким ЖБК «Пересипський будинок» передає, а [PERSON] приймає нерухоме майно у якості виплати за пай - квартиру [ADDRESS] . Крім цього, позивачу була видана довідка про виплату нею в повному обсязі визначених статутом кооперативу внесків та паїв, отримано оригінал технічного паспорту 05.10.2020 р. з наданим пакетом вона звернулася до Юридичного департаменту Одеської міської ради для реєстрації речових прав на нерухоме майно . 07.10.2020 р. рішенням державного реєстратора їй було відмовлено у державній реєстрації, у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано за іншою особою . Позивач починаючи з 27 липня 2017 р. по теперішній час проживає у спірній квартирі, отримує та сплачує усі нарахування щодо сплати житлово-комунальних послуг та користується квартирою. Враховуючи вказане позивач вказує на те, що в неї існують перешкоди щодо підтвердження права власності на квартиру. Ухвалою суду від 28.09.2021 р. до участі у справі залучено співвідповідачем [PERSON] . 01.02.2023 р. позивачка уточнила свій позов та просить суд : - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. ,індексний номер 40994322 від 08.05.2018 р., на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 19,6 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м, -скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26052998 про право власності [PERSON] на вказану квартиру; -визнати за нею право власності на спірну квартиру. Свої вимоги позивач обгрунтувала також і тим, що реєстратором було порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки підставою для реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] став технічний паспорт. Рішення реєстратора порушує її права як власника квартири. 13.11.2020 р. провадження у справі відкрито за правилами загального позовного та призначено підготовче засідання. 14.03.2023 р. підготовче провадження закрито справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача звернулася з заявою про підтримання позовних вимог. Представники відповідачів кооперативу та ОСББ, а також співвідповідач [PERSON] в засідання не прибули, звернулися з заявами про визнання позову та просять справу слухати у їх відсутність. Представник третьої особи також звернувся з клопотанням про розгляд справи в його відсутності. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню . Судом встановлено, що 27 липня 2017 р. між обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Солнечний дом-3» та [PERSON] укладено попередній договір, за яким покупець [PERSON] в підтвердження своїх намірів укласти договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , коректувальна площа по факту, орієнтовна площа 20 кв.м - 27 липня 2017 р. передає суму у розмірі 5350 доларів США. Суму у розмірі еквівалентному 2925 доларів США покупець передає продавцю в строк 18 серпня 2017 р. . Суму у розмірі еквівалентному 8275 доларів США покупець сплачує щомісячними платежами протягом 18 місяців під 8,5 % річних. Також сторони за вказаним договором домовилися, що оформлення відбудеться шляхом підписання договору купівлі-продажу майнових прав або шляхом нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Із вказаного договору слідує, що першу суму в розмірі 5350 доларів США продавець в особі голови кооперативу [PERSON] отримав в момент його підписання. 31.07.2017 р. між тими ж сторонами підписано договір купівлі-продажу комори №10 розташованої в підвальному приміщенні за адресою: [ADDRESS] , площею 2,5 кв.м.. Повна вартість об`єкту складає еквівалент 775 доларам США. В підтвердження наміру в день підписання [PERSON] сплачує 100 доларів США, а залишок -675 доларів сплачує рівними частинами протягом 18 місяців без процентів. Згідно з довідкою кооперативу від 11.09.2019 р. [PERSON] виплатила в повному обсязі визначені статутом кооперативу внески та паї. В якості виплати на пай Акімова отримала від кооперативу у приватну власність квартиру [ADDRESS] . 11.09.2019 р. на виконання протоколу загальних зборів кооперативу від 11.09.2018 р. складено акт прийому -передачі за яким кооператив передає, а [PERSON] приймає в якості виплати на пай нерухоме майно- квартиру [ADDRESS] . 12.07.2019 [PERSON] складена розписка про те, що ним як головою кооперативу від [PERSON] отримано грошову суму у розмірі 1768,45 грн., що еквівалентно 63,28 доларам США згідно курсу 25,90/1, в якості оплати вартості квартири [ADDRESS] згідно попереднього договору від 27.07.2017 р. 04.05.2018 р. ТОВ «Профпроект» складено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.05.2018 р. право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного технічного паспорту зареєстровано за [PERSON] . 07.10.2020 р. державним реєстратором Гуменюк О.В. було складено рішення про відмову в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] оскільки за вказаним об`єктом зареєстровано право власності за іншою особою. Згідно з витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань [PERSON] є одним із засновників кооперативу. Як вбачається з матеріалів реєстраційних справ №1548002651101 зареєстровано 05.05.2018 р. заяву [PERSON] про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , а 08.05.2018 р. державним реєстратором Махортовим І.О. прийнято рішення про реєстрацію квартири. Сама є реєстрація права власності відбулася на підставі технічного паспорту ТОВ «Профпроект» від 04.05.2018 р. зареєстровано 05.05.2018 р. право власності [PERSON] на вказану квартиру, номер запису 26052998, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого реєстратором 08.05.2018 р. Згідно зі ст.16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідна до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Власник земельної ділянки відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до вимог ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За вимогами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п.6 , що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Нормами п.3 ч.1 , ч.2 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом . За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. У відповідності до норми ч.1 ст.26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з вимогами ч.1 ст. 27 Закону ( в редакції станом на дату реєстрації права власності на спірну квартиру) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Як було судом встановлено, позивачка уклала договір з кооперативом на купівлю квартири, сплатила повну суму, тобто виконала умови договору. Таким чином вона набула право власності на законних підставах. Голова кооперативу в своїй довідці підтвердив сплату паю за квартиру [PERSON] та отримання у її власність квартири. Відповідачами не надано пояснень щодо підстав реєстрації права власності, саме за співвідповідачкою. Отже, надані докази підтверджують законність набуття позивачкою квартири у власність, тому її вимога про визнання за нею права власності є обгрунтованою і підлягає задоволенню. Враховуючи вказані норми також суд дійшов висновку, що державний реєстратор порушив вимоги, які визначені нормами Закону та безпідставно зареєстрував право власності на квартиру за [PERSON] на підставі технічного паспорту. Отже, рішення державного реєстратора та реєстрація права власності за [PERSON] порушують права позивача, тому вони підлягають захисту, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію майна та скасування запису про право власності за відповідачкою. Враховуючи встановлені обставини, необхідно зазначити, що належним відповідачем у даній справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто [PERSON] , а вимоги до інших відповідачів є безпідставними. Згідно з нормами ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4076,10 грн.

Outcome: partial