Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] , інтереси якого представляє Погурський В.І. , звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до територіальної громади с. П`ядиківці в особі Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті матері за законом є [PERSON] . Дочка спадкодавиці [PERSON] від спадкового майна відмовилася, що підтверджується відповідною заявою, інша дочка, [PERSON] померла. Вказує на те, що [PERSON] спадщину прийняв, і звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, однак 29.03.2023 надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як у покійного не було правовстановлюючого документу на будинок. Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, оформити спадщину в нотаріальній конторі в поза судовому порядку не вдалося. За таких обставин, з посиланням на норми закону, просить визнати за ним право власності на спадкове майно. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач позов визнав та просив його задовольнити. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.04.2023 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.05.2023. У підготовче засідання адвокат Погурський В.І не прибув, 08.05.2023 через канцелярію суду скерував заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглядати справу без участі представників сторони позивачів. Представник відповідача Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області - селищний голова Г.Храпко у судове засідання не прибув, на адресу суду 02.05.2023 скерував відзив, я якому визнав позовні вимоги в повному обсязі, з наслідками такого визнання ознайомлений. Крім того, просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.03.2004, виданого виконкомом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, [PERSON] померла [INFO] у с. П?ядиківці Кіцманського району Чернівецької області, про що складено відповідний актовий запис №12. Із виписки із погосподарської книги від 10.03.2023 № 187 слідує, що згідно запису в по господарській книзі № 2 ст.70 у домогосподарстві за [ADDRESS] власником житлового будинку була [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідок № 722 від 27.11.2020 та № 185 від 10.03.2023, виданих виконкомом Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, померла [PERSON] , 1934 року народження, проживала за адресою [ADDRESS] з 1980 року до дня смерті. Разом із нею на день її смерті в житловому будинку за вищевказаною адресою проживав її син [PERSON] з 1982 року. Крім того, відповідно до довідки-характеристики, виданої Кіцманським бюро технічної інвентаризації від 29.03.2023 № 77 та технічного паспорта на будинок садибного типу, який виготовлений станом на 24.03.2023, встановлено, що житловий будинок побудований в 1969 році та складається з: житлового будиноку літ. А-І, загальною площею 50,20 кв.м, житловою - 40,50 кв.м.; сараїв літ.Б, В, Г,Д, Е, погребу літ.Пг/В, вбиральні літ.- Ж, колонки №1, огорожі № 2-3. Згідно з висновком про вартість, дійсна вартість об`єкту оцінки будинковолодіння з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , станом на 29.03.2023 року становить 163 419 грн. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2023, виданою державним нотаріусом Кіцманської нотаріальної контори Беженар А.М., відмовлено спадкоємицю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по по [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що ним не подано нотаріусу правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок, що підтверджують реєстрацію права власності на цей житловий будинок. Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його . Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, а спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (стаття 1274 ЦК України). Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №2516/1356/12-ц, від 15 січня 2020 року у справі №200/9984/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі №140/871/16-ц, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, від 30 вересня 2020 року у справі №361/1953/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №234/17511/19. Виходячи з аналізу наведеного, та беручи до у ваги те, що спадкоємиця [PERSON] , від спадкового майна відмовилася, а спадкоємиця [PERSON] померла [INFO] , у шлюбі не перебувала та дітей не мала, що підтверджується довідкою № 192 від 14.03.2023, територіальна громада с. П`ядиківці в особі Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької є належним відповідачем у цьому спорі у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, суд зважає і на те, що відповідно до п.3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , побудований у 1969 році, тобто до 05.08.1992 року, а також наявність на цей будинок технічного паспорту, суд вважає за обгрунтоване визнати право власності в порядку спадкування на такий будинок, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Прийняття в експлуатацію таких будівель на час побудови житлового будинку час не вимагалося, а записи в погосподарських книгах визнавалися як такі, що підтверджують право власності особи на майно. При цьому, позивач спадщину прийняв, оскільки у визначений ЦК України строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно в поза судовому порядку через відсутність правовстановлюючого документа на будівлі. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості визнати право власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку,

Outcome: approved