Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

27.04.2023 до Деснянського районного суду міста Києва надійшла вищевказана заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, яка обґрунтована наступним. Заявниця зазначає, що вона разом з малолітніми дітьми донькою [PERSON] , 2018 р.н. та сином [PERSON] , 2019 р.н. у зв"язку із повномасштабним вторгненням російської федерації та введенням в Україні воєнного стану виїхали до Німеччини. З [PERSON] , батьком дітей вона розлучилася 04.11.2022 року. Колишній чоловік протягом тривалого часу робить її життя нестерпним, постійно ненормовано їй телефонує, погрожує, що забере у неї дітей. По декілька разів колишній чоловік телефонує їй по відеозв"язку, змушує її спілкуватися з ним, здійснює психологічний тиск та погрожує їй, якщо вона не піднімає слухавку. Внаслідок всього цього, заявниця перебуває у стані стресу та страху, що колишній чоловік реалізує свої погрози. Заявниця зверталася до психолога за допомогою, у своєму висновку психолог рекомендує врегулювати конфлікти з колишнім чоловіком, тобто має бути чіткий графік, скільки разів на місяць можна виходити на зв"язок, оскільки контакти носять хаотичний характер і це завдає шкоди психоемоційному стану дітей і мами. Рекомендується один раз на тиждень визначити день для зустрічі, щоб це не вносило погіршення в ритм життя та психологічного здоров"я дітей. Враховуючи, що тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] свідчить про те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявниці, не бажає змінювати свою поведінку заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення психологічного насильства [PERSON] щодо неї та її дітей, а також настання тяжких наслідків для їх психологічного здоров"я є дуже високою, саме тому обрано спосіб захисту у форматі звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. На підставі вищевикладеного, заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заборони йому вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб; заборони йому особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду. У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у ній. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення цієї заяви про встановлення обмежувального припису, зазначив, що його колишня дружина разом з їх двома малолітніми дітьми виїхала за межі Україні у зв"язку із військовою агресією рф проти Україні. Після цього він намагається спілкуватися з своїми маленькими дітьми, проте заявниця постійно налаштовує дітей проти нього, вважає, що тільки з її згоди такі спілкування можуть відбуватися і у той час, коли їй це зручно. Він неодноразово пропонував заявниці купити окремий телефон для його безпосереднього спілкування з дітьми, проте заявниця від такої пропозиції категорично відмовилася. Було таке, що заявниця майже два тижні не виходила на зв"язок, заблокувавши його номер телефону, він не знав що робити і був вимушений звернутися по допомогу до Посольства Німеччини в Україні, правоохоронних органів та у службу захисту дітей та сім"ї. Таким чином жодних протиправних дій стосовно заявниці або своїх малолітніх дітей він не вчиняв. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні повністю підтримав позицію свого довірителя з приводу поданої заяви, просив суд відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заслухавши представника заявниці, зацікавлену особу [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вичиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п. 6 ч. 2ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За пунктом 7 частини першо їстатті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З пояснень заявниці та заінтересованої особи вбачається, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі до 04.11.2022 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , 2018 р.н. та [PERSON] , 2019 р.н. У зв"язку із повномасштабним вторгненням російської федерації та введенням в Україні воєнного стану заявниця з дітьми виїхали до Німеччини, заінтересована особа залишилася проживати в Україні в м. Києві. З наданих стороною заявника до суду аудіозаписів вбачається, що заявниця у справі спілкується телефоном зі своїм колишнім чоловіком на підвищених тонах в присутності дітей, заявляючи, що він порушує закон, коли намагається спілкуватися з своїми дітьми тоді, коли йому цього заманеться, що буває не один раз на день. Заінтересована особа пояснює своїй колишній дружині, що він хоче бачитися з дітьми і спілкуватися з ними, оскільки це його законне право, як батька дітей. В судовому засіданні також встановлено, що заінтересована особа пропонував заявниці придбати телефон для дітей і відправити його посилкою до Німеччини, щоб він мав змогу спілкуватися напряму з дітьми, не спілкуючись з нею особисто, проте така пропозиція була нею проігнорована. Що стосується пояснень сторони заявника про те, що заінтересована особа лишає у службі у справах дітей за місцем її проживання у Німеччині скарги про її наркотичну та алкогольну залежність, то суду таких доказів надано не було, а заінтересована особа категорично це заперечував. Щодо висновку психолога, наданого стороною заявниці, то в ньому немає рекомендацій стосовно спілкування батька з дітьми засобами телефонного зв"язку. Тобто з даних пояснень та наданих суду документів не можливо дійти висновку щодо мотивів, умислу в діях [PERSON] на вчинення психологічного насилля, наслідків від цих дій. Інших доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] в подальшому психологічного насильства щодо заявниці, і обґрунтованість зазначеного заявницею, для захисту її інтересів, такого заходу, як заборони вести листування та телефонні перемовини з нею або розшукувати її, якщо вона знаходиться у місці йому невідомому суду не надано. При цьому суд враховує встановлені в судовому засіданні обставини, що заінтересована особа при спілкуванні з заявницею веде мову лише про його бажання спілкуватися та бачитися з дітьми, що додатково оцінюється як відсутність небезпеки для заявниці з боку колишнього чоловіка. Зважаючи на те, що особисто у дітей колишнього подружжя відсутні засоби для зв"язку, заінтересована особа може спілкуватися з ними лише через телефон колишньої дружини. З огляду не вищезазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні даної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed