Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Позов обґрунтовує тим, що 12 червня 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на даний час шлюбні відносини припринені. Спільний син проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Вказує, що їй матеріально важко утримувати дитину, з урахуванням того, що необхідно оплачувати витрати на харчування, розвиток, одяг та лікування дитини. Можливості влаштуватись на роботу немає, оскільки перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначає, що відповідач не цікавиться життям сина, жодної участі у його вихованні та утриманні не бере, хоча спроможний таку допомогу надавати, оскільки вже досить тривалий час офіційно працює в Польщі та має стабільний дохід. А відтак, має можливість сплачувати аліменти. В судове засідання позивачка не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, просить задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача, адвокат Турович О.М. до суду подала заяву, в якій позов визнано частково та погоджуються на сплату аліментів в розмірі 2 500 грн., просить справу розглянути без її участі. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 12 червня 2020 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Виконкомом Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , який народився [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що було видане 24 березня 2021 року Корецьким районним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 181 СК України,\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 2 272 гривні. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивачки та відповідача, який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, будучи працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоров`я, інших аліментних зобов`язань не має, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. А тому, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] в розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. В матеріалах справі відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Обґрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 4 000 грн. (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів), позивачка посилається на наявність у відповідача доходу, достатнього для повноцінного забезпечення дитини, які перевищують встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. З огляду на те, що доданий позивачкою до матеріалів позовної заяви письмовий документ, згідно якого, відповідач офіційно працевлаштований в Республіці Польща, викладений іноземною мовою (польською), належним чином не засвідчений та не перекладений на українську мову, суд не може вважати його належним доказом та прийняти його до уваги. За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved