Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

20.01.2023 селищний голова Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . В позові зазначають, що відповідачка у справі, [PERSON] , не проживає разом із дитиною не займається його вихованням, матеріальну допомогу на його утримання не надає. Натомість неповнолітній [PERSON] проживає разом з тіткою - [PERSON] та перебуває на її утриманні. У зв`язку з тим, що мати дитини жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, тому представник позивача звернувся з даною позовною заявою до суду, у якій просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також просять призначити опікуном неповнолітньої дитини його тітку - [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення сином повноліття. Представник позивача Джигун О.Л. (котра уповноважена представляти інтереси позивача на підставі довіреності від 19.01.2023 (а.с. 20)) до судового засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої остання просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Позов просять задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 41). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України була повідомлена належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 45) та шляхом надсилання судових повідомлень за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 44, 34-35, 49-50, 51-52). Третя особа [PERSON] до судового засідання також не з`явилась. Надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с. 42). Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 6) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про смерть (а.с. 7) [PERSON] помер [INFO] .Згідно довідки Літинського ліцею - опорного закладу загальної середньої освіти № 2 Вінницької області за № 01-30/06 від 17.01.2023 (а.с. 9) [PERSON] дійсно зарахований 20.12.2021 на навчання до 9 класу вказаного закладу та 27.05.2022 закінчив 9 клас та отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту. За період навчання мати учня навчальний заклад не відвідувала та не цікавилася результатами успішності своєї дитини. Переймалась перебуванням у навчальному закладі тітка учня - [PERSON] . Наказом служби у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 1 від 04.01.2022 (а.с. 10) неповнолітнього [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано до [PERSON] , [INFO] , яка є його тіткою та проживає по [ADDRESS] . Сертифікатами від 13.04.2022 зазначається, що [PERSON] не страждає наркологічними та психічними розладами (а.с. 12,13). Довідкою Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 57 від 12.07.2023 (а.с. 14) [PERSON] проживає спільно та зареєстрований із тіткою [PERSON] .. Відповідно до характеристики Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 56 від 12.01.2023 (а.с. 15), [PERSON] , 1985 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, компроментуючих матеріалів на дану громадянку в селищну раду не надходило. Довідкою від 06.01.2023 зазначаються доходи [PERSON] (а.с. 16). Станом на 20.02.2022 [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває(а.с. 17). Актом від 10.02.2022 (а.с. 18) проведено обстеження умов проживання будинку по [ADDRESS] та встановлено, що в будинку зроблено сучасний ремонт, обставлений меблями та побутовою технікою. [PERSON] має окрему кімнату, забезпечений усім необхідним відповідно до свого віку та потреб. Має ноутбук, сучасний телефон. Висновком за № 05-27/17 від 19.08.2023 (а.с. 19) орган опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області вирішив за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина. Щодо позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] повністю ухилилася від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені представником позивача на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам та неповнолітньої дитини. Щодо позовної вимоги про встановлення піклування. Відповідно до ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та інше. Як зазначено у 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Відповідно до ч.1 ст. 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього кодексу. Згідно ч. 3статті 63 цього ж Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.3 ст.243 СК України визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним законодавством. Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію, яка склалася з батьками [PERSON] , суд вважає, що дитина дійсно позбавлена батьківського піклування, і вважає необхідним призначити їй піклувальника в особі його тітки, тобто третьої особи в справі - [PERSON] .. Обмеження для піклувальника чи піклувальника, які визначені ст. 64 ЦК України, відносно неї відсутні. Дитина проживає разом з [PERSON] , вона забезпечує її всіма належними умовами для розвитку та займається її вихованням. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність відомостей про наявність у відповідачки інших дітей, чоловіка, непрацездатних батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини слід визначити у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи їх стягнення з дня звернення представника позивача до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Витрати зі сплати судового збору в частині стягнення аліментів відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідачку.

Outcome: approved