Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з вищезазначеним позовом до відповідачки . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 12.07.2019 вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі. [INFO] від цього шлюбу у них народилася дитина донька [PERSON] . Приблизно з листопада 2020 дружина почала страждати психічними розладами ,а тому вони звернулися до психіатричного відділення на базі КНП «Міська студентська лікарня» ХМР та їм було призначене лікування. В грудні місяці батьки дружини без згоди позивача залишили останнього з донькою, забравши дружину до себе та перевели її на лікування у приватну клініку, де вона лікується чи перебуває під наглядом і по сьогоднішній день. У червні 2021 року відповідачка повернулася до них із донькою та вони почали жити разом за адресою: [ADDRESS] . Весь час, з 19.12.2020 по червень 2021 позивач виховував дитину сам і в цьому йому допомагала його мати [PERSON] . Протягом цього часу позивач не чинив перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та спільного проживання з ними. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України вони змушені були тимчасово переїхати на західну Україну, де і прожили до 21.05.2022. Повернувшись у Харків 21.05.2022 вони зупинились у будинку батьків позивача за адресою: [ADDRESS] . 22.05.2022 відповідачка забрала доньку, та, не повідомивши позивача, поїхала до своєї матері за адресою: [ADDRESS] . 23.05.2022 позивач приїхав за місцем проживання матері відповідачки з метою впевнитись, що з його донькою усе гаразд, але відповідачка та її мати не пустили його до дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до поліції з відповідною заявою. Із вказаного часу відповідач уникає зустрічей з позивачем, не відповідає на його телефонні дзвінки та не дає йому можливості поспілкуватись із дитиною та прийняти участь у її вихованні. Зазначає, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з донькою спричинить шкоду дитині не існує. На підставі викладеного просить усунути перешкоди у його спілкуванні з дитиною, зобов`язати відповідача не чинити батьку перешкод у спілкуванні з дитиною, визначити такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: -кожного буднього дня після денного сну з 16:30 год. до 20:30 год., а після досягнення дитиною 6 років після школи до 20:30 год; -з 9:00 год суботи до 18:00 год неділі; -кожного 24 вересня з 09:30 год до 20:30 год (день народження дівчинки), як з відповідачкою, так і без неї; -право спілкування по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини у будь-який день та у будь-який час починаючи з 09:00 год до 21:00 год; -право відвідування садка, школи, секцій та різних гуртків доньки (дитячі ранки, свята, змагання, концерти, тощо); -право відвідувати з дитиною дитячі магазини, театри, парки, цирк, музеї; -додатково 30 днів на рік відпочинку разом з дитиною (поїздки на моря, на базу відпочинку, туристичні поїздки) щорічно. Представником відповідачки - адвокатом Молчановою Ю.Ю. наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка заперечує проти заявлених позовних вимог, з огляду на таке. Так, зазначає, що позивач разом із відповідачкою спільно проживали приблизно шість років до реєстрації шлюбу, у 2019 році зареєстрували шлюб та у вересні 2020 року у них народилася дитина. Після народження дитини подружжя проживало за адресою: [ADDRESS] . У відповідачки не склалися стосунки із матір`ю позивача та між ними виникали конфліктні та напружені ситуації, що впливало на психо-емоційний стан відповідачки. На початку зими 2020 відповідачка вирішила провідати своїх батьків, які проживали у іншому районі міста Харкова. Оскільки дитині на той час було біля трьох місяців, дитина залишилася з батьком за адресою проживання родини. Після повернення відповідачки додому, за місцем проживання родини, позивач не впустив відповідачку до квартири. Після цього, майже півроку, відповідач не мала доступу до дитини. Позивач перевіз дитину до приватного будинку, де мешкала його мати, а відповідачку не пускали на подвір`я цього приватного домоволодіння. Усі ці обставини стали підставою для звернення відповідачки до органу опіки та піклування за захистом своїх прав. Рішенням від 14.04.2021 № 248, місце проживання малолітньої [PERSON] визначене разом із матір`ю, [PERSON] . У травні 2021 року рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей», був встановлений графік участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановлено дні відвідування у присутності матері. З кінця травня 2021 родина возз`єдналася і подружжя разом із дитиною проживало за адресою: [ADDRESS] . Проте, позивач висловив свою позицію, що відповідачка може бути поряд із донькою лише за умови спільного проживання разом із ним. Зі сторони позивача та його матері не припинилися постійні приниження та моральні знущання. Позивач заборонив матері відповідачки бачитись з онукою та донькою. Після початку 24.02.2022 збройної агресії проти України, родина тимчасово виїхала до західного регіону України, де перебувала до середини травня 2022 . У травні 2022 родина повернулася до міста Харків. На наступний день після повернення, відповідачка прийняла рішення більше не терпіти знущання від чоловіка та свекрухи і 22.05.2022 забрала із собою доньку та пішла жити до рідної матері, про що повідомила позивача смс-повідомленням. Також зазначає, що позивачу у справі достовірно відомо про ухвалення виконавчим комітетом Харківської міської ради рішення від 26.05.2021 № 369, яким встановлено порядок участі позивача у вихованні малолітньої доньки, та визначений час щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15:00 до 18:00 у присутності матері. Тож, на думку відповідачки, фактично спір між позивачем та відповідачкою стосовно порядку участі батька у вихованні дитини вирішений органом місцевого самоврядування, уповноваженим органом опіки та піклування. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про невиконання відповідачкою рішення органу опіки та піклування. У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Звертає увагу суду на наявність рішення органу опіки та піклування про визначення порядку участі батька у присутності матері. Зазначає, що адресовані органу поліції та органу опіки та піклування звернення позивача не свідчать про невиконання відповідачкою наявного рішення органу опіки та піклування, оскільки відповідачу добре відомий режим дня дитини, разом з тим, позивач якщо і з`являється, але під час денного сну дитини. Інші звернення позивача не стосуються предмета спору, власне порядку участі батька у вихованні дитини, а стосуються звернення батька, який вважає, що за дитиною неналежним чином здійснюється догляд. Щодо зазначеного позивачем графіку побачень із дитиною після 6 років, зазначає, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам. Щодо права спілкування по телефону у будь-який час і день, вважає, що примушування дитини до цього в силу її віку може негативно вплинути на її розвиток та формування дитини як особистості. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача адвокат Харченко К.С. надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що дійсно в травні 2021 року виконавчим комітетом Харківської міської ради було встановлено позивачу порядок участі у вихованні доньки. Ініціація прийняття виконавчим комітетом ХМР цього рішення була здійснена позивачем з метою подальшого захисту його прав у зв`язку з отриманням відповідачем рішення цього ж органу про встановлення місця проживання дитини з відповідачкою. Вказаним рішенням було визначено час для участі у вихованні дитини, а саме щовівторка, щочетверга та щонеділі з 15:00 до 18:00 у присутності відповідача. Проте, вказаний порядок не виконується відповідачкою та вона ,в порушення рішення виконавчого комітету не надає батьку можливості спілкуватися та виховувати дитину. Відтак позивач намагався відвідати свою доньку відповідно до графіку, вказаного в рішенні виконавчого комітету, однак відповідачка не надає позивачу доньку мотивуючи це тим, що донька спить, або вона не ознайомлена з зазначеним графіком участі батька у вихованні доньки. У зв`язку з такою поведінкою відповідачки, позивач звертався з відповідними заявами до органів досудового розслідування. У зв`язку з порушенням прав позивача на участь у вихованні дитини шляхом ненадання йому реалізації такого права, порушенням з боку відповідачки порядку участі батька у вихованні дитини, встановленого рішенням виконавчого комітету ХМР та тим, що цей графік взагалі не підходить дитині, адже у дитини, як повідомляє відповідач у цей час денний сон та вона спить, позивач був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Отже, на сьогоднішній день існує спір між відповідачкою та позивачем та він підлягає вирішенню у суді. Також зазначає, що відповідач не надає жодних доказів на підтвердження того, що у період з початку зими 2020 року по квітень 2021 року вона намагалась побачити дитину, проте їй забороняли це робити; возз`єднання сім`ї відбулося не в ультимативній формі, а у зв`язку з тим, що позивач вмовив відповідачку на спільне проживання для забезпечення повноцінного розвитку дитини, позивач і сьогодні бажає возз`єднання родини та спільного проживання з дружиною та донькою; викладені у відзиві на позов факти та обставини, на думку позивача та його представника, не заслуговують на увагу, адже вони не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. На підставі викладеного просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Представником третьої особи Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надані до суду письмові пояснення, згідно яких орган опіки та піклування просить прийняти рішення суду із врахуванням рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.05.2021 № 369 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей»,справу розглянути без участі представника органу опіки та піклування. Також представником третьої особи був наданий письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 05.09.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 09.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування з Державної прикордонної служби інформації про перетин Державного кордону України громадянкою України [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідачки надала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за їх відсутності , проти позовних вимог заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , а також надав письмовий висновок, в якому зазначив, що Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Під час вивчення матеріалів було з`ясоване наступне: мати дитини [PERSON] , батько дитини [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.04.2021 № 248 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено разом із матір`ю, [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.05.2021 № 369 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей» [PERSON] встановлений наступний порядок участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15:00 до 18:00 у присутності матері [PERSON] . Зазначає, що питання щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. На теперішній час в Департаменті служб відсутня інформація щодо існування будь-якого документу, який обмежує право батька на спілкування з дитиною. Вважає за доцільне встановити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15.00 до 18.00 у присутності матері, [PERSON] . Суд, заслухавши позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2019, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13). [INFO] у сторін народилася дитина донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 01.11.2021, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 31.08.2022, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.04.2021 № 248 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», визначене місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] (а.с. 41). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.05.2021 № 369 «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей» встановлений порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15:00 до 18:00 у присутності матері [PERSON] (а.с. 42). З пояснень позивача та його представника судом встановлено, що 22.05.2022 відповідачка забрала дитину та переїхала жити до своєї матері, а потім виїхала за кордон .Вказана обставина не оспорюється відповідачкою у відзиві на позов. Наразі позивач стверджує про неможливість реалізації рішення виконавчого комітету від 26.05.2021, оскільки відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватись з дитиною, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 16.12.2022 щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , Департамент служб вважає за доцільне встановити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15.00 до 18.00 у присутності матері, [PERSON] (а.с. 77). Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.04.2023 № 91-18117/18/23-Вих, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , 28.10.2023 перетнули державний кордон України у пункті пропуску «Грушів» в напрямку «Виїзд». Іншої інформації немає (а.с.114). Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до\~частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст.78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Згідно до\~пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У\~ч.ч.1,\~2,\~8 статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи вказані положення цивільно-процесуального законодавства, а також те, що підставою для звернення позивача із позовом до суду є обставини переїзду відповідачки разом із донькою до іншого місця проживання 22.05.2022, суд не бере до уваги: копію довідки ДОП ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 24.05.2021, копії заяв відповідачки від 17.05.2021, від 27.05.2021, відповідь Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.06.2021 № 08-22/824/21, копії заяв відповідачки від 19.05.2021, від 24.05.2021, оскільки вказані документи стосуються обставин спору між сторонами, який був врегульований відповідними рішеннями Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.04.2021 № 248 та від 26.05.2021 № 369, після чого відбулося возз`єднання сім`ї, що не заперечується обома сторонами, а отже, не стосуються предмету спору у цій справі. Крім того, суд не бере до уваги копії рецептів, наданих позивачем на підтвердження наявності психічних розладів відповідачки у 2020 році, оскільки вони не є належними доказами наявності такої обставини у розумінні ст. 78 ЦПК України. Також суд не бере до уваги копії протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 22.05.2022, пояснень позивача від 22.05.2022, заяви позивача від 23.05.2022, пояснень позивача від 23.05.2022, заяви позивача від 26.07.2022, заяви позивача від 10.08.2023, оскільки сама по собі реалізація позивачем права на звернення до правоохоронних та контролюючих органів не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення з боку відповідачки. Крім того, надані представником позивача копії повідомлень № 2674/119-60/0/22 від 21.09.2022, № 2686/11960/01-22 від 21.09.2022, № 2847/11960/01-22 від 17.09.2022, № 2853/119-60/01-22 від 30.09.2022 та № 2849/119-60/01-22 від 20.09.2022 стосуються обставин, які відбувались після звернення позивача із позовом до суду. Згідно з\~пунктами 1,\~2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). У\~статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення\~статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. У\~статті 1 Закону\~України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України,\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до\~ч.2 ст.155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до\~статті 17 Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і\~частини четвертої статті 10 ЦПК України\~застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до\~ст.15 Закону\~України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У\~статті 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~статті 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Отже, із системного тлумачення\~частини 1 статті 3 Конвенції\~«Про права дитини»,\~ст. ст.7,141,159 СК України\~випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. У\~частинах першій\~та\~другій статті 159 СК України\~передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до\~ч. 4-6 ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №256 від 16.12.2022, зазначено за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15.00 до 18.00 у присутності матері, [PERSON] . Однак, суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.11.2020 у справі № 759/1382/19, висновок органу опіку і піклування має базуватись на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, том суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. При цьому, на час розгляду справи змінились певні обставини, які мають істотне значення для вирішення справи. Так, на час вирішення спору в Україні запроваджений воєнний стан. Під час перебування справи у провадженні суду відповідачка [PERSON] виїхала за межі України 28.10.2022 разом з дитиною [PERSON] , [INFO] . Станом на дату постановлення рішення суду, інформація про повернення відповідачки на територію України відсутня. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, вказано, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основні особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. За п. 2 ст. 10 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особливі відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишити будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишити будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про спосіб участі батька чи матері у вихованні дитини, коли її батьки проживають окремо. Так на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 712/10623/17. У цьому сенсі суд зазначає, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а виїзд дитини за кордон на час військового стану у супроводі того з батьків, з ким дитина проживає та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Крім того, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.04.2021 № 248, визначене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] , тобто саме вона несе повну відповідальність за безпеку дитини. Таким чином, виїхавши за межі України разом з дитиною, мати вживає всіх необхідних заходів для забезпечення інтересів своєї дитини, аби вона перебувала та зростала в безпеці. Виходячи із особливого характеру обставин справи: складної безпекової ситуації, викликаної збройною агресією російської федерації проти України, постійні обстріли на території міста Харків (постійного місця проживання відповідачки разом із донькою), вимушений виїзд їх за кордон, на думку суду, унеможливлюють на теперішній час виконання рішення в частині особистих побачень позивача із донькою, при цьому такі обставини є винятковими, а отже в частині задоволення позовних вимог, визначених у підпунктах 1-3 пункту 3 позовної заяви слід відмовити. Крім того, на думку суду, право відвідування садка, школи, секцій та різних гуртків доньки (дитячі ранки, свята, змагання, концерти тощо), дитячих магазинів, театрів, парків, цирку, музеїв, право відпочинку разом із дитиною (поїздки на моря, на базу відпочинку, туристичні поїздки) (підпункти 5-7 пункту 3 позову), не є окремим способом участі у вихованні дитини, який встановлюється рішенням суду, а є формою реалізації батьківських прав та відповідних обов`язків та не можуть додатково визнаватись за позивачем рішенням суду без належних та допустимих доказів порушення цих прав з боку відповідача. Однак, суд не вбачає перешкод для спілкування позивача із донькою по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Отже, установивши характер спірних правовідносин, обставини справи, наявні у справі докази, доводи сторін, враховуючи рівність прав батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, а також беручи до уваги ситуацію в країні, зумовлену запровадженням воєнного стану, а також збройним нападом Російської Федерації на Україну, суд дійшов висновку про доцільність встановлення способу та порядку участі [PERSON] у вихованні доньки, шляхом необмеженого спілкування по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини, у будь-який день та у будь-який час, починаючи з 09.00 год і до 21.00 год. Разом з тим, суд зауважує, що з урахуванням змін щодо місця проживання малолітньої доньки, а також у разі зміни безпекової ситуації в Україні, що стала причиною виїзду дитини за межі території країни, беручи до уваги розвиток та потреби дитини, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial