Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

20 січня 2023 року представник позивачки [PERSON] адвокат Чирочка Н.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл на довгострокове проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за кордоном разом з матір`ю [PERSON] без згоди його батька [PERSON] , з метою отримання візи для довгострокового перебування , з метою возз`єднання родини в Чеській республіці. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . Після припинення відносин сторін, син залишився проживати з матір`ю. 27 квітня 2018 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] 16 вересня 2021 року позивачка та її чоловік [PERSON] отримали посвідки на проживання у Чеській республіці, при цьому малолітній [PERSON] залишився проживати в Україні у батьків позивачки. З 20 вересня 2021 року позивач працевлаштована у Варрок Лайтінг Сістемс в м. Новий Йічин у Чеській республіці, де має постійний дохід. З 10 січня 2022 року вона та її чоловік орендують житло у м. Новий Йічин, а з 31 січня 2022 року до договору оренди будинку було внесено зміни та закріплено право на проживання в орендованому будинку і її сина [PERSON] .З цього часу позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх сина за кордон, проте позитивної відповіді не отримала. Після початку збройної агресії російської федерації проти України позивач 16 березня 2022 року разом з сином без нотаріального дозволу на те батька в умовах воєнного стану згідно Правил перетинання держаного кордону України, , в`їхала у Чеську Республіку, відповідно до запису у паспорті дитини для перетиу кордону його віза у Чеській Республіці дійсна до 23 березня 2023 року. З 16 березня 2022 року син сторін зарахований до школи Шенов у м. Новий Йічин. Для того, щоб продовжити проживання дитини в Чеській Республіці не під тимчасовим захистом, який в будь - який момент може бути припинений, позивачу необхідно отримати від батька дитини дозвіл на його довгострокове перебування з метою возз`єднання родини, але такого дозволу він не надає. В зв`язку з цим, з метою забезпечення найвищих інтересів дитини, зважаючи на те, що батько належної участі у матеріальному забезпеченні та духовному розвитку дитини участі не приймає, просить задовольнити позов.(а.с. 2-5) В судове засідання позивач не з`явилась, її представник адвокат Чирочка Н.В. в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався. В ході судового розгляду справи відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивачка вивезла дитину за межі України без його дозволу на те, налаштовує сина проти нього, вважає, що довгострокове перебування дитини за межами країни призведе до втрати родинних зв`язків між ним та сином , що не відповідатиме їх спільним інтересам. Представник Виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування на судовий розгляд справи не з`явилася, надала заяву про проведення розгляду справи без їх участі. Крім того, долучила до матеріалів справи Висновок про надання дозволу на довгострокове проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за кордоном без згоди батька, у якому орган опіки та піклування вважає доцільним надати відповідний дозвіл. (а.с. 77-78, 79) Вислухавши доводи представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 8) Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбу. З 27 квітня 2018 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 15) Позивач є співробітником на постійній основі на період з 20 вересня 2021 року по 19 вересня 2023 року [PERSON] - у - Нового - Йічина, Чеська Республіка. (а.с. 18-19) Згідно Протоколу про передачу та приймання нерухомого майна від 10 січня 2022 року позивач, яка має посвідку на проживання у Чеській Республіці № 001147151 від 16 вересня 2021 року , прийняла приватний будинок з земельною ділянкою на підставі Договору оренди нерухомого майна від 10 січня 2022 року. (а.с. 27-28) Згідно Доповнення № 1 до Договору оренди нерухомого майна, укладеного 10 січня 2022 року, орендодавець магістр [PERSON] та орендарі - подружжя Самбур згодні допустити до об`єкта оренди [PERSON] , [INFO] , який є сином орендаря [PERSON] (а.с. 30-31) Вирішуючи позов по суті, суд зазначає наступне. Виходячи з загальних положень СК України, ЦК України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Нормою, яка регулює порядок виїзду дітей за межі України, є ст. 313 ЦК України, якою встановлено, зокрема, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Позивач в березні 2022 року в період дії воєнного стану виїхала за межі України разом з сином [PERSON] на підставі положень абз. 13 п. 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року , без нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини від батька дитини. Вирішуючи питання про надання дозволу на довгострокове проживання дитини за межами України та застосовуючи норми, зокрема СК України, пріоритетним є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. Як стверджує позивачка, причиною подачі даного позову є те, що вона формально не може отримати від батька дитини дозволу на довгострокове перебування неповнолітньої дитини на території Чеської Республіки з метою оформлення візи для возз`єднання родини. За змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Тимчасовий виїзд та перебування дитини за кордоном на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період і у визначену країну, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не визначила точної дати закінчення періоду перебування дитини за кордоном без згоди батька, натомість, просить надати дозвіл на довгострокове проживання дитині в Чеській Республіці. У свою чергу, судовим рішенням має бути визначено конкретний термін перебування дитини за кордоном, що свідчить про прогнозованість настання строку його завершення. Більше того, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Враховуючи те, що перебування дитини за кордоном без обмеження його відповідним часом чи періодом може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий необмежений час, це очевидно порушить батьківські права відповідача та може позбавити його права на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, про що відповідач і заявляє суду. Крім того, на час розгляду судом справи неповнолітній [PERSON] фактично перебуває в Чеській Республіці, де знаходиться під тимчасовим захистом в зв`язку з воєнним станом на території України і проживає разом із матір`ю, що на даний час відповідає інтересам дитини. Доказів наявності обставин, які би на даний час свідчили про порушення інтересів дитини матеріали справи не містять. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З підстав ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed