Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивача звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він з 08.08.1991 року працював у шкідливих умовах праці на Приватному акціонерному товаристві «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (далі - ПрАТ «КЦРЗ»), загальний стаж роботи якого становить 31 рік 7 місяців, а в умовах впливу шкідливих факторів 29 років 1 місяць. Так позивач працював з 03.12.1984 р. по 25.09.1989 р., з 21.11.1995 р. по 03.03.1997 р., з 15.12.2006 р. по 30.12.2013 р. у Приватному акціонерному товаристві «Криворізький завод гірничого обладнання» заступником начальника цеху, обрубувачем, термістом на печах в термообрубувальному цеху, а 2 лютого 2015 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Додавав, що правонаступником ВАТ «Криворізький центральний завод гірничозбагачувального обладнання» є Приватне акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод». Позивач виконував роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, що підтверджується Актом розслідування професійного захворювання від 20 листопада 2014 року. Таким чином робота позивача у шкідливих умовах протягом 29 років 1 місяці спричинила шкоду його здоров`ю, у зв`язку із чим йому було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії, ЛН другого ступеню). За висновком МСЕК від 23.10.2014 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 10% первинно, однак згодом за висновком МСЕК від 12.12.2019 р. позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 20% безстроково, що було обумовлено роботою позивача в умовах перевищення гранично допустимих концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії. Отже, профзахворювання позивача виникло з вини керівництва відповідача, яке не забезпечило йому безпечні умови праці, чим порушило вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України „Про охорону праці", що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20 листопада 2014 року. Таким чином з вини відповідача позивачу була спричинена моральна шкода як полягає у зміні його життя через погіршення його якості, бо декілька разів на добу у нього утруднюється дихання, з`являється головний біль, що не дозволяє йому займатись фізичною роботою. Все це його дуже пригнічує, бо він відчуває себе безпорадним. Окрім того в зв`язку із хворобою він змушений багато часу проводити у лікарнях, а його хвороба є невиліковною. Враховуючи викладене, моральну шкоду він оцінив у розмірі 240000 грн. без врахування податків та інших обов`язкових платежів, які просив суд стягнути з ПрАТ «КЦРЗ» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди. Не погодуючись\~із позовом\~ [PERSON] \~представник відповідача,\~адвокат Савельєва\~Т.\~Д.,\~подала відзив,\~де вказувала,\~що ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» та ПАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» різні юридичні особи та не є правонаступниками один одного. Звертала увагу, що підприємство відповідача не було останнім місцем роботи позивача, де були виявлені негативні фактори та умови для виникнення профзахворювання. При цьому відповідно до «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» від 17 квітня 2019 року № 337 повідомлення за формою П-3 направлялося ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» саме як підприємству, на якому органи високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я встановили професійне захворювання позивача, тому акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складався за участю ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», внаслідок чого саме ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Також Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 28 січня 2019 року у справі № 212/9102/18 вже було стягнуто з ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 20000 грн. Отже, моральну шкоду внаслідок одного й того ж профзахворювання позивача не може бути стягнуто двічі, що є підставою для відмови у позові. Також зазначала, що критерій стажу роботи на підприємстві або пропорційності такого стажу для визначення одного з роботодавців, який є винним в профзахворюванні особи, не передбачено. Натомість, позивач звільнився з підприємства відповідача 11.10.2001 р. у зв`язку з переводом у ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» та момент проходження медичного огляду був здоровий, а профзахворювань у нього не було виявлено. Додатково вказувала, що компенсувати моральну шкоду в зв`язку з втратою професійної працездатності можна лише з врахуванням утримання податків з доходів фізичних осіб, враховуючи внесені зміни 23 травня 2020 року з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», оскільки моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної зарплати. Просила відмовити у позові у повному обсязі. Ухвалою суду від 14 квітня 2023 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Позивач, [PERSON] , подав суду клопотання про розгляд справи без виклику сторін за наявними матеріалами справи. Представник ПрАТ «КЦРЗ» не заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 12.08.1981 р. по 05.11.1982 р. - учнем фрезерувальника, фрезерувальником, з 03.12.1984 р. по 25.09.1989 р. - термістом термообрубного цеху, з 25.09.1989 р. по 22.02.1995 р. - майстром термообрубної ділянки термообрубного цеху, з 21.11.1995 р. по 03.03.1997 р. - обрубником термообрубного цеху, з 03.03.1997 р. по 31.10.2001 р. - майстром термообрубної ділянки термообрубного цеху «Криворізького центрального рудоремонтного заводу горнозбагачувального устаткування», правонаступником якого є ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод», звідки був звільнений по переводу до ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником якого, у свою чергу, є ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», де він працював з 01.11.2001 р. по 02.02.2015 р. - майстром, старшим майстром термообрубної ділянки та заступником начальника цеху з виробництва термообрубного цеху, звідки був звільнений за власним бажанням через вихід на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача ( [NUMBER] ). Відповідно до\~Акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання від\~20\~листопада 2014\~року,\~складеного відносно\~Приватного акціонерного\~товариства «Криворізький\~завод гірничого\~обладнання»,\~було встановлено\~наявність у\~ [PERSON] \~професійного захворювання:\~хронічного обструктивного\~захворювання легень\~першої стадії\~(пиловий\~бронхіт першої\~стадії,\~емфізема легень\~першої стадії),\~ЛН першого\~ступеня,\~що підтверджується\~медичним висновком\~від 23\~жовтня 2014\~року ДУ\~«Український науково-дослідний\~інститут промислової\~медицини»,\~із зазначенням\~виникнення його\~причин,\~тобто під час\~роботи позивач\~підпадав під\~вплив концентрації\~пилу в\~повітрі робочої\~зони,\~яка перевищувала\~нормативні показники, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 29 років 1 місяць, з яких безпосередньо 16 років на ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод», який був в подальшому перейменований на ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод», що також підтверджується копією трудової книжки позивача ( [NUMBER] ). За довідкою МСЕК № 003783 від 03.02.2015 р. [PERSON] було встановлено первинно 10% стійкої втрати працездатності через ХОЗЛ внаслідок професійного захворювання, що підтверджується ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року по справі № 212/9102/18. Натомість, згідно із довідкою МСЕК № 078621 від 12.12.2019 р. [PERSON] було встановлено з 1 січня 2020 року безстроково 20% стійкої втрати працездатності через ХОЗЛ без визначення групи інвалідності з рекомендацією медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення. У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується: випискою-епікризом із медичної карти № 4007 від 24.10.2014 року; випискою-епікризом із медичної карти № 4104 від 13.11.2015 року; випискою із медичної карти № 4294 від 23.11.2017 року; випискою із медичної карти № 5213 від 04.01.2019 року; а також випискою із медичної карти № 4576 від 22.11.2019 року. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України "Про охорону праці"\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження його здоров`я під час роботи у відповідача, оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди також за рахунок ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод». Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 20% безстроково позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. При цьому суд відкидає посилання представника відповідача на те, що [PERSON] працював у шкідливих умовах праці саме на ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», де набув профзахворювання, тому відповідач не винен у спричиненні позивачу такого захворювання, вставленого актом від 20 листопада 2014 року, оскільки судом враховано у даній справі стаж роботи [PERSON] у шкідливих умовах безпосередньо на ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод», а також зважаючи на вказаний у такому акті від 20 листопада 2014 року профмаршрут позивача, що був підставою для виникнення у нього такого профзахворювання, беручи до уваги те, що за «Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 р. № 337, в разі коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку профзахворювання, під час роботи за якими були умови для розвитку професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається лише на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку професійного захворювання. На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що на момент звільнення з ПАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод» [PERSON] був цілком здоровий. Крім того суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована лише одноразово, оскільки моральна шкода може бути відшкодована одноразово з одного підприємства, на якому робітник працював у шкідливих умовах праці. В даному ж випадку позивач працював на двох підприємствах в шкідливих умовах праці, що потягло за собою втрату його працездатності, тому кожне з підприємств має нести відповідальність з урахуванням стажу роботи позивача на ньому в шкідливих умовах. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацювала у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на ПрАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод». Крім того суд враховує, що 28 січня 2019 року на користь [PERSON] було рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання», де працював перед звільненням позивач в шкідливих умовах 13 років 2 місяці, в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я через професійне захворювання 20000 грн., яке набуло чинності 21 березня 2019 року на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду. Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацювала на підприємстві відповідача 16 років у шкідливих умовах, отримавши тим самим 20% стійкої втрати працездатності внаслідок набутого ним професійного захворювання при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, безстроковість визначеної позивачу втрати працездатності, беручи до уваги рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 28 січня 2019 року та розмір на 1 січня 2023 року мінімальної заробітної плати в сумі 6700 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку відповідача повинен дорівнювати по даній справі 100000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його подальшому житті. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вмотивування, вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання, тому в цій частині суд відхиляє заперечення представника відповідача. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 1000 грн.

Outcome: partial