Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Заявники звернулися до Оболонського районного суду міста Києва з вищевказаною заявою, в якій просили встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Маріуполі Донецької області, Україна. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 24.03.2022 [PERSON] разом з [PERSON] перебували у кухні будинку [ADDRESS] і в цей час розпочався артилерійський обстріл. [PERSON] перебувала у підвалі вказаного будинку. Коли після закінчення обстрілу [PERSON] вийшла з підвалу, побачила зруйновану кухню будинку, мати [PERSON] була завалена уламками та пилюкою, не розуміла, що з нею сталося. Під уламками предметів та речей кухні заявник [PERSON] побачила тіло батька [PERSON] . Після чого вони вибралися з кухні та пішли у недобудований магазин, де переночували. У подальшому, 26.03.2022 представники незаконних збройних формувань вивезли заявників до окупованого м. Донецька і тільки 13.06.2022 вони змогли повернутися до України. Через постійні активні бойові дії, які мали місце у м. Маріуполі, відсутність електроенергії та, як наслідок, можливості зарядити телефон, [PERSON] не змогла сфотографувати тіло загиблого батька [PERSON] . В подальшому, зі слів сусідів, їхній будинок ще неодноразово піддавався артилерійським обстрілам та весь час горів, а тому заявникам невідомо про місцезнаходження тіла батька (можливо тіло згоріло) та місце його поховання. Медичних або жодних інших документів про смерть [PERSON] заявники не мають. За відсутності будь-яких документів про дату, місце та причину смерті [PERSON] заявники позбавлені можливості зареєструвати факт його смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, тому змушені звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Заявники у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з викладених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, справу просили розглянути за відсутності представника відділу. Суд, вислухавши заявників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом частини 7 статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорених прав. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п.2 ч.4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб зале\-жить від юридичних фактів, які потрібно підтвердити документами. Ці документи можуть бути втрачені, викрадені, загублені, пошкоджені чи знищені, або є інші обставини, які по\-требують визначеності з конкретними обставинами. В окремому провадженні встановлення юридичних фактів допустимо тільки тоді, якщо неможливо отри\-мати або відновити відповідні документи іншим шляхом. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Разом з тим, такий вид справ варто відрізняти від оголошення фізичної особи померлою. Основною відмінністю цих двох видів справ є те, що оголошення фізичної особи померлою базується на презумпції її можливої смерті і відсутності будь-яких доказів щодо цього, а встановлення факту смерті - на доказах її смерті. Крім того, при оголошенні фізичної особи померлою, днем її смерті вважається день набрання законної сили рішенням суду про це, а у разі, якщо фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, така особа може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.3 ст. 46 ЦК України). При встановленні факту смерті днем смерті вважається день фактичного її настання. Таким чином, факт смерті фізичної особи може бути встановлено у разі існування беззаперечних доказів настання смерті особи в певний час і за певних обставин, у той час, як оголошення особи померлою засновується не на факті смерті, а на його презумпції. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, фізична особа може бути оголошена померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть особи, коли немає доказів про факт її смерті. Тож, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті особи, заявники мають посилатися на певні докази, що підтверджують такий факт, а не лише зазначати про обставини, що дають підстави припускати загибель фізичної особи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами ст. ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахування викладених обставин, враховуючи, що заявниками не надано жодних доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , в певний час, у матеріалах справи відсутні медичні документи на підтвердження факту та причин біологічної смерті останнього, вимоги заявників про встановлення факту смерті ґрунтуються на припущеннях з огляду на обставини, за яких вони останній раз бачили батька живим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , у певний час, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed