Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

1. Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою до Свидівоцької сільської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду, В обґрунтування позову прокурор вказав, що рішення сесії Свидівоцької сільської ради від 11.07.2018 № 51-25 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі [PERSON] у власність земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0330, а також зміни її цільового призначення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зокрема: в частині неможливості перебування земель водного фонду (болота) у приватній власності; в частині відведення землі для містобудівних потреб без наявності розроблених та затверджених детального плану території або іншої містобудівної документації; в частині порушення порядку встановлення цільового призначення земельних ділянок; відсутності погодження проектів із землеустрою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; не проведення обов`язкової експертизи землевпорядної документації. Прокурор наголошує на тому, що спірна земельна ділянка до прийняття Свидівоцькою сілською радою спірного рішення включала в себе землі Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) - 1,1903 га та землі загального користування (болота) - 7,8097 га, та після передачі у приватну власність своє цільове призначення не змінила. Прокурор вказує, що в порушення законодавчо визначеної процедури, Свидівоцькою сілською радою без розроблення та погодження відповідного проекту землеустрою, яким мало б бути передбачено проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації, на підставі спірного рішення у приватну власність передано спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка є земельною ділянкою зайнятою болотами і являється землею водного фонду. Враховуючи, вказані порушення норм діючого законодавства України, прокурор просить суд: - усунути перешкоди державі в особі територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради від 11.07.2018 № 51-25 «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва», в частині твердження проекту землеустрою та надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0330 площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, та віднесення її категорії земель рекреаційного призначення, за цільовим призначенням - для індивідуального дачного будівництва (07.03); - усунути перешкоди державі в особі територіальної громади Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:04:005:0330 площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради та в межах населеного пункту с. Свидівок; - усунути перешкоди державі в особі територіальної громади Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду за кадастровим 14986000:04:005:0330 площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради в межах населеного пункту с. Свидівок, шляхом зобов`язання [PERSON] її повернути на користь держави в особі територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради; - стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 7443,00 грн. 1.2. Відповідач [PERSON] надав до суду письмовий відзив, в якому просив повністю відмовити у задоволенні заявлених вимог. Зазначив, що довідка державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями наданої управлінням Держземагенства у Черкаському районі та м. Черкаси за №31-28-0.4-4313/2-15 від 07.09.2015 є документом, який включається до складу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (користування) під час його розроблення землевпорядною організацією та є частиною вихідних даних для розроблення проекту відведення земельної ділянки, оскільки в її основу покладено інформацію щодо класифікації земель за видами земельних угідь та видами економічної діяльності, які здійснюються на цих землях. Отже, дана довідка є доказом при встановленні цільового призначення землі. Станом на час надання Свидівоцькою сільською радою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та реєстрації за ним права власності на дану земельну ділянку, вказана земельна ділянка відносилась до земель рекреаційного призначення, без віднесення її до певної категорії земель. В рішенні Свидівоцької сільської ради від 11 липня 2018 року за № 51-25 «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва» в п. 11 земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, а за цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, а тому за наявності визначеної категорії земель, до складу яких входила спірна земельна ділянка, на підставі інвентаризації цих земель була відсутня необхідність віднесення такої земельної ділянки до тієї чи іншої категорії земель розпорядженням. 1.3. Ухвалою суду від 28.03.2023, яка відображена у протоколі судового засідання, було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Ухвалою суду від 27.04.2023 було закрито провадження у справі в частині позову до Свидівоцької сільської ради, проте продовжено розгляд всіх заявлених вимог по суті за участю іншого співвідповідача [PERSON] . 1.4. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у позові. Крім того, прокурор надав додаткові письмові пояснення, в яких вказав, що у позовній заяві міститься описка і площа спірної земельної ділянки складає 0,0826 га, а не 0,1000 га. Представник позивача в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи Будищенська сільська рада була повідомлена належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Представниця відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав, які викладені у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Рішенням Свидівоцької сільської ради № 15-16 від 23.11.2007 ТОВ «Юніон ТПК» надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 9 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в адмінмежах Свидівоцької сільської ради в межах населеного пункту [ADDRESS] в довгострокове користування на умовах оренди терміном на 49 років без права капітального будівництва. Згідно з експлуатацією земель, що міститься в пояснювальній записці до проекту землеустрою щодо відведення ТОВ «Юніон ТПК» земельної ділянки площею 9,0 га в довгострокову оренду на 49 років під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу в межах с. Свидівок Черкаського району вбачається, що земельна ділянка площею 9,0 га розташована на землях державної власності, які перебувають у загальному користуванні (болота), та на землях Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження). Рішенням Свидівоцької сільської ради № 25-25 від 31.10.2008 ТОВ «Юніон ТПК» надано у довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 9,0 га під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу, з них: за рахунок земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів (інші зелені захисні насадження) - 1,1903 га, за рахунок земель загального користування (болота) - 7,8097 га в межах населеного пункту с. Свидівок Черкаського району. На підставі вказаного рішення Свидівоцької сілської ради з ТОВ «Юніон ТПК» 26.11.2008 укладено відповідний договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 2 зазначеного договору оренди, об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 9.0 га, з них: 1,1903 га - інші зелені захисні насадження, 7,8097 га -болото. Відповідно до висновку відділу земельних ресурсів у Черкаському районі Черкаської області № 540/01-04 від 06.03.2008, ТОВ «Юніон ТПК» передано у користування земельну ділянку 9,000 га, яка містила в своєму складі 7,8097 га земель загального користування (болота). Факт формування спірної земельної ділянки за рахунок земель, де розташовані болота, також підтверджується висновком відділу містобудування та архітектури Черкаської РДА від 12.02.2008 № 17, висновком служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 31.12.2007 № 3262, висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області від 18.04.2008 № 526 та листом Черкаського районного відділу земельних ресурсів від 19.07.2007 № 1126/01-09. Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради від 14.03.2014 № 37-11 припинено договір оренди землі з ТОВ «Юніон ТПК», а земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради. 2.2. Рішенням Свидівоцької сільської ради від 11.08.2015 № 54-9 надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва. Відповідно до пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га у приватну власність для індивідуального дачного будівництва вбачається, що земельна ділянка знаходиться на території [ADDRESS] і межує з землями запасу (землі рекреаційного призначення не надані у власність та користування) на території с. Свидівок. Ділянка має рівний тип рельєфу з незначними перепадами висот. Місцями ділянка заболочена та має трав`яний (в т. ч. очеретяний) покрив. Згідно з рішенням сесії Свидівоцької сільської ради від 11.07.2018 № 51-25 «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва», затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] за кадастровим номером 7124986000:04:005:0330, загальною площею 0,0826 га, а п. 11 вказаного рішення земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, за цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 7124986000:04:005:0330 площею 0,0826 га був витяг з рішення Свидівоцької сільської ради №51-25 від 11.07.2018. 2.3. Відповідно до довідки державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) наданої управлінням Держземагентства у Черкаському районі та м. Черкаси № 31-28-0.4-4313/2-15 від 07.09.2015, земельна ділянка за цільовим призначенням, до передачі її у приватну власність, відносилась до земель рекреаційного призначення, в розрізі угідь- кемпінги, будинки для відпочинку та проведення відпусток. Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 10-23-0.9-2994/2-18 від 05.05.2018 цільове призначення спірної земельної ділянки - для дачного будівництва, проте документація із землеустрою з вказаним цільовим призначенням на проведення державної експертизи - не надходила. Відповідно до листа КПВАПП «Архбюро» Черкаської районної ради № 11 від 07.06.2018, містобудівна документація, що затверджена рішенням сесії Свидівоцької сільської ради № 56-26 від 08.10.2015, зокрема генеральний план розміщення земельних ділянок під дачне будівництво в [ADDRESS] не розроблялась, Свидівоцька сільська рада за його розробленням не зверталась. Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.06.2020 № 10-23-0.1-822/90-20, зі змісту акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 26.06.2020 № 319-ДК/320/АП/09/01 /-20 та клопотання з питання дотримання вимог земельного законодавства з об`єктом - земельною ділянкою від 01.07.2020 № 319-ДК/0044/КВ/06/01/-20 вбачається, що до моменту передачі у приватну власність [PERSON] , спірна земельна ділянка містила в своєму складі землі загального користування (болота), а тому відносилась за цільовим призначенням до земель водного фонду. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно з частиною 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 3.2. Згідно з ст. 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, а також передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. 3.3. Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі водного фонду. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 58 вищевказаного Кодексу, до земель водного фонду належать землі, зайняті болотами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції яка була чинною станом на час передачі у власність відповідача 11.07.2018 з комунальної власності спірної земельної ділянки) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції яка була чинною станом на час передачі у власність відповідача 11.07.2018 з комунальної власності спірної земельної ділянки) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства. Згідно з п. «ґ» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. 3.4. Приписами статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Частинами 2 та 5 статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки; реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. Вказані вимоги були встановлені і Земельним кодексом України, зокрема, частиною 9 статті 118, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка передбачала, що в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом орган місцевого самоврядування або державної влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих законом повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність виключно після отримання позитивного висновку такої експертизи. 3.5. Згідно з абзацом 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. 3.6. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пунткти 166 - 168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, пункти 40 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17). 3.7. Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року по справі № 359/3373/16-ц вказано, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс 18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші). 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все, суд вважає за необхідне вказати, що прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. Нездійснення захисту має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. В даному випадку Будищенська сільська\~рада знала про ймовірне допущення порушення інтересів держави та територіальної громади з листів прокурора, мала відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулася. В свою чергу, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», проте компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави. Вказані вище обставини, на думку суду, є достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді. 4.2. Положення ст. 6 Водного кодексу України та пунктів «а», «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України свідчать про наявність у позивача Будищенської сільської\~ради,\~станом на\~час розгляду\~цієї справи\~права передавати земельні ділянки комунальної власності у приватну власність, що знаходяться на території відповідної територіальної громади, в тому числі на території с. Свидівок. Спірна земельна ділянка знаходиться на території с. Свидівок Черкаського району Черкаської області та до передання її відповідачу перебувала у комунальній власності на законних підставах. Таким чином, позивач у цій справі є належним, адже у нього існує право, за захистом якого звернувся прокурор. 4.3. Суд зазначає, що згідно зі встановленими обставинами цієї справи спірна земельна ділянка 11.07.2018 за рішенням Свидівоцької сільської ради була передана у приватну власність відповідачу за рахунок земельної ділянки площею 9,0 га, з якої 7,8097 га складають болота. Розташування спірної земельної ділянки саме на болотах підтверджується експлікацією земель, ситуаційними планами, викопіюванням (а.с. 60, 61, 62, 63) в сукупності з експлікацією земель, ситуаційним планом, схемою генплану (а.с. 78, 79, 115) та листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 30.06.2020 № 10-23-0.1-822/90-20 і актом перевірки до нього (а.с. 104-113). Представниця відповідача не заявляла клопотань про проведення будь-яких експертиз з приводу встановлення невідповідності вищевказаних відомостей реальному розташуванню земельної ділянки. Тобто, відповідач та його представниця не надали достатніх доказів того, що спірна земельна ділянка не була сформована за рахунок земель водного фонду. Отже, в силу наведених вище обставин та в силу положень п. «а» ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, перебуває в межах с. Свидівок та, відповідно, знаходиться у комунальній власності. Разом з тим, спірна земельна ділянка була передана у приватну власність та було змінено її цільове призначення з порушеннями ч. 1, 2 ст. 20, п. «ґ» ч. 4 ст. 83, ч. 9 ст. 118, ч. 1, 2, 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції яка була чинною станом на час передачі у власність відповідача 11.07.2018 спірної земельної ділянки): - без погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту, на якій планується розташування об`єкта будівництва, зі структурним підрозділом районної державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури; - без погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; - без урахування заборони передачі земель водного фонду у приватну власність; - без отримання позитивного висновку обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим порушення права Будищенської сільської ради розпоряджатися спірною земельною ділянкою, яка належить до земель водного фонду. 4.5. Вирішуючи питання про те, чи підлягає порушене право позивача захисту та чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним (належним), суд зазначає, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі (1), чи переслідувало легітимну мету (2), а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право (3). В даному випадку прокурор обрав негаторний спосіб захисту прав позивача він просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Вказаний спосіб захисту відповідає вимогам закону (ст. 391 ЦК України) та відповідає релевантній судовій практиці Великої Палати Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц, де було вказано, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим і належним способом захисту в таких випадках є негаторний позов. Зазначені положення щодо способу захисту прав законного володільця земель водного фонду є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними. В даному випадку, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, в тому числі шляхом його повернення законному володільцю з боку особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб, в тому числі українського народу в особі компетентних органів влади, мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства. Повернення державі в особі територіальної громади та сільської ради земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду. Суд звертає увагу на те, що у спорах стосовно земель водного фонду та інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі зобов`язання повернути майно від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. В даному випадку відповідач не може вважатися добросовісним, оскільки він мав всі можливості для того, щоб завчасно самостійно визначити приналежність спірної ділянки до земель водного фонду. У проекті землеустрою, який був розроблений на підставі клопотання [PERSON] , щодо відведення спірної земельної ділянки прямо вказано, що містами ділянка заболочена та має очеретяний покрив (а.с. 33, 34). Проте, відповідач все одно набув спірну ділянку у власність. Крім того, в аспекті пропорційності втручання у право власності відповідача суд враховує, що відповідач так і не розпочав будівництво на спірній ділянці, що було визнано його представницею в судовому засіданні. Тобто, задоволення позову не призведе до втручання у право відповідача на володіння будь-якими будівлями, житлом тощо. 4.6. В підсумку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та усунути перешкоди державі в особі територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою майном шляхом визнання незаконним та скасування відповідного рішення Свидівоцької сільської ради, скасування державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку та зобов`язання [PERSON] повернути її на користь держави в особі територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради. При цьому, суд зазначить у резолютивній частині рішення правильну площу спірної земельної ділянки 0,0826 га, оскільки прокурор допустив у позовній заяві технічну помилку та визначив цю площу у 0,100 га. Факт описки у позовній заяві був визнаний прокурором у додаткових письмових поясненнях. Суд вважає за необхідне окремо вказати, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування відповідного рішення Свидівоцької сільської ради підлягала розгляду по суті та задоволенню навіть з урахуванням того факту, що Свидівоцька сільська рада була припинена станом на час подання позову до суду. Це пояснюється тим, що правонаступником Свидівоцької сільської ради є позивач, в інтересах якого пред`явлено позов Будищенська сільська рада. У свою чергу, цей позов спрямований саме на захист прав та інтересів територіальної громади в особі Будищенської сільської ради, яка за таких обставин не може бути відповідачем за заявленими вимогами. В той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, саме [PERSON] є належним відповідачем за всіма заявленими вимогами, оскільки саме в його інтересах було ухвалено оскаржуване рішення припиненої сільської ради. Скасування спірного рішення сільської ради також є необхідним з метою внесення юридичної визначеності у спірні правовідносини. 5. Розподіл судових витрат, вирішення інших процесуальних питань 5.1. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у цій\~справі суд\~враховує,\~що згідно зі статтею 141 ЦПК України ці витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з\~тим,\~згідно з\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з платіжним дорученням від 09.12.2022 № 2274 Черкаська обласна прокуратура сплатила за подання цього позову судовий збір в сумі 7443 грн. 00 коп. Однак, відповідно до пенсійного посвідчення від 26.02.2020 відповідача [PERSON] має інвалідність другої групи. Отже, відповідач звільнений від сплати судового збору і судовий збір з нього стягуватися не може. Таким чином, слід стягнути з Державного бюджету України на користь Черкаської обласної прокуратури весь сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved