Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 33 072, 00 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 2 684,00 грн. У обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 14 серпня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8543460. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 22 квітня 2016 року, о 21 год. 40 хв., у [ADDRESS] [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в якому знаходилась пасажирка [PERSON] , будучи неуважним, не вибравши безпечної швидкості руху, застосував різкий маневр автомобіля вправо та втратив контроль керування, у результаті чого відбулося неодноразове перекидання автомобіля. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка [PERSON] від отриманих травм померла на місці пригоди. Відповідно до вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року вказана дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. Представник потерпілої [PERSON] по довіреності [PERSON] звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АІ/8543460 від 14 серпня 2015 року. На підставі страхового акту № ОЦ/007/003/19/0021 від 17 травня 2019 року, потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було виплачено страхове відшкодування в розмірі 24 804 грн. Також, на підставі страхового акту № ОЦ/007/003/19/0111 від 30 травня 2019 року потерпілому внаслідок дорожньо - транспортної пригоди було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8 268 грн. 00 коп. Таким чином, Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування за страховим Полісом №АІ/8543460 від 14 серпня 2015 року у загальному розмірі : 33 072 грн. 00 коп. Ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів. Ухвалою від 08 березня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву. У обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з моменту з моменту ДТП 22 квітня 2016 року виникло право вимоги до нього у будь-якої особи, права якої ним було порушено та відповідно спричинено шкоду. Позивач посилається на те, що він виплатив страхове відшкодування представнику потерпілої [PERSON] тільки 17 травня 2019 року, до суду позивач звернувся із позовом 03 березня 2023 року, тобто після спливу більше 6 років з моменту ДТП, більше 5 років з моменту винесення остаточного рішення по кримінального провадженню відносно нього та більше 3 років з моменту здійснення страхової виплати представнику потерпілої. До березня 2023 року до нього ніхто вимог не заявляв, тобто з моменту спливу строку позовної давності припинилося право на відшкодування шкоди, що вже є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що твердження відповідача, про те, що право регресної вимоги виникло у позивача з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди 22 квітня 2016 року та останній не отримував досудову вимогу позивача є безпідставним. Відповідно до ст. 257 ЦК України строк позовної давності встановлюється три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. У даному випадку основним зобов`язанням є виплата страхового відшкодування в повному обсязі 17 травня 2019 року, тобто останній день подання позовної заяви був 17 травня 2022 року. Право регресної вимоги виникло у позивача саме з моменту виплати відшкодування, оскільки до моменту виплати відшкодування у позивача взагалі була відсутня можливість скористатися своїм правом на пред`явлення регресного позову. Однак, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. строк на 30 діб. Відповідно до Указів Президента було продовжено строк дії воєнного стану в Україні 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. Отже, строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, який встановлений три роки продовжується у зв`язку з дією воєнного стану в Україні. Тобто за таких обставин, строк позовної давності по даній справі не можна вважати пропущеним. Вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не спростовують наявність підстав для пред`явлення даного регресного позову. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. 22 квітня 2016 року, о 21 год. 40 хв., у [ADDRESS] [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в якому знаходилась пасажирка [PERSON] , будучи неуважним, не вибравши безпечної швидкості руху, застосував різкий маневр автомобіля вправо та втратив контроль керування, у результаті чого відбулося неодноразове перекидання автомобіля. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка [PERSON] від отриманих травм померла на місці пригоди. Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. (а. с. 11-13) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 14 серпня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8543460. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтями 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Як визначено статтею 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином до позивача, який виплатив страхове відшкодування на користь потерпілої особи КС «Українська кредитна спілка» у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, переходить право вимоги до відповідача у межах виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з п. 27.1 ст. 27 вказаного Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно п. 27.4. ст. 27 Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 25 лютого 2019 року представник потерпілої особи [PERSON] , по довіреності [PERSON] звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування. (а. с. 19-20) На підставі страхового акту № ОЦ/007/003/19/0021 від 17 травня 2019 року, потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було виплачено страхове відшкодування в розмірі 24 804 грн. (а. с. 29-30) Також, на підставі страхового акту № ОЦ/007/003/19/0111 від 30 травня 2019 року потерпілому внаслідок дорожньо - транспортної пригоди було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8 268 грн. 00 коп. (а. с. 31-32) Таким чином, Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування за страховим Полісом № АІ/8543460 від 14 серпня 2015 року у загальному розмірі: 33 072 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, оскільки позивач виконав свої зобов`язання страховика у повному обсязі, до нього, у розумінні статті 1191 ЦК України, перейшло право вимоги відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдання шкоди. Стосовно клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доводів відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Основним зобов`язанням є виплата страхового відшкодування відповідно до платіжного доручення № 23 та № 26 від 17 травня 2019 року. Отже останній день подання позовної заяви є 17 травня 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента № 64/2022 введено воєнний стан із 05.30 год. на строк 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в України продовжено. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Отже строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, продовжується у зв`язку з дією воєнного стану в Україні. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги встановлені фактичні обставини у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved