Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, [PERSON] ), в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину у праві власності на автомобіль у розмірі 459 000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом зазначає, що 14.09.2007 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис № 2873, у якому у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2020 року у справі № 753/22146/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказує, що під час перебування у шлюбі подружжям було придбано автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697, який зареєстрований на [PERSON] . Вказує, що з моменту розірвання шлюбу спірним автомобілем користується відповідач, перешкоджає здійснити його оцінку та поділу, тобто сторони дійти згоди щодо володіння та користування спільним майном не можуть. За таких обставин, ураховуючи те, що придбаний у шлюбі автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, позивач не заперечує проти залишення автомобіля у власності відповідача та просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину у праві власності на спірний автомобіль. Крім того, позивачем за первісним позовом подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому остання просить витребувати у [PERSON] інформацію та підтверджуючі документи щодо придбання ним автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697 та інформацію щодо перебування вказаного автомобіля у власності [PERSON] станом на дату розгляду справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, та підготовче засідання у справі призначено на 22.04.2021 року 22.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.О. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи адвокатського запиту від 24.03.2021 року та листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 30.03.2021 року № 31/26-236аз, відповідно до якого автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак [NUMBER] , який належав [PERSON] був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2021 року № 80448/2021/2473252. 22.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.В. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому остання просить витребувати у [PERSON] інформацію та підтверджуючі документи щодо придбання ним та відчуження автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697 (копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля, договір купівлі-продажу від 11.03.2021 року тощо); витребувати у Головного сервісного центру МВС в м. Києві інформацію про дату придбання вперше [PERSON] вищезазначеного автомобіля. 22.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неявкою в підготовче засідання відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано у [PERSON] інформацію та підтверджуючі документи щодо придбання на його ім`я та відчуження ним автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697 (документи, які підтверджують придбання в шлюбі і належність автомобіля відповідача, копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля за відповідачем, копію договору купівля-продажу від 11.03.2021 року тощо); витребувано у Головного сервісного центру МВС в м. Києві інформацію про дату придбання вперше на ім`я [PERSON] транспортного засобу - автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача та витребуванням доказів, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 09.09.2021 року. 03.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] . Зустрічна позовна заява мотивована тим, що у період часу з 14.09.2007 року по 20.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що під час перебування у шлюбі він придбав автомобіль VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] . Так, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20.08.2007 року № 12.08-1-1к він за особисті кошти придбав автомобіль Nissan Х-TRAIL 2.0 CVT, який було продано у березні 2013 року. Після цього на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2013 року № 0754 [PERSON] придбав автомобіль Honda-Pilot 3.5. та 17.05.2017 року позивачем за зустрічним позовом було придбано спірний автомобіль. Вважає, що автомобіль VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля, який позивач за зустрічним позовом мав у власності до шлюбу. 10.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в позивач за зустрічним позовом проти первісного позову заперечує, оскільки спірний автомобіль VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля, який позивач за зустрічним позовом мав у власності до шлюбу. 09.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 15.04.2021 року № 31/26-282аз, відповідно до якого згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, первинна реєстрація автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , за [PERSON] була проведена 07.07.2017 року. 09.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. 09.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Ромашевської О.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 09.09.2021 року, без фіксування технічними засобами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року приєднано до матеріалів справи лист Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 15.04.2021 року № 31/26-282аз та на підставі до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 24.02.2022 року. 06.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що [PERSON] не доведено факт придбання спірного автомобіля за особисті кошти. Крім того, відповідачем не надано доказів відчуження усіх належних йому автомобілів, що унеможливлює встановлення факту відчуження та сум коштів, які були отримані від цього, дати продажів, вартості автомобілів на час продажу, тощо. Посилається на презумпцію спільності майна подружжя, згідно ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. 23.02.2022 року [PERSON] усунуто недоліки зустрічної позовної заяви. 24.02.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 24.02.2022 року справу було знято зі складу у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду та призначено до судового розгляду на 21.09.2022 року. 21.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Ромашевської О.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 21.09.2022 року, без фіксування технічними засобами. 21.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Коновал О.В. надійшла заява про проведення підготовчого засідання, призначеного на 21.09.2022 року, без фіксування технічними засобами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю; первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження для спільного розгляду. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року у зв`язку із прийняттям до розгляду зустрічного позову, на підставі до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.01.2023 року. 03.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якій позивач посилається на презумпцію спільності майна подружжя, згідно ст. 60 СК України та зазначає, що надані [PERSON] докази лише підтверджують факт придбання ним автомобілів за спільні кошти подружжя. Звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів відчуження автомобілів Nissan Х-TRAIL 2.0 CVT, Honda-Pilot 3.5, дати та вартості їх продажу, а також не доведено факт придбання спірного автомобіля за особисті кошти. Вважає, що позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту порушених, на його думку, прав, оскільки [PERSON] не заперечується факт відчуження спірного автомобіля 11.03.2021 року на користь третьої особи, тобто позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки задоволення зустрічного позову [PERSON] призведе до протиправного позбавлення майна нового власника автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] . Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року приєднано до матеріалів справи відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 06.04.2023 року. 06.04.2023 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, справу було знято зі складу, судове засідання призначено на 15.05.2023 року. В судове засідання 15.05.2023 року з`явились представник позивача та представник відповідача. В судовому засіданні 15.05.2023 року представник позивача підтримала первісні позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити з викладених у відзиві підстав. Представник відповідача 15.05.2023 року в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити та підтримала зустрічний позов, який просила задовольнити. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, зважаючи на наступне. Суд встановив, що 14.09.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2873 та видано Свідоцтво про шлюб від 24.12.2009 року серії [NUMBER] (а. с. 16). Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 12.07.2011 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 19). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2020 року у справі № 753/22146/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 17 - 18). 17.05.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомир» (далі - Продавець, ТОВ «Автомир») та [PERSON] (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 0921862 (далі - Договір купівлі-продажу автомобіля № 0921862 від 17.05.2017 року), відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти у власність відповідно до умов цього Договору новий автомобіль (далі - Товар), модель, марка та комплектація якого вказані в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору (а. с. 71 - 72). Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору купівлі-продажу автомобіля № 0921862 від 17.05.2017 року, загальна ціна Товару з урахуванням ПДВ становить 1 712 595,00 грн. Вартість автомобіля без ПДВ складає 1 427 162,50 грн. Покупець сплатив 100% вартості автомобіля 19.05.2017 року. Згідно копії рахунку-фактури ТОВ «Автомир» від 17.05.2017 року № А-00533, вартість автомобіля VW TOUREG з урахуванням ПДВ становить 1 712 595,00 грн., без ПДВ - 1 427 162,50 грн. (а. с. 73). 17.05.2017 року [PERSON] на рахунок ТОВ «Автомир» було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 1 648 000,00 грн. з призначенням платежу - оплата за автомобіль згідно рахунку-фактури від 17.05.2017 року № А-00533, що підтверджується копіями квитанцій від 17.05.2017 року (а. с. 74 - 76). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 15.04.2021 року № 31/26-282аз, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, первинна реєстрація автомобіля VOLKSVAGEN TOUREG, державний номер [NUMBER] , за [PERSON] була проведена 07.07.2017 року (а. с. 142). Згідно листа Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м. Києві від 30.03.2021 року № 31/26-236аз, автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак [NUMBER] , який належав [PERSON] був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2021 року № 80448/2021/2473252 (а. с. 44). Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак [NUMBER] , коричневого кольору, об`єм двигуна 2697. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбано відповідачем за власні кошти, останнім не надано. Так, відповідно до наданих відповідачем копій договорів, всі вони укладені під час шлюбу. Більш того, договори купівлі-продажу автомобілів підтверджують виключно факт придбання [PERSON] автомобілів, а не їх продаж. Доказів одержання відповідачем доходу останнім не надано. Доказів того, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, отримані від продажів попередніх автомобілів, матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. За відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18). У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року № 6-486цс16. Так, [PERSON] не надавала згоди на відчуження спірного автомобіля, на момент продажу транспортно засобу сторони не вирішили питання про поділ майна та відповідачем презумпція спільності права власності подружжя на придбаний в період шлюбу автомобіля не спростована. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач вказує, що ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG становить 918 000,00 грн. В обґрунтування ціни позову [PERSON] надано роздруківки із сайту AVTO.RIA. Відповідачем належних та допустимих доказів в обґрунтування вартості автомобіля на час розгляду справи суду не надано. Клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи Сторонами не заявлялось. Направлені відповідачем на адресу суду копії звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна належним чином не засвідчені, а клопотання про їх приєднання не містить електронного цифрового підпису, як і відсутні докази надсилання їх позивачу, відтак, такі докази в силу вимоги ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги. Отже, суд дійшов висновку, що автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, державний номерний знак [NUMBER] , придбаний сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 459 000,00 грн. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 4 590,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1780862501.1 від 24.07.2020 року. Відповідачем за первісним позовом не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягають стягненню 4 590,00 грн. у відшкодування судових витрат. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, то питання щодо розподілу судового збору результатами розгляду зустрічного позову судом не вирішується. Враховуючи наведене,

Outcome: approved