Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

28 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин, відповідно до яких вона, [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , після смерті якої відкрилася спадщина на зазначену квартиру та земельну ділянку кадастровий номер 3524984800:02:000:0716 площею 1,89 га, розташованої на території Петрівської сільської ради, ділянка № [NUMBER] . [PERSON] є рідною матір`ю заявниці, тому у встановленому порядку та у встановлений законом термін, звернулася до відповідних нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте, нотаріусом, який приймав заяву про прийняття спадщини було з`ясовано, що у неї відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин із спадкодавцем, тому змушена була звернутися до суду із зазначеною заявою. 31 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала з наведених підстав та просила її задовольнити. В судовому засіданні представник виконавчого комітету Покровського району у місті Кривий Ріг, не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, свідків: [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що заявниця [PERSON] є його матір`ю, а [PERSON] була його бабусею та відповідно матір`ю [PERSON] . З якою постійно спілкувалися та раніше проживали в місті Жовті Води, а потім переїхали до міста Кривий Ріг, в тому числі бабуся, яка проживала окремо за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона на протязі тривалого часу перебуває в дружніх відносинах із заявницею [PERSON] , у зв`язку з чим була знайома з матір`ю заявниці - [PERSON] , яка разом з ним переїхала з м. Жовті Води до м. Кривий Ріг, де заявниця за нею весь час доглядала, оскільки [PERSON] була похилого віку та потребувала у зв`язку з цим допомоги. Так, з матеріалів справи встановлено, що заявниця [PERSON] , народилась [INFO] в м. Жовті Води Дніпропетровської області, батьками якої в свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] та з 23 вересня 1978 року заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , після реєстрації шлюбі змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка (а.с.8-9, 21, 22). [INFO] померла [PERSON] , про що 23.10.2021 року видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] (а.с.13), в якому також зазначено дата та місце її народження, а саме: народилась [INFO] в Кіровоградській області, Петрівському районі, Петрівському Хуторі. Як вбачається з копії спадкової справи № 171/2022, після смерті [PERSON] за заявою її дочки - [PERSON] , яка 18.03.2022 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заведено спадкову справу, до якої крім іншого додано Заповіт [PERSON] , посвідчений 22.10.2013 року, відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] ; але 24.03.2023 року державний нотаріус своєю постановою відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що відсутні документи на підтвердження родинних відносин з померлою. Як вбачається із заяви дошлюбне прізвище [PERSON] було « [PERSON] », на підтвердження цієї обставини заявницею надано копію Свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 04.03.2003 року, відповідно до якого [PERSON] успадкувала майно після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] ; вперше [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , але документів на підтвердження факту реєстрації шлюбу та розірвання шлюбу заявницею суду не надано; вдруге [PERSON] зареєструвала шлюб з батьком заявниці [PERSON] , про що 24.12.957 року, виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, складено актовий запис № 40, в якому дошлюбне прізвище матері заявниці зазначено « [PERSON] »; документів на підтвердження факту розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] заявницею не надано, разом з тим заявницею надано Почесну грамоту, виданої 15.02.1971 року, на ім`я [PERSON] , з якої можна зробити висновок, що станом на 15.02.1971 року мати заявниці вже не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; втрете мати заявниці зареєструвала шлюб 15.03.1975 року з [PERSON] , та як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу та актового запису, до реєстрації шлюбу мати заявниці мала прізвище « [PERSON] » (а.с.19). [PERSON] помер [INFO] , про що 11.01.1990 року Жовтоводським міським відділом ЗАГС видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] (а.с.20). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає доведеним факт родинних відносин, відповідно до якого заявниця [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , тому враховуючи, що цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, які полягають в тому, що підтвердження такого факту необхідне заявниці для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, отже , суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим задовольняє її у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved