Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

І. Суть спору 28.03.2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що у період з 19.01.2004 року по 31.03.2020 року він працював на посаді гірника очисного збою 5-го розряду з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», та був звільнений 31.03.2020 року на підставі п. 3\~ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору. Стверджує, що на день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому належну заробітну плату, заборгованість по її виплаті станом на 20.03.2023 року становить 53\~555,07 грн. У зв`язку із тим, що відповідач не виплатив йому заробітну плату, заохочувальні та компенсаційні виплати, такий зобов`язаний виплатити заборгованість по заробітній платі та компенсувати втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Виплата заборгованості з моменту його звільнення по 26.12.2022 року не проводилася і сума невиплачаних коштів, належних йому при звільненні з роботи, нарахованих за період з лютого 2019 року по березень 2020 року включно, станом на 26.12.2022 року становила 53\~555,07 грн. [PERSON] звертався до Іваничівського районного суду Волинської області із заявою щодо видачі судового наказу про стягнення з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь заборгованості по заробітній платі, компенсаційних виплат, а також компенсації у зв`язку з порушенням строків такої виплати та витрат на правничу допомогу; такий наказ було видано. За заявою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», у зв`язку з незгодою боржника з розміром стягнутої заборгованості, наявністю спору про право між сторонами, вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 26.01.2023; [PERSON] роз`яснено його право звернутись до суду із позовом в порядку спрощеного позовного провадження з вимогами про стягнення заборгованості. Позивач вважає, що його право є порушеним, посилається на норми ст. 115, 116 КЗпП України, зазначає, що відповідачем до цього часу не було здійснено повного розрахунку з ним, просить стягнути з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь заборгованість по заробітній платі, заохочувальних та компенсаційних виплат та вихідну допомогу при звільненні з роботи в сумі: 53 555,07 грн і компенсацію у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі: 25 434,93 грн, понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2\~000 гривень. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. У матеріалах справи міститься його заява від 21.04.2023 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник ДП "Шахта № 9 Нововолинська" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань від представника не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 29.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10.05.2023 року через підсистему «Електронний суд» від представника ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» Лісовської Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України). Однак долучений до матеріалів справи відзив на позовну заяву не містить таких доказів. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на підтвердження надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, суд не приймає до уваги відзив на позовну заяву. У судове засідання, призначене на 10.05.2023 року учасники справи не з`явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивач скористався наданим йому правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Представник ДП "Шахта № 9 Нововолинська" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від представника не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом, застосоване судом законодавство та висновки суду Згідно зі ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач позивач [PERSON] з 19.01.2004 року працював гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею у Відокремленому підрозділі «Шахта № 9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» (наказ №16-к від 26.01.2004 року), звідки 31.03.2020 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору на підставі ч. 3\~ст. 38 КЗпП України (наказ №30-к від 31.03.2020 року), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.5-6). З 01.05.2021 року відповідно до п.1 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 550 від 21.08.2015 «Про створення ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» шляхом виділу» зі змінами, згідно наказу Міненерго №760 від 26.11.2020 року створено Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська», шляхом виділу зі складу Державного підприємства «Волиньвугілля» Відокремленого підрозділу «Шахта № 9 «Нововолинська». Проведено фактичний виділ ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» в окреме ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» та розпочато його самостійну господарську діяльність. Відповідно до п. 7 вищевказаного Наказу ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Волиньвугілля», пов`язаних з діяльністю ВП «Шахта №9 «Нововолинська» згідно з розподільчим балансом, а також у частині забезпечення соціальних гарантій, передбачених Гірничим законом України та Галузевою угодою. Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відтак, саме до відповідача внаслідок реорганізації перейшли обов`язки щодо сплати [PERSON] заборгованої заробітної плати. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст. 38 і 39 КЗпП) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Однак в день звільнення позивача відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку. Так, згідно довідки, виданої ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» № 654 від 26.12.2022 року, загальна сума заборгованості по заробітній платі на день звільнення позивача [PERSON] за період з лютого 2019 року по березень 2020 року становить 53 555,07 гривень, з яких: - за лютий 2019 року компенсація за молоко у розмірі 143,08 грн; - за червень 2019 року компенсація за молоко у розмірі 406,37 грн; - за серпень 2019 року компенсація за молоко у розмірі 120,19 грн; - за вересень 2019 року компенсація за молоко у розмірі 256,04 грн; - за жовтень 2019 року компенсація за молоко у розмірі 265,52 грн; - за листопад 2019 року компенсація за молоко у розмірі 180,17 грн; - за грудень 2019 року компенсація за молоко у розмірі 312,94 грн; - за лютий 2020 року донорські в сумі 1548,08 та компенсація за молоко у розмірі 218,11 грн; - за березень 2020 року лікарняний у розмірі 3 044,77, компенсація за молоко у розмірі 246,55 грн та вихідна допомога у розмірі 3-ох місцячного середнього заробітку у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю та умов колективного договору у сумі 46 813,25 грн. Середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення (31.03.2020 року) становив 937,95 грн (а.с.7). Отже, внаслідок невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов`язку щодо виплати найманому працівнику заробітної плати, у відповідача перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 53\~555,07 гривень. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростований будь-якими доказами. 11.01.2023 року Іваничівським районним судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь [PERSON] заборгованої на день звільнення з роботи заробітної плати (грошового забезпечення), компенсаційних виплат, в розмірі 53 555 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 07 коп., а також компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати доходів у розмірі 23 720 (двадцять три тисячі сімсот двадцять) грн. 90 коп., витрат на правничу допомогу в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн 00 коп. За заявою ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» у зв`язку з незгодою боржника з розміром стягнутої заборгованості, наявністю спору про право між сторонами, вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою судді від 26.01.2023 року та роз`яснено [PERSON] його право звернутись до суду із позовом в порядку спрощеного позовного провадження з вимогами про стягнення заборгованості. Як зазначено у ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає юридична відповідальність. Згідно з правовими позиціями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасний розрахунок з найманим працівником. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,1950), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В практиці Європейського суду з прав людини «мирне володіння майном» тлумачиться не лише як «класичне» право власності, що визнається національним законодавством України, але й, зокрема, включає виплати за трудовим договором та інші виплати найманому працівнику (наприклад, рішення Суду в справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява № 40450/04). Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може бути поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати визнається порушенням «права на мирне володіння своїм майном». Статтею 233 КЗпП України передбачені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 233 КЗпП). Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Отже, цією статтею передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Водночас, згідно із Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП доповнено главою XIX, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач звернувся до суду 28.03.2023 під час дії карантину, то позивачем тримісячний строк не пропущений, оскільки вказаний строк продовжується на строк дії карантину. Окрім того, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави для стягнення з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь [PERSON] нарахованих, але не виплачених сум заробітної плати (за період з лютого 2019 року по березень 2020 року) в загальному розмірі 53\~555,07 грн, адже наявність такої заборгованості підтверджена довідкою, виданою службовими особами ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», і твердження позивача щодо невиплати йому цієї заборгованості відповідачем спростовані не були. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати регулюються ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, незалежно від вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. При взаємоузгодженому застосуванні зазначених нормативно-правових актів вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (в трудовому законодавстві одноразові виплати включають допомогу при виході на пенсію, винагороду за наслідками роботи за рік, матеріальну допомогу, компенсацію за невикоористану відпустку). Відповідно до Закону України "Про компенсацію грошових доходів населення" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення). Структура оплати праці на підприємстві включає в себе основну заробітну плату, додаткову заробітну плату та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата складається з винагороди за виконану роботу в межах встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, нормовані завдання, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок - для робітників і посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. До фонду додаткової заробітної плати входять доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати в формі винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні й інші виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до п. 2.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 (далі - Інструкція), фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, оплата за невідпрацьований час, яка включає оплату працівникам-донорам днів обстеження, здавання крові та відпочинку, що надаються після кожного дня здавання крові, або днів, приєднаних за бажанням працівника до щорічної відпустки (абзац 10 п.2.2.12 Інструкції). До інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, згідно з вказаною інструкцією, відносяться зокрема, допомоги та інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування, в тому числі допомога по тимчасовій непрацездатності (абзац 2 п. 3.2 Інструкції ); суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору (п. 3.8 Інструкції) та вартість виданого згідно з діючими нормами спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мийних та знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування або відшкодування витрат працівникам за придбання ними спецодягу та інших засобів індивідуального захисту в разі невидачі їх адміністрацією (п.3.19 Інструкції). Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 25\~434,93 грн, розраховану на основі невиплачених позивачу сум: компенсації за молоко, донорських, лікарняного та вихідної допомоги, виходячи із розрахунку, передбаченого у п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159. Однак, як встановлено судом, до фонду оплати праці не належать допомога по тимчасовій непрацездатності (що є соціальною виплатою), суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору (що носить одноразовий характер) та вартість молока, у разі невидачі його адміністрацією. З урахуванням вказаного, суд визнає безпідставними вимоги позивача [PERSON] про стягнення з ДП "Шахта № 9 "Нововолинська" компенсації втрати частини доходів за період з лютого 2019 року по березень 2020 року, за виключенням суми нарахованих у лютому 2020 року донорських у розмірі 1 548,08 гривень, яка підлягає такій компенсації, оскільки входить до фонду додаткової заробітної плати. Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року справа №6-131цс12, а також у постановах Верховного Суду України від 13.11.2018 року у справі №814/1527/17 та від 18.12.2018 року у справі №816/301/16. Водночас, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша статті 117 КЗпП України). Системне тлумачення вказаних норм матеріального права дає підстави стверджувати, що механізм компенсації, передбачений статтею 34 Закону України "Про оплату праці" є застосовуваним в порядку, визначеному Законом №2050-III та Порядком № 159 до несвоєчасно виплаченої нарахованої заробітної плати під час дії трудового договору, а також у разі несвоєчасної виплати заробітної плати, присудженої за рішенням суду, як під час дії трудового договору, такі і після його припинення. Разом із тим, у разі невиплати в день звільнення працівнику усіх належних сум, які входять до структури заробітної плати, та/або встановлення (присудження) їх судовим рішення, ухваленим за зверненням працівника, після припинення трудових відносин, застосуванню підлягає механізм компенсації, визначенийстаттею 117 КЗпП України. Протилежне тлумачення робить неможливим визначити таку підставу компенсації, як база для її нарахування, а також встановити час початку прострочення виплати, і не сприяє визначеності змісту зобов`язання щодо розміру заробітної плати, недонарахованої працівнику. Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 525/789/17 (провадження № 61-14611св19), а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19). Таким чином, оскільки відповідач несвоєчасно виплачував позивачу нараховану заробітну плату, а саме донорські виплати, починаючи з лютого 2020 року, то наведене є підставою для здійснення йому відповідачем компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, однак лише до закінчення дії трудового договору, а саме до 31.03.2020 року. Вказана позиція наведена у постанові Львівського апеляційного суду від 16.08.2022 року у справі № 462/2851/21 /провадження № 22-ц/811/3097/21/. Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. З урахуванням\~вказаних положень\~чинного законодавства,\~враховуючи,\~що відповідачем нараховано, але не виплачено [PERSON] донорські виплати за лютий 2020 року, інфляція місяця, за який виплачуються донорські (тобто лютий 2020 року), до уваги не береться, а у березні 2020 року дія трудового договору позивача з відповідачем закінчилася, то сума компенсації не розраховується. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати до задоволення не підлягає. Враховуючи, що позивач був найманим працівником юридичної особи відповідача, відповідач є роботодавцем, саме на нього покладено обов`язок здійснити повний розрахунок з [PERSON] , право позивача підлягає судовому захисту, а позовні вимоги частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (як позивач, котрий звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі). За змістом ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 161/4985/17 (провадження № 14-71цс19), від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позову майнового характеру необхідно сплачувати судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають оплаті на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У грошовому вираженні ця сума складала (станом на день подання до суду позовної заяви 28.03.2023 року) 1\~073,60 грн. (на підставі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з розрахунку: 0,4 х 2684,00 грн. = 1\~073,60 грн.). Враховуючи часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог у розмірі 345,70 гривень. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. [PERSON] доведено належними доказами витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката Дунець О.Ф. з метою оформлення позовної заяви в межах суми 700,00 грн, оскільки суду надано договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 15.03.2023 року, розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом від 20.03.2023 року та квитанцію до прибуткового ордеру про сплату [PERSON] 700,00 грн на підставі договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 15.03.2023 року (а.с. 7-9). Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1\~300 гривень. Як зазначено в позовній заяві таку суму складають витрати пов`язані з витребуванням необхідної для звернення до суду інформації та оформленням заяви про видачу судового наказу, при цьому позивач вказує, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката та документи, які підтверджують оплату правничої допомоги додавались до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованих на день звільнення з роботи сум заробітної плати (грошового забезпечення), заохочувальних та компенсаційних виплат, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, поданої до Іваничівського районного суду Волинської області і знаходяться в Іваничівському районному суді в матеріалах справи № 156/32/23. Однак, позивачем до матеріалів цієї справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження здійснення ним вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим, позивачем не заявлялося клопотання про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України у зв`язку із неможливістю самостійного надання таких. Суд звертає увагу, що не може самостійно збирати докази, враховуючи відсутність клопотання про витребування таких, а одне лише посилання позивача у позовній заяві на перебування доказів в матеріалах іншої судової справи не є достатньою підставою для витребування їх судом з метою підтвердження понесених позивачем судових витрат. Відтак, витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 1\~300,00 грн позивачем належними і допустимими доказами не підтверджені, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення цієї суми з відповідача. Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» було задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на отримання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 474,60 гривень.

Outcome: partial