Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач, обґрунтовуючи вимоги, пояснює, що в період з 01.11.2019 по 26.12.2022 працював в ТзОВ «УКРДОРС» складальником виробів з деревини. 26.12.2022 його звільнено з роботи за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів повністю розрахунок. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку. Заперечення відповідача. Відповідач стверджує, що борг є меншим, ніж вказує позивач. Розмір відшкодування за час затримки розрахунку, визначений позивачем, є надто великим, просить його зменшити, з огляду, зокрема, на труднощі підприємства в умовах воєнного стану. Мотивувальна частина рішення. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно витягу з трудової книжки, позивач працював у Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» з 01.11.2019 та був звільнений 26.12.2022, на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. В день звільнення належні позивачу суми не були виплачені повністю. Позивач вважав, що розмір заборгованості складає 23784 грн. 66 коп., виходячи при цьому з відомостей Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб. Відповідач, надавши документи щодо розміру заборгованості, довів, що ця заборгованість складає 10510,12 грн. Позивач у відповіді на відзив погодився з цією сумою заборгованості. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Згідно ч.2 ст.117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спір вирішується на користь працівника частково, оскільки останній вважав, що розмір заборгованості є більшим, ніж є насправді. Таким чином, суду належить вирішити питання про розмір відшкодування позивачу за час затримки розрахунку. Для визначення цього розміру необхідно визначити середньоденний заробіток, який належить розрахувати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Відповідач, на підставі наданих ним документів, розрахував цей розмір і визначив його у 249,28 грн. ((4520,96 грн. + 6197,93 грн.) : (20+23) = 249,28 грн.). Позивач погодився з таким розрахунком. Число робочих днів за період з 27.12.2022 (з дня звільнення) по 02.05.2023 становить 91 день. Сума середнього заробітку за вказаний період складає: 249,28 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 91 = 22684,48 грн. Спір вирішено на користь працівника частково. Визначити розмір відшкодування позивачу за час затримки має суд. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до позиції Палати, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). На основі цих висновків,

Outcome: partial