Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на те, що 03 червня 2000 року вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому у Полтавській області, актовий запис №77. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З вересня 2022 року подружні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Спільне життя подружжя не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання та ведення спільного господарства. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позовної заяви не заперечував. Суд, беручи до уваги думки представника позивача та відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2000 року, між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб 03 червня 2000 року, місце державної реєстрації Відділ реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому у Полтавській області, актовий запис №77 (а.с.10). Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Як вбачається із позовної заяви, з вересня 2022 року подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя не має спільного бюджету. Спільне життя подружжя не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання та ведення спільного господарства. Згідно ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 21,\~24 СК України\~шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України\~визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст.110 СК України. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність до оточуючих, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч. 2\~ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved