Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

15.02.2019 позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача, та з урахуванням зменшення позовних вимог, просить стягнути з на її користь 10000,00 доларів США, що еквівалентно 365600грн. 00коп. та 3 % річних від простроченої суми, що становить 108\~559 грн. 05коп. В обґрунтування позову послалася на те, що з 09.11.1991 до 31.10.2014 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Червоноградського міського суду від 08.10.2014 шлюб між ними було розірвано. За час перебування в шлюбі ними спільно набуто майно, у 2015 році позивачка звернулася із позовом до суду про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Червоноградського міського суду від 06.02.2017 затверджено мирову угоду від 06.02.2017, яка укладена між [PERSON] та [PERSON] .. Пунктом 5 резолютивної частини ухвали Червоноградського міського суду від 06.02.2017 визначено, що будинок за адресою [ADDRESS] переходить у власність [PERSON] за умови, що [PERSON] до 20І7 року відшкодує [PERSON] еквівалент в сумі 31 500 доларів США. Провадження у відповідній справі було закрите. Однак, незважаючи на обов`язок [PERSON] повернути їй кошти, він їх не повертає. У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання просить стягнути з відповідача на підставі ст.. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми заборгованості. Відповідач ухиляється від виконання умов мирової угоди, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаними позовними вимогами. 09.09.2022 судом прийнято позов до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 06.02.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.03.2023, який відкладено на 03.04.2023. 03.04.2023 судом прийнято заяву про зменшення позовних вимог від 06.03.2023. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві з врахуванням їх уточнення від 06.03.2023. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення 10000доларів США щодо виконання мирової угоди, а щодо задоволення позову в частині стягнення 3% річних від простроченого зобов`язання заперечив, вважає, що така вимога є на період воєнного стану незаконною. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 06 лютого 2017 року у справі № 459/2966/15-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] , з участю третіх осіб: Реєстраційної служби Червоноградського МУЮ Львівської області, Реєстраційної служби Сокальського РУЮ Львівської області, Відділу Держземагентства у Сокальському районі Львівської області, Відділу Держземагентства у м.Червонограді Львівської області, Острівської сільської ради, Червоноградського МБТІ, про поділ спільного майна подружжя, визнано мирову угоду від 06.02.2017 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] , згідно з якою: 1. Торговий павільон за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 143,2 кв.м ділиться між ними наступним чином: 1/3 ідеальної частки переходить у власність [PERSON] ; 2/3 ідеальної частки переходить у власність [PERSON] 2. Торговий комплекс за адресою: [ADDRESS] загальною площею 330,8 м.кв. ділиться між ними наступним чином: 1/4 ідеальної частки переходить у власність [PERSON] ; 3/4 ідеальної частки переходить у власність [PERSON] . Сходи на другій поверх та пожежний вихід другого поверху залишаються в спільному користуванні. 3. Земельна ділянка площею 0,0094 га, що за адресою [ADDRESS] ділиться наступним чином: 1/2 ідеальної частки переходить у власність [PERSON] ; 1/2 ідеальної частки переходить у власність [PERSON] 4. 2/3 ідеальної частки будинку за адресою: [ADDRESS] переходить у власність [PERSON] . 5. Будинок за адресою: [ADDRESS] переходить у власність [PERSON] за умови, що [PERSON] до кінця 2017 року відшкодує [PERSON] еквівалент в сумі 31500 доларів. Провадження у зазначеній справі було закрите. З постанови головного державного виконавця Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кузьмів Х.В. від 27.08.2021, про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали № 459/422/19 виданої 16.01.2020 Червоноградським міським судом Львівської області вбачається, що згідно із заяв стягувача [PERSON] № б/н від 14.06.2021 борг [PERSON] погашено в сумі 5000 доларів США, № б/н від 20.07.2021 борг погашено в сумі 5000 доларів США, № б/н від 13.08.2021 борг погашено в сумі 11500 доларів США. Станом на момент подачі позовної заяви до суду мирової угоди сторонами не виконана, що не заперечується сторонами по справі. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язується припиняється виконанням проведеним належним чином. Статтями 525, 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Мирова угода у розумінні змісту ст.ст. 202, 203 ЦК України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі ст. 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню. При цьому, мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова у справі №910/4134/17 від 13.04.2018). Водночас, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-274цс15. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача 3% річних від простроченої суми, що становить 108559,05 грн., то такі вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18). При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), а також від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Розрахунок розміру 3 % річних позивачем розрахований і наданий відповідачу, він ним не оспорюється, а тому в суду не має підстав ставити його під сумнів. Щодо доводів сторони відповідача, що розрахунок розміру 3% річних позивачем є безпідставним, оскільки згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, слід зазначити наступне. Спірні правовідносини виникли між сторонами по справі на підставі мирової угоди від 06.02.2017, затвердженої ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 06.02.2017 у справі № 459/2966/15-ц, щодо оплатного набуття Відповідачем права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] за умови сплати останнім до кінця 2017 р. на користь Позивача еквівалент в сумі 31500 доларів США. Згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, на спірні правовідносини не поширюються положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України про звільнення з 24.02.2022 р. боржника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, оскільки спірні правовідносини не виникли на підставі кредитного договору чи договору позики. При цьому свого розрахунку розміру 3 % річних відповідач до суду не подав, відтак суд приймає до уваги розрахунок поданий позивачем. Враховуючи, що на підставі укладеної між сторонами мирової угоди, у останніх виникають цивільно-правові зобов`язання, відповідач ухиляється від добровільного виконання умов мирової угоди, а тому позов [PERSON] про спонукання до виконання умов мирової угоди підлягає задоволенню. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь позивачки судовий збір у розмірі 8384,60грн..

Outcome: approved