Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

27.02.2023 [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив: скасувати пункт 1.1. наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР «Про припинення нарахування середнього заробітку працівникам увільненим від роботи у зв`язку з призовом на військову службу за загальною мобілізацією» від 19.07.2022 № 435-к; стягнути з КП «Черкасиелектротранс» ЧМР на його користь середній заробіток за період з 19.07.2022 по день ухвалення судового рішення; зобов`язати КП «Черкасиелектротранс» ЧМР здійснити йому нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 29.10.2021 № 334-к його прийнято на роботу на посаду водія тролейбуса (маневрового) 2 класу у дільниці електротранспорту. Відповідно до мобілізаційної директиви Головнокомандувача ЗСУ від 24.02.2022 № 32/321/501/13т та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24.02.2022 Черкаським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано наказ № 4-ОС «Про призначення військовозобов`язаних до складу роти охорони», яким його призначено командиром відділення взводу охорони роти охорони [INFO] , ВОС 107182 та з 24.02.2022 визнано таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків. Згідно наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 03.03.2022 № 73-к «Про увільнення від роботи», у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією та відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 119 КЗпП України, його увільнено від роботи з 24.02.2022 до моменту звільнення (демобілізації) з військової служби під час мобілізації, із збереженням займаної посади і середньої заробітної плати до дати фактичної демобілізації. Відповідно до наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 19.07.2022 № 435-к «Про припинення нарахування середнього заробітку працівникам увільненим від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією», у зв`язку із змінами, внесеними до ч. 3 ст. 119 КЗпП України Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змія до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», йому припинено нарахування середнього заробітку, як працівнику, увільненому від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією, з 19.07.2022, на період проходження військової служби. Вважає, що рішення роботодавця про припинення нарахування йому середнього заробітку, як працівнику, увільненому від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією підлягає скасуванню, оскільки ним фактично звужено його право на отримання середнього заробітку, що суперечить ст. 22 Конституції України. Крім того, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни в частину 3 статті 119 КЗпП України, не застосовується до громадян України - працівників, призваних 24.02.2022 на військову службу у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, оскільки особливий період під час воєнного стану в Україні розпочався 03.03.2022, тобто з моменту прийняття Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», тому за працівниками, призваними 24.02.2022 на військову службу у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. \~ \~ \~ \~ За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 20.03.2023 через систему «Електронний суд» від директора КП «Черкасиелектротранс» ЧМР Марченка Б.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначив, що з 19.02.2011 по теперішній час [PERSON] працює водієм тролейбуса в КП «Черкасиелектротранс». На підставі повідомлення начальника Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.02.2022 та витягу з наказу від 24.02.2022 № 4-ОС «Про призначення військовослужбовців до складу роти охорони», КП «Черкасиелектротранс» видано наказ від 03.03.2022 № 73-к «Про увільнення від роботи», яким [PERSON] увільнено від роботи з 24.02.2022 до моменту звільнення (демобілізації) з військової служби під час мобілізації та збережено за ним займану посаду і середню заробітну плату до факту демобілізації. 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни в частину 3 статті 119 КЗпП України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Відповідно до роз`яснень Міністерства економіки України щодо застосування положень вищевказаного Закону, з метою уникнення дискримінаційних підходів відносно працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом, збереження роботодавцем заробітної плати за працівниками, які були прийнятті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності Законом слід припинити. Враховуючи відповідні зміни щодо обсягу гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, 19.07.2022 КП «Черкасиелектротранс» видано наказ № 435-к «Про припинення нарахування середнього заробітку працівникам увільненим від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією», яким працівникам увільненим від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією, в тому числі і [PERSON] , з 19.07.2022 на період проходження ними військової служби припинено нарахування середньої заробітної плати. До моменту визнання неконституційним Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» або його окремих положень, вказаний закон є таким, що відповідає Конституції України, тому, на думку відповідача, наказ № 435-к від 19.07.2022 є правомірним та законним, а підстави для нарахування та виплати позивачу з 19.07.2022 середнього заробітку за весь час військової служби у Збройних Силах України відсутні. Звертає увагу, що позивач вже звертався до суду з позовом з аналогічних підстав, однак рішенням Придніпровського районним судом м. Черкаси від 24.11.2022, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 09.02.2023, йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Встановлені при розгляді справи судом обставини мають преюдиційне значення, а тому перегляд наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 19.07.2022 № 435-к на предмет законності при розгляді даної справи є необґрунтованим. В судове засідання позивач [PERSON] та представник відповідача КП «Черкасиелектротранс» ЧМР за довіреністю Попов В.О. не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 19.02.2011 по даний час [PERSON] перебуває в трудових відносинах з КП «Черкасиелектротранс» ЧМР та на підставі наказу № 334-к від 29.10.2021 займає посаду водія тролейбуса (маневрового) 2 класу у дільниці електротранспорту. 24.02.2022 наказом начальника Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 4-ОС «Про призначення військовозобов`язаних до складу роти охорони», відповідно до мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13т, Указів Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та «Про загальну мобілізацію», сержанта запасу [PERSON] призначено командиром відділення взводу охорони роти охорони [INFO] , ВОС 107182 та з 24.02.2022 визнано таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків. 03.03.2023 наказом КП «Черкасиелектротранс» ЧМР № 73-к «Про увільнення від роботи», у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією та відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 119 КЗпП України, [PERSON] увільнено від роботи з 24.02.2022 до моменту звільнення (демобілізації) з військової служби під час мобілізації, із збереженням за ним займаної посади і середньої заробітної плати до дати фактичної демобілізації. 19.07.2022 наказом КП «Черкасиелектротранс» ЧМР № 435-к «Про припинення нарахування середнього заробітку працівникам увільненим від роботи у зв`язку із призовом на військову службу за загальною мобілізацією», у зв`язку із змінами внесеними до частини 3 статті 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, [PERSON] з 19.07.2022 на період проходження військової служби припинено нарахування середнього заробітку. Позивач, вбачаючи в зазначеному наказі порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду. Статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом. У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Згідно частини 6 цієї статті, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Поняття особливого періоду визначено у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно статті 1 України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до частини 8 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Також, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Відтак, починаючи з 24.02.2022 в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом. Отже, позивач, який 24.02.2022 був призваний на військову службу, проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Згідно частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною 3 статті 119 КЗпП України, а також частиною 1 статті 53 і частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту», частиною 2 статті 44, частиною 1 статті 54 і частиною 3 статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною 2 статті 46 Закону України «Про вищу освіту». Так, частиною 3 статті 119 КЗпП України (в редакції, чинній на момент призову позивача на військову службу) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни у частину 3 статті 119 КЗпП України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Згідно з діючою з 19.07.2022 редакцією частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Враховуючи, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону не визначено особливостей застосування норми частини 3 статті 119 КЗпП, то з дня набрання чинності Закону за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом на військову службу, слід зберігати лише місце роботи (посаду). Надаючи правову оцінку таким змінам, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. У рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України зазначає, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 № 3-рп/2001, закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У абзацах 4, 5 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) від 12.07.2019 № 5-р(І)/2019 зазначено, що за змістом частини 1ї статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Крім того, у рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 у справі про страхові виплати Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим, які здійснюються і відшкодовуються Фондом, встановлюються державою з урахуванням його фінансових можливостей. Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2). Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № № 5-р/2018 зазначається, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права» (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 № 2-рп/2016). Суд бере до уваги, що державою мобілізованим працівникам забезпечено виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168. Пунктом 1 вказаної Постанови КМУ № 168 передбачається установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Таким чином, держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та мобілізованим працівникам та при цьому з 19.07.2022 зняла цей обов`язок з роботодавців, які в умовах війни та воєнного стану мають обмежені фінансові можливості. Отже, з метою уникнення дискримінаційних підходів відносно працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», роботодавець, на переконання суду, вправі припинити збереження заробітної плати за працівниками, які були прийнятті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності цим Законом. Тому, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку , що наказ КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 19.07.2022 № 435-к «Про припинення нарахування середнього заробітку працівникам увільненим від роботи у зв`язку з призовом на військову службу за загальною мобілізацією» є правомірним і не підлягає скасуванню. Оскільки позовні вимоги про стягнення з КП «Черкасиелектротранс» ЧМР середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 19.07.2022 № 435-к, відтак підстави для їх задоволення відсутні. До того ж суд звертає увагу, що рішенням Придніпровського районним судом м. Черкаси від 24.11.2022, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 09.02.2023, позивачу вже було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з КП «Черкасиелектротранс» ЧМР середнього заробітку за весь час військової служби у Збройних Силах України на час воєнного стану. При розгляді даної справи судом першої та апеляційної інстанції перевірялась правомірність та законність наказу КП «Черкасиелектротранс» ЧМР від 19.07.2022 № 435-к «Про припинення нарахування середнього заробітку працівникам увільненим від роботи у зв`язку з призовом на військову службу за загальною мобілізацією». Так, відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 09.02.2023 «колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ № 435-к від 19 липня 2022 року про припинення нарахування середнього заробітку позивачу [PERSON] на період проходження ним військової служби у Збройних Силах України відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстави для нарахування та виплати позивачу такого заробітку відсутні.». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1, 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду з даними позовом був звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні його позовних вимог відмовлено, то витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed