Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на її утримання як доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 11 500 грн щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку чи закінчення навчання. Посилається на те, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] і є однією з трьох дітей. Вказує, що батьки з 2019 року проживають окремо, вона та її сестра [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю. Крім цього зазначає, що 11 грудня 2019 року Перечинським районним судом ухвалено рішення про стягнення з батька аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 2 700 грн на кожну дитину, починаючи з 11 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, [INFO] вона досягла повноліття та на з 01 вересня 2020 року є студенткою ІІІ курсу денної форми навчання ВСП «Ужгородський торгово-економічний фаховий коледж ДТЕУ» закладу фахової перед вищої освіти, за спеціальністю «туризм»; термін закінчення навчання - 30 січня 2024 року. Вказує, що навчається на безоплатній основі, однак щодня сплачує за проїзд до навчального закладу, харчування та, при необхідності, навчальні матеріали. У першому семестрі вона отримувала стипендію у розмірі 1 510 грн, але з початку другого семестру вже таку не отримує, а оскільки навчається на денній формі, то працювати та самостійно оплачувати освітню послугу можливості не має. Зазначає, що батько у добровільному порядку фінансову допомогу на її утримання не надає, хоча й має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та працює водієм лісовоза ДП «Перечинське військове лісництво», де отримує регулярний дохід близько 30 000 грн. Крім цього посилається на те, що батько не має інших дітей чи непрацездатних батьків, нікому більше аліментів не сплачує, не перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі, а оскільки згоди між ними з приводу сплати аліментів не досягнуто, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засіданні також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, суд прийшов до такого висновку. З матеріалів справи видно, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою виконкому Т.Реметівської сільської ради № 2 від 09 січня 2023 року, до складу сім`ї позивача [PERSON] входить мати [PERSON] , [INFO] , та сестра [PERSON] , [INFO] . Крім цього з матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] з 01 вересня 2020 року навчається на денній формі навчання ВСП «Ужгородський торговельно-економічний фаховий коледж ДТЕУ», заклад фахової перед вищої освіти, за спеціальністю «Туризм», за держзамовленням. Термін закінчення навчального закладу - 30 січня 2024 року. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 цього Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: - походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); - досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; - продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц). - потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; - наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17, які в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Та обставина, що з віком потреби дітей зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню. Також слід визнати, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, яка є повнолітньою та продовжує навчання, тому виникли дійсні підстави для вимоги про стягнення аліментів на період її навчання. В той же час відсутність такої обов`язкової умови як можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці/синові є підставою для відмови у стягненні аліментів згідно ст.199 СК України. Суд констатує, що відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, а відтак на підставі оцінки наданих доказів, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд приходить до висновку, що оскільки доказів, які б могли вказувати на повну неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку повнолітній доньці суду не надано, тому вважає, що відповідач зі свого боку як батько спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] , яка продовжує навчатися та відповідно самостійного доходу не має, у зв`язку з чим і потребує таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 11 500 грн щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Згідно з вимогами ст. 191 цього Кодексу аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 20 лютого 2023 року та за період навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Додатково суд вказує на те, що зміна фінансового стану сторін (як позивача, так і відповідача) у відповідності до ст. 192 СК України дозволяє сторонам звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, які стягуються. На підставі викладеного, беручи до уваги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 12 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved