Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Страхова компанія «Країна» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7261,28 грн та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 17.09.2019 між АТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-12/УА0213264, предмет договору - майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] . 23.11.2019 [PERSON] , керуючи т.з. «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] у м. Києві на вул. Пост-Волинська, 5, допустив зіткнення з т.з. «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.03.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся страхувальник. На підставі страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 37139,28 грн. АТ «СК «Країна» було відшкодовано шкоду страховою компанією відповідача у розмірі 29878,00 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 7261,28 грн. Відтак у позивача з`явилось право зворотної вимоги. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Також відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний термін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.02.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився, разом з позовом надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.03.2020 провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінчення строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до змісту постанови, [PERSON] 23.11.2019 о 22 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «Hyundai H1» д/з [NUMBER] в м. Києві по вул. Пост-Волинська, 5, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території (парковка), не надав перевагу в русі автомобілю марки «Hyundai Accent» д/з [NUMBER] , внаслідок чого скоїв зіткнення, чим порушив вимоги п.2.3 б, 10.1, 10.2 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. При ДТП всі автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постанова суду набрала законної сили 17.03.2020. Із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся страхувальник. На підставі страхового акту АТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування платіжним дорученням № 399 від 20.01.2020 у розмірі 37139,28 грн. АТ «СК «Країна» було відшкодовано шкоду страховою компанією відповідача у розмірі 29878,00 грн. Різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 7261,28 грн. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів про погашення заборгованості у добровільному порядку. Таким чином, між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у порядку страхового відшкодування. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved