Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

07.02.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Діброва К.Ю. звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місцем проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , місце проживання її батька [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу є донька [PERSON] , [INFO] . Близько 3 років тому колишня дружина виїхала і з того часу донька проживає разом з позивачем. Всіма питання життя доньки займається позивач, для дочки створені всі належні умови для навчання та відпочинку, є в необхідній кількості одяг, дитині забезпечене якісне харчування. Позивач має постійне місце роботи, характеризується позитивно. Позивач з донькою проживають в будинку його рідної сестри, де дитина має окрему кімнату. Відповідачка надає матеріальну допомогу для доньки, проте близько 3 років її не бачила. Станом на дату подачі позову точне місцезнаходження відповідачки позивачу невідоме. Донька бажає проживати з батьком, тому просить визначити її постійне місце проживання разом з ним. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, з позовними вимогами згодна, не заперечує проти того, щоб місцем проживання її доньки [PERSON] визначили місце проживання батька - [PERSON] . Представник третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради в судове засіданні не з`явилася, про дату, час і місцем розгляду справи повідомлена, в письмовій заяві просить провести судове засідання без участі представника та врахувати зазначену у висновку органу опіки та піклування інформацію щодо вирішення спору. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення неповнолітньої [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що з 17.06.2009 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17.06.2009 р. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 29.11.2022 р. за позовом [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6, 8). Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Охтирської міської ради № 16/7 від 26.01.2023 р. (а.с. 9). Відповідно до характеристики [PERSON] навчається в 7 класі Охтирської ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 імені Р.К. Рапія, батько приділяє належну увагу вихованню доньки, постійно відвідує школу, цікавиться навчанням доньки, завжди старається прийти їй на допомогу (а.с.10). Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0945 га, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю від 30.11.1999 р. (а.с. 13). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З матеріалів справи вбачається, що в батька створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав, які б перешкоджали проживанню дитини з батьком, не виявлено. Це підтверджується також висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради від 07.04.2023 року, відповідно до якого органом опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини та встановлено, що позивач [PERSON] з донькою [PERSON] та сім`єю його сестри проживають у будинку з усіма комунальним зручностями. В будинку чисто, в наявності необхідні для проживання меблі та побутова техніка, достатня кількість продуктів харчування. Умови проживання дитини добрі, [PERSON] має окрему кімнату, забезпечена необхідним для розвитку, має одяг та взуття відповідно до віку та сезону, має ноутбук для дистанційного навчання. Встановлено також, що батько працює, отримує самостійний дохід, приймає активну участь у вихованні та навчанні дитини. Судом встановлено, що позивач не чинить [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з донькою, а також її вихованні, мати надає матеріальну допомогу для доньки, проте близько 3 років її не бачила. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради від 07.04.2023 року орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання, з`являється у дитини з досягненням віку 10 років. Малолітня [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилося 13 років, в судовому засіданні пояснила, що останніх 5 років проживає з батьком, без матері. З матір`ю спілкується по телефону. [PERSON] повідомила, що бажає і надалі проживати з батьком та бажає, щоб суд ухвалив таке рішення, так як батько про неї піклується, вирішує всі її проблеми. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У даній справі суд не встановив існування виключних випадків, за яких неможливо було б визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON] . Судом встановлено, що дитина близько 3 років постійно проживає разом з батьком, який опікується нею, приділяє увагу питанню здоров`я дитини, її розвитку та вихованню. Окрім того із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач має належні житлові та побутові умови, характеризується позитивно. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Враховуючи тривалість проживання дитини [PERSON] разом з батьком, сталість її соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. На підставі викладеного, ст. ст. 7, 29, 141, 161, 171 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved