Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 12.08.2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейні стосунки з відповідачем стали погіршуватись після народження доньки [PERSON] , проти народження якої відповідач заперечував. З того ачсу відповідач періодично не ночував вдома, перестав приймати участь у веденні спільного господарства, забезпечувати утримання дітей. Нещодавно вона дізналась, що відповідач має коханку. Подружні відносини з відповідачем припинено більше року потому, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила розірвати шлюб із відповідачем. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.04.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В призначене судове засідання сторони не з`явились. Позивачка в наданій заяві просила розглядати справу без її участі, зазначивши про підтримання позову. Відповідач в наданій заяві також просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти позовних вимог. Враховуючи подані сторонами заяви, суд відповідно до положень ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 серпня 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Керченської міської ради Автономної Республіки Крим, актовий запис №472. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Як зазначила в своєму позові позивачка та згідно поданої заяви визнано відповідачем, на теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинено, вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Намірів відновлювати шлюбні відносини не мають. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми. Відповідно до заяви позивачки та положень ст.113 СК України після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін - [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи подачу відповідачем до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову та положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в сумі 536 грн. 80 коп., що становить 50% від сплаченого судового збору, а також повернення позивачці з державного бюджету решти сплаченого судового збору в розмірі 50%, тобто в сумі 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved