Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись з вказаним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалися на те, що [PERSON] , перебувала з відповідачем, [PERSON] у шлюбі впродовж року. Шлюб було розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2010 року. Під час перебування у шлюбі, [INFO] у них народилась дочка - [PERSON] . З 2008 року Відповідач проживає окремо і не бере жодної участі в житті власної дочки, не цікавиться її життям, не бере участі в її вихованні, фізичному, культурному, духовному розвитку. Він фактично ухиляться від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття не повної загальної середньої освіти. 10.04.2012 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області присуджено стягнення з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 800,00 грн. Присуджені з відповідача аліменти він не сплачував впродовж 2,5 років, що змусило позивача звернутись до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовною заявою про стягнення боргу по аліментах, неустойки за прострочку сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину ( цивільна справа №344/1980/15-ц, провадження №2/344/2076/15). Відповідач невчасно та не в повному обсязі оплачував аліменти, що призводило до існування в нього постійно діючої заборгованості щодо сплати аліментів на утримання дочки. За період, коли відповідач не виконував рішення суду і не платив аліменти, неповнолітня [PERSON] , перебувала виключно на утриманні матері. Окрім неналежного виконання обов`язку зі сплати аліментів відповідач також не піклується про фізичний і духовний розвиток власної дочки, не спілкується з нею, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Фактично донька не пам`ятає власного батька, не виявляє бажання з ним побачитись, так як впродовж 13 років відповідач був відсутнім в її житті. Відповідач також не виконує обов`язку щодо забезпечення здобуття дочкою повної загальної середньої освіти. Йому навіть невідомо який навчальний заклад відвідує дочка. Отже, Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її життям, не виявляє бажання побачити. Такі його дії порушують вимоги ст. 150 СК України, яка закріплює обов`язок батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідач не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного життя тощо. Про небажання відповідача брати участь в житті власної дочки свідчить і та обставина, що він неодноразово звертався до суду із позовними заявами про зменшення розміру аліментів. Такими своїми діями відповідач фактично позбавляє дитину права на достатній життєвий рівень. Відповідача не цікавить і та обставина, що дочка [PERSON] постійно хворіє та знаходиться на «Д»-обліку в гастроентерології з 2-річного віку. Вона потребує профілактичного лікування, особливого догляду та оздоровлення, покращеного, вітамінізованого харчування тощо. Вважають, що зазначені обставини слід розцінювати як ухилення відповідача від виховання власної дочки і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неї (п. 2 ч.1 ст. 164 СК України). Окрім наведеного відповідач своїми діями, а саме: злісним ухиленням від сплати аліментів, поданням декількох позовів про зменшення розміру аліментів спричинив для неї додаткові витрати на юридичні послуги з метою захисту прав та законних інтересів їхньої дочки. Така поведінка відповідача спонукала позивача [PERSON] ще у 2013 році та 2016 році звертатись до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовами про позбавлення батьківських прав. На момент розгляду справ в суді орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав і рекомендував йому брати участь у вихованні власної дочки. Проте відповідач не прислухався до рекомендацій органу опіки і піклування, продовжував та продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка не знає біологічного батька та не бажає мати з ним правовий зв`язок. Татом вона називає [PERSON] , який фактично і виконує всі функції батька щодо дочки з лютого 2010 року. Враховуючи наведене, просять суд постановити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 25.07.2022 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: виконком Івано-Франківської міської ради (як орган опіки та піклування) про визначення способу участі батька у вихованні неповнолітньої дочки. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що [INFO] народилась дочка [PERSON] . Як зазначено в первісному позові, з 2008 р. він проживає окремо і не бере жодної участі в житті дочки, не цікавиться її життям, не бере участі в її вихованні, фізичному, культурному, духовному розвитку, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти. Крім цього, [PERSON] вказує, що [PERSON] невчасно і не в повному обсязі оплачував аліменти, присуджені Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 р. у справі № 344/1980/15-ц, що призводило до існування постійно діючої заборгованості. Також, позивач долучила до своєї позовної заяви копію рішення Івано-Франківського міського суду від 08.04.2016 р. у справі №344/9355/15-ц, яке набрало законної сили 25.04.2016 р. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що з часу ухвалення цього Рішення суду ситуація не змінилась, навіть погіршилась, він взагалі не може ніяким чином зконтактувати з дитиною, адже позивач та її матір [PERSON] зробили все, щоб дочка забула його, як батька. Єдиний спосіб, за допомогою якого він міг дізнатись про дитину - це розмова по телефону з [PERSON] , який проживає з позивачем, наскільки йому відомо, без реєстрації шлюбу. Зокрема, коли [PERSON] в 2018 році потрібен був його дозвіл на виготовлення паспорту громадянина США для [PERSON] , йому обіцяли, що в разі, якщо він підпише такий дозвіл, то йому дадуть можливість спілкуватись з дитиною, однак цього не сталось. Він знав тільки те, що його дочка проживає в США, а після того як підписав такий дозвіл, [PERSON] припинив будь-яке спілкування із ним. Крім цього, рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.05.2015 р. № 252 про розгляд питань органу опіки та піклування було визначено спосіб його участі у вихованні доньки [PERSON] [INFO] : вівторок з 17:00 год. до 20:00 год., середа з 17:00 год. до 20:00 год., субота з 13:00 год. до 20:00 год. в період перебування дитини на території України у присутності матері [PERSON] . Рішення органу опіки та піклування [PERSON] не виконує, і виконувати не збирається. Згідно з Інформацією про сім`ю [PERSON] від 05.10.2015 р. Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 431/01-09, він звертався до фахівця із соціальної роботи МЦСССДМ із проханням посприяти у зустрічах з донькою [PERSON] , причому спеціаліст телефонував до бабусі дитини і матері позивача [PERSON] , яка повідомила, що матір дитини дала їй юридичне доручення щодо представлення інтересів сім`ї, оскільки [PERSON] не бажає ні з ким спілкуватись та травмувати дитину. Крім цього, відповідно до листа від 14.01.2016 р. № 14/01-09 Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, куди він звертався за сприянням в організації зустрічей дитини з батьком, позивача за зустрічним позовом повідомили, що до функціональних обов`язків Центру не входить організація зустрічей дитини з батьком. Таким чином, хоча формально Органом Опіки й піклування було прийнято Рішення про визначення способу його участі у вихованні дочки, однак з вини [PERSON] та її матері - [PERSON] , яка представлялась її представником, це Рішення умисно не виконується [PERSON] , а особи, які мали би контролювати його виконання, самоусунулись від цього. Він дав згоду на виїзд дочки за кордон та на оформлення її паспорта громадянина США, повіривши в обіцянки, що йому дадуть можливість спілкуватись з дитиною, однак це був звичайний обман. Зазначає, що бабуся дитини, матір позивача [PERSON] вирішує абсолютно всі питання, які стосуються життя її дорослої дочки [PERSON] та неповнолітньої онуки. Крім цього, не відповідає дійсності той факт, що він має заборгованість по аліментах, як це вказано в позовній заяві [PERSON] . Він сплачує аліменти відповідно до рішення суду і заборгованості в нього немає. Так, 16.02.2012 року Івано-Франківським міським судом було ухвалене рішення у справі № 907/166/2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яке було змінене рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2012 р. Суд апеляційної інстанції постановив стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] 2007 року народження аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно починаючи з третього січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2015 року в справі 344/4786/15-ц було змінено розмір аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 року, що стягується з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] з 800 грн. на 1/3 частину усіх видів заробітної плати (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили. 15 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Кузика І.І. під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 32689171, в якій просила зобов`язати головного державного виконавця здійснити перерахунок боргу [PERSON] зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який стягується в межах виконавчого провадження № 32689171. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 6 квітня 2021 року в справі №0907/166/2012, яка набрала законної сили 21.04.2021 р., у задоволенні скарги відмовлено в повному обсязі. При цьому, в цій Ухвалі суд встановив, на станом на 05 квітня 2021 року переплата по аліментах у ВП № 32689171 становить 1112,02 грн. Надалі, [PERSON] , яка не змогла довести факт наявності заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки, звернулась до головного державного виконавця Відділу ДВС в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузика Івана Івановича, який склав завідомо неправдиву довідку про наявність в нього заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.10.2021 року в сумі 19 545.87 грн. В зв`язку з цим, 05.10.2021 р. у виконавчому провадженні № 32689171 головний державний виконавець Кузик І.І. встановив йому тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю, тимчасове обмеження у праві полювання, а також наклав штраф у розмірі 3909.17 грн. на користь держави. Оскільки довідка [PERSON] не відповідала раніше виданим ним же довідкам щодо розміру сплачених аліментів, а також висновкам Івано-Франківського міського суду щодо стану сплати аліментів, наведеним в Ухвалі від 6 квітня 2021 року в справі № 0907/166/2012, він оскаржив вищевказані постанови державного виконавця Кузика І.І. від 05.10.2021 р. щодо обмеження його прав, винесені ним у виконавчому провадженні №32689171. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022 р. вказані постанови були визнані неправомірними та скасовані. Ситуація ускладнена ще й тим, що він викликався до Івано-Франківського міського суду як свідок сторони обвинувачення по кримінальному провадженню № 344/11247/17 про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.296 КК України, з чим він пов`язує пред`явлення позову про позбавления батьківських прав позивачем. Крім цього, наскільки йому відомо, позивач в США мала намір отримати фінансову допомогу на дитину, батько якої позбавлений батьківських прав. Тому, з огляду на неможливість вирішити питання його участі у вихованні дочки [PERSON] мирним шляхом, він вирішив скористатись правом подачі зустрічного позову, передбаченим ст.ст. 193-194 ЦПК України. Зазначає, що підставою його звернення до суду із зустрічним позовом є порушення [PERSON] його права батька, на участь у вихованні неповнолітньої дочки [PERSON] , оскільки позивач чинить перешкоди у такому спілкуванні, умисно ввела його в оману, що дитина постійно знаходиться за межами України, що вона не хоче спілкуватись із ним, що таке спілкування її травмує, і зробила все, щоб він не міг контактувати з дочкою, через що дитина втратила емоційний зв`язок з рідним батьком. Враховуючи наведене просить суд зобов`язати [PERSON] забезпечити вільну можливість [PERSON] зустрічатись та спілкуватись з дитиною [PERSON] , [INFO] , визначивши спосіб участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] шляхом встановлення часу для особистого спілкування, спільного відпочинку та участі у вихованні дитини без присутності [PERSON] та стороннього нагляду, починаючи з дати набрання чинності рішенням суду у справі №344/7672/22, у вигляді систематичних побачень батька [PERSON] з дитиною [PERSON] за таким графіком: по два вихідних дні поспіль, починаючи з 11 -ти годин ранку суботи до 18-ї годин неділі першого та четвертого тижня кожного місяця; кожного календарного року, під час літніх канікул у навчальному закладі, в якому навчається дитина [PERSON] (у період з 30 червня по 31 серпня), - на строк тривалістю не менше як 15 календарних днів поспіль, починаючи з першої п`ятниці від початку вказаного періоду, або, у випадку неможливості побачення з дитиною починаючи з цього дня з поважних причин, - починаючи з другої п`ятниці від початку вказаного періоду; кожного календарного року, під час зимових канікул у навчальному закладі, в якому навчасться [PERSON] , на строк тривалістю не менше як 5 календарних днів поспіль, починаючи з другого дня від початку перших зимових канікул у поточному навчальному poцi; кожного календарного року, під час весняних канікул у навчальному закладі, в якому навчається [PERSON] , на строк тривалістю не менше як 5 календарних днів поспіль починаючи з другого дня від початку перших весняних канікул у поточному навчальному році; кожного календарного року, під час осінніх канікул у навчальному закладі, в якому навчається [PERSON] , на строк тривалістю не менше як 5 календарних днів поспіль починаючи з другого дня від початку осінніх канікул у поточному навчальному році. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських відносно [PERSON] [INFO] просить відмовити. Судові витрати покласти на [PERSON] . Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.08.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: виконком Івано-Франківської міської ради (як орган опіки та піклування) про визначення способу участі батька у вихованні неповнолітньої дочки прийнято до сумісного розгляду з позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, об`єднавши їх в одне провадження. 24.08.2022 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Шиманською Н.С. подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, який обґрунтовує тим, що вважає, що в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви слід відмовити повністю у зв`язку із їх безпідставністю, недоведеністю, та необґрунтованістю. Під час перебування у шлюбі, 12 грудня 2007 року у позивача [PERSON] та відповідача за зустрічною позовною заявою народилась дочка [PERSON] . З 2008 року позивач за зустрічним позовом проживає окремо і не бере жодної участі в житті власної дочки, не цікавиться її життям, не бере участі в її вихованні, фізичному, культурному, духовному розвитку. Він фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При чому така його поведінка є наслідком його особистого рішення, а не дій відповідача за зустрічним позовом. Даний факт підтверджується відсутністю доказів, які б свідчили про те, що позивач за зустрічним позовом вживав будь-яких заходів для його участі в житті власної дочки. В матеріалах справи відсутні звернення до державних органів в тому числі і правоохоронних, з метою фіксації факту його намірів бачитись з дочкою та вчинення будь-яких перешкод зі сторони відповідача. Після того як позивач за зустрічним позовом 07.05.2015 року отримав рішення № 252 Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про розгляд питань органу опіки та піклування», яким визначено спосіб його участі у вихованні доньки, він жодного разу не з`явився до дочки, хоча адреса її проживання йому була відома. Про небажання відповідачки за зустрічним позовом, щоб він бачився з дитиною свідчить виключно зміст зустрічного позову. Докази такої поведінки відповідача за зустрічним позовом в матеріалах справи відсутні. Немає в матеріалах справи і повторних звернень позивача за зустрічним позовом до органу опіки та піклування з відповідною скаргою на дії відповідача, які полягали в ухиленні від виконання вище згаданого рішення №252 від 07.05.2015 року. Лист позивача за зустрічним позовом до МЦСССДМ датовані вереснем та груднем 2015 року. Саме тоді, коли на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходилась справа за позовом відповідача за зустрічним позовом до позивача за зустрічним позовом про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки. Тобто дії позивача за зустрічним позовом пов`язані із зверненням до МЦСССДМ були формальними, виключно з метою щоб Відповідачу за зустрічним позовом відмовили у задоволенні позовних вимог. Після прийняття судового рішення, яке долучено до зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом не вживав жодних заходів і не цікавився дочкою впродовж 6-ти років. У 2018 році позивач за зустрічним позовом надає нотаріально посвідчену згоду на виготовлення паспорту власній дочці. Однак приховує ту обставину, що дана заява не має жодного юридичного значення для державних установ США, громадянином якої є їхня дочка позивач. Від позивача за зустрічним позовом вимагалась згода на виготовлення документів для дочки, оформлена у посольстві США, яке знаходилось в м. Києві. Без дозволу батька, написаного у Посольстві США в Україні, Відповідач за зустрічним позовом не могла виробити паспорт дочці і вони, відповідно, не могли приїхати на Україну. Отже, тривала відсутність дочки на території України була спричинена саме бездіяльністю позивача за зустрічним позовом і його небажанням виконувати, покладені на нього батьківські обов`язки. Всі дії Позивача за зустрічним позовом відносно його неповнолітньої дочки зводились до звернень до суду з метою зменшення розміру аліментів та вчинення перешкод у виготовленні документів для власної дочки. Зміст зустрічної заяви є надуманим позивачем і не підтверджується жодним доказом. Додатково зазначає, що формулювання самих вимог зустрічної позовної заяви, їх зміст додатково доводить, що позивач за зустрічним позовом не дбає про інтереси дитини. Для дочки на сьогодні батьком є інший чоловік. Позивача за зустрічним позовом вона не знає, на вулиці його не впізнає, а він просить призначити час побачень без матері з ночівлею. Дочка не залишиться ночувати з незнайомим для неї чоловіком та ще й поза межами власного дому. Позивач мав би врахувати, що його дочка знаходиться в підлітковому віці і задоволення вимог зустрічної позовної заяви може психологічно травмувати дитину, однак думка дитини йому байдужа. Позивач з 2015 року, коли час його побачень з дочкою був визначений Рішенням № 252 від 07.05.2015 року тільки тепер, у 2022 році, звертається із зустрічним позовом про визначення способу участі батька у вихованні неповнолітньої дочки, а впродовж 7-ми років його не турбувало, що він не бачиться з власною дочкою. Відсутні докази його відвідування дочки дома, в дошкільному закладі, як і в школі, адже з 2019 року дочка постійно проживає на території України. Про школу, в якій навчається дочка позивачу було відомо, так як тривали суди і вони надавали довідку, де навчається дитина. Навчанням дитини впродовж останніх навіть трьох років не цікавився, школа є відкритою для батьків і ніхто не перешкоджав йому звернутись до директора чи класного керівника із запитанням як навчається його дочка, чим цікавиться, які потреби має. Не надає позивач за зустрічним позовом і роздруківку телефонних дзвінків. Відповідач не змінювала номер телефону ще з моменту їх знайомства. Вважає, що задоволення позовних вимог призведе до порушення прав та законних інтересів неповнолітньої дочки. Також представником відповідача за зустрічним позовом зазначається, що права позивача за зустрічним позовом не порушуються. Невиконання ним обов`язків щодо участі у вихованні, утриманні та піклуванні дочки є його свідомим рішенням. Отже з матеріалів справи вбачається, що жодні права позивача за зустрічним позовом не порушені. Не брати участь у вихованні неповнолітньої дочки було його свідомим рішенням. А звернення із зустрічним позов є не що інше, як бажання чинити наперекір відповідачу за зустрічним позовом. Вищенаведені обставини свідчать про те, що поведінка позивача за зустрічним позовом, пов`язана із самоусуненням від виконання батьківських обов`язків, суперечить інтересам дочки, позбавляє її відповідних благ, створює перешкоди у реалізації відповідних прав та обов`язків. Зокрема, бути усиновленою тим, ким вона називає «батьком», який виконував дану функцію з її трирічного віку та постійно присутній у її житті, займається її виховання та утриманням. Також, у відзиві зазначає, що задоволення вимог первісної позовної заяви та позбавлення відповідача за первісним позовом батьківських прав жодним чином не позбавляє його можливості спілкуватись з дитиною і бачитись з нею. Дочка є вже дорослою, може самостійно приймати рішення щодо побачень із біологічним батьком, відповідач за зустрічним позовом не впливає на її вибір та поведінку відносно позивача за зустрічним позовом. Впродовж 10-ти років позивач за зустрічним позовом вчиняє дії спрямовані на погіршення життєвого рівня своєї дочки, шляхом звернення до суду із позовними заявами про зменшення розміру аліментів. Тобто він свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, та самоусунувся від виховання та утримання дочки. Позивачу за зустрічним позовом не чиняться жодні перешкоди у вихованні дитини ані відповідачем, ані іншими особами. Виходячи з наведеного, позовні вимоги зустрічної позовної заяви не визнають, просять відмовити в їх задоволенні у зв`язку із безпідставністю та необгрунтованістю. Судові витрати по справі слід залишити за позивачем за зустрічним позовом. Позивачі та їх представник в судовому засіданні просили позов задовольнити, та просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Так, в судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що в 2008 році відповідач самоусунувся від виховання дитини. В період з 2007 року по 2013 рік дитина проживала в Україні. З 2013 року по 2017 рік дитина проживала в США, перебуваючи в Україні протягом 2 місяців в зимовий період та протягом 3 місяців в літній період. В період з 2018 року по серпень 2019 року дитина постійно проживала в США. З вересня 2019 року дитина постійно проживає в Україні, відвідує навчальний заклад. З вересня 2019 року донька проживає на [ADDRESS] у будинку, який їй належить на праві власності. Крім того, 06.02.2023 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] , в якій позивач пітримала заявлені вимоги та просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неї, оскільки відповідача вона не знає. Для неї відповідач чужа людина, тому бачитись із ним, спілкуватись чи підтримувати будь-який зв`язок вона не бажає. Зазначає, що відповідач впродовж 15 років не виявляв бажання зустрітися з нею і бути присутнім у її житті. Відповідач ніколи не цікавився її життям і не намагався з нею зустрітися. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні первісного позову, та задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що про те, що дитина проживає в м.Івано-Франківську він дізнався в липні 2022 року. З 2016 року позивач [PERSON] не повідомляла його, коли дитина перебуває в Україні. На час перебування дитини за кордоном він спілкувався з донькою в телефонном режимі, однак мати заборонила дитині спілкуватися з ним. Оскільки донька не проживає за місцем своєї реєстрації, він через спільних знайомих хотів довідатися адресу її проживання. На даний час місце проживання дитини йому не відомо. Після подачі позову, він приходив до дитину в школу, та звернувся до директора з метою спілкування з дитиною. Директор направила його класного керівника доньки. Класний керівник зателефонувала позивачці [PERSON] та повідомила, що мати дитини зазначила про можливість його спілкування з дитиною у час, визначений графіком. До директора шкоди він приходив 4 рази, цікавився успіхами дитини у навчанні. Також, він приносив дитині подарунок, однак класний керівник відмовилась передати подарунок. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні підтримала наданий висновок Органу Опіки та піклування. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2019 року вона є класним керівником [PERSON] . В січні 2023 року до шкоди приходив батько [PERSON] , хотів дізнатися про успіхи дитини, поговорити з дитиною та бачитися з дитиною в навчальному закладі. Оскільки батько прийшов під час уроків, з дитиною він не бачився. Дані батька зазначені в особовій картці дитини, однак представники школи з ним не контактували, оскільки при виникненні потреб мати та бабуся завжди в контакті. Дитина не хоче спілкуватися з батьком, оскільки вона вважає батьком іншу людину. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що після розлучення відповідач не приходив до дитини, не бачив її та не виявляв до неї інтересу. Батько один раз контактував з дитиною в телефонному режимі. Негативних висловлювань або заборон у спілкуванні з дитиною зі сторони позивача [PERSON] не було. Дитина 13 років проживає в повноцінній сім`ї. Вона називає татом [PERSON] та хоче, щоб він був її татом. Між ними склалися гарні стосунки, вони дружні один до одного, люблячі. Відповідач бачив дитину в місті, однак навіть не підійшов привітатися. Їй відомо, що відповідач не скористався можливістю бачити дитину у встановлений органом опіки та піклування графік. Влітку 2019 року дитина приїхала з США та постійно проживає в м.Івано-Франківську, однак відповідач не приходив до дитини та не телефонував. Із письмових пояснень [PERSON] від 05.08.2022 року вбачається, що він проживає однією сім`єю із [PERSON] з 2010 року. Створюючи сім`ю із [PERSON] він усвідомлював, що бере відповідальність за виховання та утримання її неповнолітньої дочки від першого шлюбу [PERSON] , так як її біологічний батько жодної участі в житті дочки не брав. Він не проявляв свого бажання виховувати та піклуватись про свою доньку. Мати не чинила жодні перешкоди у побаченнях батька з дочкою. Певний період, а саме з грудня 2017 року по вересень 2019 року Настя дійсно проживала на території Сполучених Штатів Америки. Однак її телефон був в зоні досяжності і ніхто не перешкоджав відповідачу спілкуватись з власною дочкою. Насті було три роки, коли він замінив їй тата та почав брати участь в її житті, опікувався нею та утримував, займався її вихованням. Саме його вона називає «татом» і це її вибір. Їй ніхто не вказував як до нього звертатись. Жодного тиску на дитину зі сторони родичів не було. Оскільки, він впродовж 12-ти років дбає про [PERSON] , він має намір її усиновити. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до на ступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, перекладеного з англійської мови на українську, [INFO] народилась [PERSON] у місті Нью Брітан, графства Хартфорд, штат Коннектикут, у матері [PERSON] , та батька [PERSON] . Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.09.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. Як вбачається із копії рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 року у січні 2012 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2012 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку та 480,00 грн. додаткових витрат, починаючи з 03.01.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2012 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 03 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 116 325 гривень 00 копійок пені за прострочення з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року сплати аліментів та 886 гривень 40 копійок індексації аліментів за період з 01 січня 2012 року по 01 лютого 2015 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] половину додаткових витрат на дитину [PERSON] [INFO] , в розмірі 5832 гривні 00 копійок щорічно. У задоволенні решти позивних вимог відмовлено. Як вбачається з копії витягу рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.05.2015 року №252 [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні [PERSON] , [INFO] : вівторок з 17:00 год. до 20:00 год.; середа з 17:00 год. до 20:00 год.; субота з 13:00 год. до 20:00 год. в період перебування дитини на території України у присутності матері [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.06.2015 року рішення Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2015 року в частині стягнення додаткових витрат скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь додаткових витрат на дитину [PERSON] [INFO] , в розмірі 5 832 грн. 00 коп. щорічно відмовлено. Рішення суду в частині стягнення пені змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 95 000 грн. пені за прострочення сплати аліментів з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року. В решті рішення залишено без зміни. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року змінено розмір аліментів, визначений за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.04.2012 року, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 800 гривень на 1\\3 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. Відповідно до інформації про сім`ю директора Івано-Франківського міського центу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.10.2015 року [PERSON] звертався до фахівця із соціальної роботи МЦСССДМ із проханням посприяти йому у зустрічах з донькою [PERSON] . Йому рекомендовано попередньо особисто зателефонувати матері дитини [PERSON] для налагодження відносин та встановлення часу зустрічей з дитиною в МЦСССДМ. Проте, [PERSON] відмовився телефонувати, мотивуючи це тим, що йому буде відмовлено в зустрічі з донькою. В розмові із бабусею [PERSON] стало відомо, що матір [PERSON] надала їй юридичне доручення щодо представлення інтересів сім`ї, оскільки [PERSON] не бажає ні з ким спілкуватись та травмувати дитину. Запропоновано [PERSON] та [PERSON] спільні зустрічі з батьком дитини в МЦССССДМ у присутності фахівця із соціальної роботи, проте вони категорично відмовились. Фахівцем із соціальної роботи з сім`єю [PERSON] ([PERSON]) ведеться робота за карткою обліку роботи з сім`єю. Листом директора Івано-Франківського міського центу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14.01.2016 року [PERSON] проінформовано про те, що до функціональних обов`язків МЦСССДМ не входить організація зустрічі дитини з батьком. В рамках повноважень МЦСССДМ фахівець із соціальної роботи може бути присутнім в заздалегідь спланованій батьками спільній зустрічі з дитиною в робочий час. Із копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.04.2016 року вбачається, що [PERSON] , в інтересах [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] , орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Рішенням суду від 08.04.2016 року у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовлено. Згідно копії посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. заяви від 07.07.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №1095 [PERSON] надав згоду на виготовлення паспорту громадянина Сполучених Штатів Америки без обмеження строку його дії, його малолітній доньці, [PERSON] , котра народилась [INFO] . Крім того, [PERSON] надав згоду на тимчасові поїздки зі Сполучених Штатів Америки і назад до Сполучених Штатів Америки в період з 10.07.2018 року по 12.12.2025 року малолітньої доньки, [PERSON] , котра народилась [INFO] , що підтверджується копією заяви [PERSON] від 07.07.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В., зареєстровано в реєстрі за №1096. Як вбачається із копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.07.2019 року, [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Рішенням суду у задовленні вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів відмовлено. Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 року у задоволенні скарги [PERSON] , заінтересовані особи головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузик Іван Іванович, [PERSON] про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок боргу зі сплати аліментів - відмовлено у повному обсязі. З копії довідки, виданої директором приватної школи-садка «Перша Ластівка» Мирошниченко Т. від 17.01.2022 року вбачається, що оплату за навчання [PERSON] , учениці 8-А класу здійснює мама учениці - [PERSON] , біологічний батько - [PERSON] за навчання не оплачував та в школі жодного разу не був. Як вбачається із характеристики [PERSON] , виданої класним керівником та директором школи, рідні приділяють [PERSON] належну увагу. Мати, бабуся та [PERSON] , якого дитина називає і вважає своїм батьком, систематично спілкуються із вчителями та цікавляться успіхами дитини у школі, а також завжди готові співпрацювати із школою в усіх питаннях. Із копії виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.02.2022 року вбачається, що [PERSON] знаходиться на «Д» - обліку в гастроентерології з 2-х річного віку. Відповідно до довідки-висновку про відношення доньки [PERSON] , [INFO] , до батька [PERSON] , складеного практичним психологом [PERSON] за результатами психологічного обстеження, яке було спрямоване на вивчення психоемоційного стану та рівня міжособистісних стосунків дівчинки [PERSON] , практичним психологом [PERSON] з`ясовано, що членами своєї сім`ї дитина вважає маму, [PERSON] ( [INFO] ), свого молодшого брата [PERSON] ( [INFO] ) і тата [PERSON] . Проективні методики вказують на емоційну близькість дитини з цими людьми, де авторитетом для неї є - мама. За малюнком сім`ї виявлено, що для дитини на даний час найбільш значимими членами сім`ї є матір та вітчим, які намальовані більшими за інших, емоційний зв`язок і близькість у стосунках з бабусею та молодшим братом, біологічний батько на малюнку відсутній. Під час обговорення дівчинка пояснила, що єдиного батька, якого вона знає - це є тато [PERSON] , з яким їй добре, він її любить та піклується. У родині сприятлива сімейна атмосфера. Біологічний батько в виховання дитини не включався. Своє ставлення до нього [PERSON] не може назвати як позитивне чи негативне, бо не знає цієї людини. Бажання бачитися з ним не виявляє, оскільки зовсім його не пам`ятає. Дівчинка розповідала, що не пам`ятає жодного знаку уваги від тата, навіть не знає його з вигляду, так як контакту з ним не було з часів її свідомого життя, не пам`ятає жодного подарунка чи живих зустрічів з батьком. Зі слів Насті все піклування про неї завжди було і є від мами і тата [PERSON] . Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.02.2022 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення. Скаргу [PERSON] задоволено. Визнати неправомірними та скасовані постанови Головного державного виконавця Відділу ДВС в місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика І.І. від 05 жовтня 2021 року винесені у виконавчому провадженні № 32689171, зокрема: постанову від 05 жовтня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження [PERSON] у праві керування транспортними засобами; постанову від 05 жовтня 2021 року про тимчасове обмеження [PERSON] у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною зброєю та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову від 05 жовтня 2021 року про встановлення тимчасового обмеження [PERSON] у праві полювання; постанову від 05 жовтня 2021 року про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3909,17 грн. Із копії повістки про виклик до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.05.2022 року вбачається, що суд викликає [PERSON] як свідка у справі про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.296 КК України. Згідно копії довідки, виданої головним державним виконавцем відділу ДВС у місті Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.06.2022/59997 згідно даних АСВП (Автоматизована система виконавчого провадження) на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), перебуває виконавче провадження №57455919 з виконання виконавчого листа №344/1980/2015 від 22.06.2015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 95000 грн. пені за прострочення з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року сплати аліментів та 886,40 грн. індексації аліментів за період з 01.01.2012 року по 01.02.2015 року. Станом на сьогоднішній день по даному виконавчому провадженні проведено наступні стягнення: боргу - 3128,35 грн., виконавчого збору - 219,72 грн., та 72 грн витрат на проведення виконавчих дій. Як вбачається із психологічної характеристики особистісних психологічних характеристик дитини та сімейних відносин [PERSON] , складеної у центрі психологічної допомоги дітям «Серденько» від 16.08.2022 року [PERSON] розказала про відносини в сім`ї, про те, що ніколи не бачила біологічного батька ( [PERSON] ), та не проявляє бажання познайомитись та відновити зв`язок. Відверто заявляє про бажання змінити прізвище та по-батькові вітчима ( [PERSON] ). На запитання, що змінить заміна прізвища та по-батькові в її житті вона відповіла, що зможе себе повністю відчувати невід`ємною частиною сім`ї. Каже, що хоче носити прізвище та по-батькові людини, яку пам`ятає ніби від самого народження, поважає та хоче наслідувати. Із зазначеної психологічної характеристики також вбачається, що ставлення до біологічного батька ( [PERSON] ) за методикою «Мої рідні» негативне та недовірливе. Дівчина дала відповідь «ні» на всі твердження стосовно довіри та поваги до нього. За шкалами методики [PERSON] «не готова йому довіряти таємницю», «не звернеться за порадою», «не важлива його думка», вважає, що «він її не зрозуміє», та «не хоче наслідувати його». За допомогою методу «Інтерв`ю» виявлено, що така недовіра та не бажання спілкуватись є наслідком того, що [PERSON] ніколи не була знайома зі своїм татом та ніколи не бачила його. Зі слів дитини, знайомитись із біологічним татом бажання вона не має. Методика «Не закінчені речення» підтвердила, що дівчина не хоче співставити себе із біологічним татом. Під час бесіди дівчина розказала про ситуацію, коли біологічний батько свідомо (на думку [PERSON] ) не підписав папери і документи, які б дозволили їй повернутись додому із за кордону з мамою, за що вона дуже засмучена. Згідно Витягу з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 28.09.2022 року рекомендоване виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради надати Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . 30.09.2022 року Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» складено вторинну психологічну характеристику психоемоційного стану дитини - [PERSON] , із якої вбачається, що під час бесіди із [PERSON] стало відомо, що дівчина засмучена рішенням опікунської ради щодо зустрічей із біологічним батьком. [PERSON] пригнічує факт того, що її думку та рішення не бачитись і не спілкуватись із [PERSON] не враховано. Дитина повідомила, що під час засідання опікунської ради, що [PERSON] підсовується вперед, щоб побачити обличчя [PERSON] , але дівчина робила все щоб не бачити його і щоб якнайменше він бачив її. Дівчина пояснює свою поведінку тим, що не бажає бачитись і підтримувати зв`язок із біологічним батьком. В бесіді стало відомо, що дівчина вважає саме [PERSON] своїм татом і за словами дівчини вона не хоче два тата. За візуальною психодіагностикою під час бесіди про біологічного батька у дівчини зафіксовані тілесні реакцій, що свідчать про сплеск реактивної тривожності та прояв потреби у захисті, а саме зміна положення тіла в «закриту позицію», тремтіння рук, підвищення ритміки рухів ногами. В бесіді дівчина повідомила, що із-за поведінки біологічного батька до матері дитини після оголошення рішення опікунською радою, [PERSON] зневажає [PERSON] та відчуває до нього відразу. На запитання спеціаліста «Що відбудеться, якщо батько зустріне тебе на вулиці?» дівчина відповіла, що пройде мимо і не захоче розмовляти із ним, а якщо почне чіплятись, то буде дзвонити батькам. Із зазначеної психологічної характеристики також вбачається, що за проективними методиками «Автопортрет», «Кактус», «Я-не Я» виявлено пригнічений психоемоційний стан, що характеризується низьким рівнем впевненості в собі, в своїх діях, зниженням рівня самооцінки та наявністю зростаючих тенденцій до депресивних психоемоційних станів дівчини. Із бесіди стало відомо, що ситуації, в котрих не враховується думка дитини із боку значимих дорослих є травматичними для неї. Дитині критично важливо, щоб її поважали, рахувались із її думкою. За результатами вторинної психодіагностики можна зробити висновок, що дитина знаходиться в стані переживання сильного стресу, подібного до травматичної ситуації: Психоемоційний стан дитини пригнічений та виснажений. Присутня відкрита потреба у захисті та повазі, що сформували у дитини підвищення рівня ситуативної тривожності, зниження рівня самооцінки та ознаки психосоматичної реакції організму. Із копії консультативного висновку лікаря [PERSON] від 03.10.2022 року вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: генералізований тривожний розлад. 05.10.2022 року [PERSON] звернулася із заявою до міського годови м.Івано-Франківська з проханням винести на повторний розгляд комісії з питань захисту прав дитини питання позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дочки [PERSON] , 2007 року народження. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.11.2022 року №1125 вирішено надати Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, із висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Підстави з яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені ст. 164 Сімейного кодексу України, в тому числі у зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами), вбачається, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи; позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 151 цього Кодексу, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на особисте звернення до суду з відповідною заявою в порядку цивільного судочинства за захистом свого права чи інтересу, а також може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають із відносин, у яких він (вона) особисто бере участь. Звертаючись до суду з позовом, матір дитини та неповнолітня [PERSON] посилалися на те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її життям, не виявляє бажання побачити. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, та встановивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач,який починаючи з 2008 року проживав окремо від дитини, не виконував своїх батьківських обов`язків з її виховання протягом 15 років, не спілкувався із дитиною, тобто фактично самоусунувся від її виховання, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, про що неповнолітня [PERSON] особисто зазначила у позові. Доводи відповідача про те, що він не спілкувався з дитиною у зв`язку з тим, що мати дитини чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд вважає безпідставними, оскільки належних доказів, які б свідчили про те, що йому чинилися такі перешкоди , суду не надані. Так, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.05.2015 року №252 [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні [PERSON] , [INFO] : вівторок з 17:00 год. до 20:00 год.; середа з 17:00 год. до 20:00 год.; субота з 13:00 год. до 20:00 год. в період перебування дитини на території України у присутності матері [PERSON] . Тобто, батько погодився із визначеним способом участі у вихованні дитини. Крім того, в рішенні чітко визначено про можливість побачень з дитиною в період її перебування на території України. Посилання на те, що йому не було відомо місце проживання дитини суд вважає безпідставними, оскільки під час розгляду судом справи про позбавлення батьківських прав в 2016 році матір [PERSON] повідомляла місце проживання дитини. Таким чином, суд вважає встановленим, що місце проживання дитини не змінилося з 2016 року та відповідач мав можливість відвідати дитину за її місцем проживання. В той же час, [PERSON] не звертався до суду із вимогами про усунення таких перешкод. Якщо відповідач вважав, що поведінка матері дитини впливає на його права щодо виховання дитини, він не був позбавлений можливості звернутися до органів опіки та піклування або суду про визначення іншого способу участі у вихованні дитини з метою реалізації своїх прав. Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, оскільки обставин,які б перешкоджали йому реалізувати свої права, не встановлено. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування і побачень з дитиною, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Стосовно зустрічного позову, суд приходить до наступного висновку: Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини закріплена ст. 141 СК України. Тому, той з батьків, з ким вона проживає, не має права перешкоджати другому з батьків здійснювати свої батьківські права, якщо його спілкування з дитиною не завдає шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, моральному розвитку. Статті 158, 159 СК України визначають порядок вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Зокрема, спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, попередньо розглядає орган опіки і піклування. Підставою для подання позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є : чинення перешкод тим з батьків, з ким проживає дитина, спілкуванню та вихованню дитини другим з батьків, який проживає окремо від неї; недодержання вимог рішення органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом звертався із заявою до Органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні його доньки [PERSON] , та рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.05.2015 року №252 [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні [PERSON] , [INFO] : вівторок з 17:00 год. до 20:00 год.; середа з 17:00 год. до 20:00 год.; субота з 13:00 год. до 20:00 год. в період перебування дитини на території України у присутності матері [PERSON] . Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. В той же час, судом не встановлено, та позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що [PERSON] чинила [PERSON] перешкоди у спілуваннї та зустрічах з [PERSON] . Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В ході розгляду справи позивачем за зустрічним позовом не надано доказів та підтвердження створення [PERSON] перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а сам [PERSON] тривалий час не спілкувався з дитиною та не приймав участі у її вихованні, отже відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні неповнолітньої дочки Слід зазначити, що запропонований позивачем порядок участі у вихованні та спілкуванні із донькою [PERSON] суперечитиме інтересам дитини, якій станом на час розгляду справи виповнилось 15 років, та яка у категоричній формі під час розмови з психологом та в суді виразила своє небажання спілкуватися з батьком, бачитися з ним. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю. При цьому слід враховувати, що думка неповнолітньої дитини є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, з якими вона постійно проживає. Тому думка неповнолітньої дитини є важливою, але не може бути абсолютною для суду. Верховний Суд у Постанові від 24 травня 2022 року у справі № 334/11217/13-ц зазначив, що зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, і налагодження цих зв`язків може бути значно ускладнено. Запропонований позивачем [PERSON] у зустрічній позовній заяві порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відмінний від порядку, визначеного органом опіки та піклування у рішенні від 07.05.2015 року №252. Позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що запропонований ним у зустрічному позові порядок його участі у вихованні та спілкуванні із донькою відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, ураховуючи небажання самої дитини спілкуватися та бачитися з батьком, а тому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: виконком Івано-Франківської міської ради (як орган опіки та піклування) про визначення способу участі батька у вихованні неповнолітньої дочки слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved