Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,1554 га, кадастровий номер: 3221482805:04:010:003, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 209,6 кв.м., жилою площею 117,8 кв.м. з вуличними будівлями і спорудами погріб під літ. В, господарський блок під літ. Б, криниця під літ. К. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,1554 га, кадастровий номер: 3221482805:04:010:003, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 209,6 кв.м., жилою площею 117,8 кв.м. з вуличними будівлями і спорудами погріб під літ. В, господарський блок під літ. Б, криниця під літ. К. \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона з [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 06.02.1993 року. \~ \~ \~ \~За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було набуто у власність наступне майно: земельну ділянку площею 0,1554 га, кадастровий номер: 3221482805:04:010:0003, що розташована за адресою [ADDRESS] для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 209,6 кв.м., житловою площею 117,8 кв.м. з вуличними будівлями і спорудами погріб під літ. В, господарський блок під літ. Б, криниця під літ. К. Не дивлячись на те, що спірне майно набуте сторонами під час шлюбу, відповідач вважає, що воно є його власністю, оскільки правовстановлюючі документи були оформлені на відповідача. Через вказану обставину сторони не можуть в позасудовому порядку вирішити питання щодо володіння та користування спірним майном. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с.23). Відзив на позовну заяву до суду від відповідача не надходив. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (а.с.36). Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі позивача та її представника, зазначала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 64). [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, що не заперечує проти задоволення позову (а.с.65). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.02.1993 року про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №25. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, Серія [NUMBER] , виданого 06 лютого 1993 року Відділом ЗАГСу Васильківського міськвиконкому Київської області (а.с. 9). Згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 19.10.2005 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Леончук І.Б., зареєстрований в реєстрі за №5136, Продавець продала, а покупець купив земельну ділянку площею 0,1554 га, кадастровий номер: 3221482805:04:010:0003, що розташована за адресою [ADDRESS] для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10). Відповідно до Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, [PERSON] , є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 209,6 кв.м., житловою площею 117,8 кв.м. з вуличними будівлями і спорудами погріб під літ. В, господарський блок під літ. Б, криниця під літ. К. (а.с. 13). Відповідно до\~ч.1,\~п.1\~ч.2\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно\~ст. 21 СК України\~шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто статтею\~60 СК України\~встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Верховний Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). У\~статті 68 СК України\~закріплено,\~що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Наведені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так\~і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою, другою\~статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.\~Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка та будинок придбана під час шлюбу позивача та відповідача за спільні кошти. Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована. За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд визнає спірну земельну ділянку та будинок об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, в порядку поділу якої частки позивача та відповідача є рівними. З огляду на викладене, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на частину спірної земельної ділянки та будинку, що є\~об?єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі\~ст.141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 36773443 від 25 січня 2022 року та 7\~118,75 грн., що підтверджується квитанцією № 36773492 від 25 січня 2022 року (а.с.1-2). Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені по оплаті судового збору в розмірі 8\~111,14 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved