Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Національного музею народної архітектури та побуту України про зобов`язання вчинити перерахунок страхових внесків, нарахованих на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2011 у справі № 2-491/11 за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 18432 грн. та моральну шкоду у сумі 10000 грн. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2016 у справі № 308/785/16-ц за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди позовні вимоги позивача було задоволено та судом ухвалено: наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 25.12.2015 № 957 «Про звільнення [PERSON] » визнати незаконним та скасувати; визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади заступника директора з питань господарської діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України; поновити [PERSON] на посаді заступника директора з питань господарської діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 26.10.2015; ввести до штатного розпису Національного музею народної архітектури та побуту України посаду заступника директора з питань господарської діяльності; стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 15612,35 грн.; стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 10000 грн. Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2019 у справі № 308/13280/17 за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення інших грошових зобов`язань, що випливають з трудових правовідносин, позовні вимоги позивача було задоволено та судом ухвалено: стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 137504,03 грн.; стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України за договором про реструктуризацію боргу від 30.10.2013 на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 131327,10 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця. Позивач зазначає, що під час оформлення пенсії за віком від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ним було отримано довідку форми ОК-5 (дата формування виписки 12.02.2021), з якої вбачається, що відповідач не сплатив страхові внески із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період грудень 2010 року - жовтень 2011 року та за період січень 2016 року - листопад 2017 року. На підставі викладеного, позивач просить суд зобов`язати Національний музей народної архітектури та побуту України (код ЄДРПОУ 03922125) перерахувати страхові внески у розмірі 22 %, нараховані на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період грудень 2010 року - жовтень 2011 року, за період січень 2016 року - листопад 2017 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з відображенням цього в щомісячній звітності Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.07.2022 від представника відповідача Національного музею народної архітектури та побуту України до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки зазначені виплати були вже ним виконані в повному обсязі. У 2011 році [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2011 у справі № 2-491/11 за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з НМНАПУ на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18432 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У 2017 році позивач повторно звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якому просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та інших грошових зобов`язань, що випливають з трудових відносин (перерахунок сум зазначених в рішенні 2011 року). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2019 у справі № 308/13280/17 стягнуто з Національного музею народної архітектури та побуту на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 137504,03 грн., стягнуто 131327,10 грн. заборгованості (перерахунок сум зазначених в рішенні 2011 року). Вищезазначене рішення суду Національний музей народної архітектури та побуту України виконав в добровільному порядку: платіжним дорученням № 207861025 від 04.09.2019 на суму 131327,10 грн.; платіжним дорученням № 207860493 від 04.09.2019 на суму 137504,03 грн.; платіжним дорученням № 483 від 05.09.2019 на суму 59142,85 грн., призначення платежу - сплата єдиного соціального внеску 22 % на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , виконавчий лист від 16.08.2019 у справі № 308/13280/17. У відзиві представник відповідача вказує, що Національний музей народної архітектури та побуту України вважає позовні вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача перерахувати страхові внески у розмірі 22 % була виконана ще в 2019 році. Дана вимога позивача була виконана музеєм в повному обсязі ще на початку вересня 2019 року, що підтверджується наступними вищевказаними платіжними дорученнями. Тобто, вимога позивача до Національного музею народної архітектури та побуту України про зобов`язання відповідача перерахувати страхові внески у розмірі 22 %, нараховані на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу були виплачені на наступний день відразу після виконання рішення суду та виплати коштів, зазначених в рішенні суду у справі № 308/13280/17. Позивач стверджує, що Головне управління Пенсійного фонду України не зарахувало сплачені позивачем суми єдиного соціального внеску. Позивачем фактично невірно обраний спосіб захисту та невірно обраний відповідач, що вже є підставою відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки страхові внески та інші види податків були сплачені Пенсійному фонду, а облік зарахування сплачених сум єдиного соціального внеску ведеться виключно Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Постійні звернення [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України суперечать нормам цивільно-процесуального законодавства, оскільки вирішення даного спору повинно бути здійснено безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Внески, здійснені роботодавцем на рахунок відповідача, не зараховуються Головного управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області у зв`язку із прогалинами в системі внутрішнього програмного забезпечення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Фактично позивачем неналежним чином обрано відповідача та спосіб захисту цивільних прав. Національний музей народної архітектури та побуту України є неналежним відповідачем та не повинен відповідати за пред`явленим позовом, оскільки обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві, а саме Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Крім того, щодо подачі звітності до пенсійного фонду представник відповідача просить звернути увагу на те, що вона подавалася відразу після сплати соціального внеску. Водночас 07.06.2022 музей з метою допомоги позивачу та усунення будь-яких претензій до відповідача, повторно подав звітність по [PERSON] до Головного управлінням Пенсійного фонду України. Ухвалою суду від 03.10.2022 постановлено залучити Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до участі у цивільній справі № 308/4859/21 за даною позовною заявою. 19.12.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду надішли письмові пояснення на позовну заяву. Ухвалою суду від 24.04.2023 постановлено залучити Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до участі у цивільній справі № 308/4859/21 за даною позовною заявою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зауваживши, що згідно з довідкою форми ОК-5 відповідачем не сплачено страхові внески із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з грудня 2010 року до жовтня 2011 року та за період з січня 2016 року до листопада 2017 року. Наявність копій платіжних доручень не свідчать про те, що кошти були зараховані. Вважає, якщо б було сплачено кошти, то вони були б відображені у довідці форми ОК-5. Позивач зазначив, що наведене має для нього важливе значення, оскільки саме від сплачених сум буде обраховуватися його пенсія. Представник відповідача Національного музею народної архітектури та побуту України у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, письмових пояснень щодо позову не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За приписами статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2019 (справа № 308/13280/17), що набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення інших грошових зобов`язань, що випливають з трудових правовідносин. Ухвалено: стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 137504,03 грн.; стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України за договором про реструктуризацію боргу від 30.10.2013 на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 131327,10 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця. Із змісту вказаного рішення суду вбачається, що 25.12.2015 наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту від 25.12.2015 № 957 «Про звільнення [PERSON] » позивача було звільнено з посади заступника директора з питань господарської діяльності. Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 задоволено позов [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 25.12.2015 № 957 «Про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді заступника директора з питань господарської діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 26.10.2015, стягнуто з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15612,35 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08.06.2017. 13.11.2017 [PERSON] поновлено на посаді заступника директора з питань господарської діяльності, про що видано наказ Національного музею народної архітектури та побуту України від 13.11.2017 № 763 «Про поновлення [PERSON] ». Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.06.2011 у цивільній справі № 2-491/11 за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 18432,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. З метою примусового стягнення з відповідача грошових коштів позивачем було подано до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва виконавчий лист. У подальшому між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію боргу від 30.10.2013, на виконання умов якого 31.10.2013 позивачем був відкликаний вищезазначений виконавчий документ. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частини четверта статті 82 ЦПК України). В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказав, що зазначене рішення суду Національний музей народної архітектури та побуту України виконав у добровільному порядку: платіжним дорученням № 207861025 від 04.09.2019 на суму 131327,10 грн.; платіжним дорученням № 207860493 від 04.09.2019 на суму 137504,03 грн.; платіжним дорученням № 483 від 05.09.2019 на суму 59142,85 грн., призначення платежу - сплата єдиного соціального внеску 22 % на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , виконавчий лист від 16.08.2019 у справі № 308/13280/17. Разом з тим, як вбачається із довідки Пенсійного фонду України Форми ОК-5, яку сформовано 12.02.2021, за період з грудня 2010 року до жовтня 2011 року та січня 2016 року до листопада 2017 року за [PERSON] не сплачувалися будь-які страхові внески, а відтак суд не приймає подані відповідачем докази, які датовані більш ранньою датою про начебто сплату страхових внесків. Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. У пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; Згідно з частиною другою статті 7 цього Закону для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул. Частинами шостою - восьмою статті 9 вказаного Закону визначено, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку. При цьому платники, зазначені пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). В разі стягнення судом середньої заробітної плати за вимушений прогул роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши її в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. База нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом середньої заробітної плати на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку. Суд вважає, що в порушення наведених норм матеріального права відповідач не здійснив нарахування стягнутої судом суми, не включив її до фонду оплати праці та не обрахував і не сплатив єдиний соціальний внесок до бюджету. Тим самим, з вини відповідача індивідуальні відомості про позивача, як застраховану особу, не відображали страхового періоду та сплати єдиного соціального внеску за спірний період. Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Національного музею народної архітектури та побуту України перерахувати страхові внески у розмірі 22 %, нараховані на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з грудня 2010 року до жовтня 2011 року та січня 2016 року до листопада 2017 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з відображенням цього в щомісячній звітності Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 211/2214/16-ц у подібних правовідносинах. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. сплаченого судового збору. У судовому засіданні 10.05.2023 на підставі частини шостої статті 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст якого складено 15.05.2023.

Outcome: approved