Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 981 108,00 грн. решти моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 60000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачці, стягнути з відповідача на користь позивачки, яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] 981 108,00 грн. решти моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 січня 2020 року, [PERSON] керуючи автомобілем "Daf", д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом "Krone", д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ - Чоп порушив Правила дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020060300000012. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04.06.2020 кримінальне провадження №12020060300000012 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв"язку з його смертю. Загибеллю [PERSON] , дружині [PERSON] та сину [PERSON] завдано шкоду, у зв"язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу була застрахована у ПРАТ "УПСК", яке виплатило страхове відшкодування у розмірі: 18 892,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої дружині потерпілого; 18 892,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої сину потерпілого; 56 676,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної дружині потерпілого; 56 676,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди заподіяної втратою годувальника належної сину потерпілого. У кримінальному провадженні встановлено, що ДТП внаслідок якої завдано шкоду, сталася за участю належного відповідачу вантажного автомобіля "Daf", д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом "Krone", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який на момент пригоди перебував у трудових чи цивільно-правових відносинах з відповідачем. Зазначає, що розмір моральної шкоди полягає у тому, що позивачі втратили чоловіка та батька, близьку людину, який був їх опорою та підтримкою, що спричинило надзвичайні страждання. Між сином та батьком були теплі відносини, він постійно піклувався про нього, спілкувалися, гралися та веселилися. Втрата чоловіка тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність і в майбутньому. Вона відчуває пригніченість, депресію. Після смерті чоловіка не може повноцінно жити, було зруйновано її нормальний життєвий устрій. Враховуючи, що після смерті чоловіка та батька, вони в майбутньому позбавлені будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що його смерть повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, вони оцінили мінімальний розмір моральної шкоди в сумі по 1 000 000 грн. кожному. Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка була відшкодована за рахунок ПРАТ "УПСК" (по 18 892,00 грн. кожному), то решта суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача становить по 981 108,00 грн. кожному. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2022, розгляд справи визначено судді Гуц О.В., яка ухвалою від 07.07.2022 задовольнила заяву про самовідвід. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022, розгляд справи визначено судді Рябенькій Т.С. Ухвалою від 13.07.2022 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 12.08.2022 ухвалою суду заяву відповідача ФОП [PERSON] про відвід судді Рябенької Т.С. у справі задоволено та справу передано до канцелярії суду для автоматичного перерозподілу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2022, розгляд справи визначено судді Лотузі В.Ф. Ухвалою від 16.08.2022 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали від 14 грудня 2022 року, підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду. 10.08.2022 та 06.09.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позову відмовити. Зазначає, що водій [PERSON] не перебував з ним у трудових відносинах, а тому позов заявлений до неналежного відповідача. Також, позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми шкоди, а обмежується лише посиланням на недостатність страхових виплат за заподіяння моральної шкоди і до позовної заяви не додано будь-яких доказів, що підтверджують обставини на обґрунтування позовних вимог. Заперечує і вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки не надано доказів та детального опису виконаних робіт. Позивачка у судове засідання не з"явилася, представник останньої надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності позивачки. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили, у їх задоволенні відмовити. Відповідач пояснив, що з [PERSON] знайомий протягом 10 років та перебував у дружніх стосунках. На прохання [PERSON] , у січні 2020 року надав для його потреб власний автомобіль "Daf" з напівпричепом "Krone". 13.01.2020 [PERSON] керував автомобілем на підставі переданого йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказаний автомобіль придбав у травні 2019 року з метою перепродажу та зареєстрував на свої ім`я, як фізичної особи, а не на суб`єкта господарської діяльності - ФОП. У своїй підприємницькій діяльності даний автомобіль не використовує, а користується вантажним мікроавтобусом. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 січня 2020 року, близько 20 год., [PERSON] керуючи технічно-справним автопоїздом у складі тягача "Daf", державний номерний знак [NUMBER] та напівпричепа "Krone", державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Київ - Чоп у напрямку м. Житомира, на 182 км. + 750 м. в порушення вимог п.п.2.3 б) та 10.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед перестроюванням, зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, у результаті чого допустив виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебував на узбіччі автодороги, внаслідок чого від отриманих травм останній помер на місці пригоди. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.11.2014, вбачається, що позивачка [PERSON] та загиблий [PERSON] були чоловіком та дружиною (т.1 а.с.27). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.09.2015, батьками [PERSON] є загиблий [PERSON] та позивачка [PERSON] (т.1 а.с.32). Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04.06.2020 у справі № 292/456/20 кримінальне провадження, внесене 13.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020060300000012 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з його смертю (т.1 а.с.20-22). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2020, виданого виконавчим комітетом Курненської сільської ради Пулинського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.23). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 53 від 14.01.2020, [PERSON] помер [INFO] на 182 км.+800 м. а/д Київ-Чоп, причина смерті - тупа сукупна травма тіла внаслідок травмування пішохода вантажним автомобілем (т.1 а.с.24-25). У письмовій заяві від 18.07.2020 [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом проживали за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.35). Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 10.04.2020 поданого до ПрАТ "УПСК", 13.01.2020 у Житомирській області на автодорозі Київ-Чоп, водій [PERSON] керуючи автомобілем "DAF XF95.430" [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1981 р.н., який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди (т.1 а.с.37). З заяв на виплату страхового відшкодування [PERSON] та [PERSON] від 10.04.2020 поданих до ПрАТ "УПСК", вбачається, що вони просять виплатити страхове відшкодування пов"язане із втратою годувальника (до 14 років) - 56 676,00 грн. (1/3 ч., що належить неповнолітньому сину загиблого - [PERSON] , [INFO] , які отримує законний представник - [PERSON] ); страхове відшкодування пов"язане із втратою годувальника (по догляду за дітьми до 14 років) - 56 676,00 грн. (1/3 ч., що належить дружині загиблого, яка здійснює догляд за дитиною до 14 років - [PERSON] ); страхове відшкодування пов"язане із заподіяною моральною шкодою у розмірі 18 892,00 грн. (1/3 ч., що належить дружині загиблого - [PERSON] ); страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою 18892 грн. (1/3 ч., що належить сину загиблого - [PERSON] , які отримує законний представник - [PERSON] ) (т.1 а.с.38-41). Згідно товарно-транспортної накладної № 1 від 13.01.2022, автомобільний перевізник [PERSON] , водій [PERSON] автомобілем DAF [NUMBER] з напівпричепом [NUMBER] , з с.Балашівка перевозив у м.Мелітополь 30 м.куб. пиломатеріалу обрізаного. Відправник пиломатеріалів ФОП [PERSON] , отримувач [PERSON] (т.1 а.с.42). Відповідно до полісів № 197289119, № 112804725, [PERSON] автомобіль DAF XF95.430, номерний знак [NUMBER] , застрахований в ПрАТ "УПСК", а напівпричіп KRONE SD27, номерний знак [NUMBER] , застрахований в СК Кредо (т.1 а.с.36,45-46). З копії товарно-транспортної накладної від 10.01.2020 наданої відповідачем до відзиву вбачається, що автомобільними перевізниками ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , водій [PERSON] автомобілем ДАФ [NUMBER] , напівпричіп [NUMBER] , здійснювалось перевезення вантажу з м.Рівне в м.Луцьк (а.с.100). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, основним видом діяльності ФОП [PERSON] є вантажний автомобільний транспорт (т.1 а.с.60). Відповідно до листа ФОП [PERSON] від 11.07.2022, він у трудових чи цивільно-правових відносинах з [PERSON] та у цивільно-правових відносинах з ФОП [PERSON] , ніколи не перебував. З 01.01.2020 по 01.02.2020, не використовував автопоїзд у складі тягача "DAF", державний номерний знак [NUMBER] та напівпричепа "KRONE", державний номерний знак [NUMBER] . 13.01.2020 домовився із [PERSON] (проживає в м.Мелітополь Запорізької області) про придбання у нього пиломатеріалу обрізного в кількості 30 м.куб. Вказаний пиломатеріал завантажено у с.Балашівка Березнівського району Рівненської області у автопоїзд у складі тягача "DAF", державний номерний знак [NUMBER] та напівпричепа "KRONE", державний номерний знак [NUMBER] . На підтвердження укладеного між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу пиломатеріалів оформлена товарно-транспортна накладна № 1 від 13.01.2020 у трьох примірниках, два з яких надано водію. Автомобільного перевізника - ФОП [PERSON] для перевезення вказаного вантажу залучав [PERSON] (т.1 а.с.149). Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 20.01.2020, [PERSON] , як власник транспортного засобу - "Daf", державний номерний знак [NUMBER] , повідомив в ПрАТ "УПСК" про ДТП, яка сталася 13.01.2020 о 20 год., за участю вказаного транспортного засобу, яким керував водій [PERSON] (т.1 а.с.151-152). З протоколу допиту підозрюваного [PERSON] від 29.01.2020, вбачається, що на початку січня 2020 року він працевлаштувався до ФОП [PERSON] на посаду водія вантажного автомобіля, а саме - на автопоїзд у складі тягача "Daf", д.н.з. [NUMBER] та напівпричепа "Krone", д.н.з. [NUMBER] . 13.01.2020 на вказаному автомобілі поїхав на завантаження у Березинський район Рівненської області, після чого поїхав у напрямку м.Мелітополь (т.1 а.с.153-154). Згідно поданої до суду відповідачем податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2020 рік та квитанції № 2, найманих працівників у звітному періоді не було (т.1 а.с.183-184, 196-198, 214-215). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з 2015 року по 13.01.2020 разом з чоловіком [PERSON] проживали у квартирі [ADDRESS] . Під час шлюбу з [PERSON] у них народився син [PERSON] , якого разом виховували. [INFO] , внаслідок ДТП чоловік помер, у зв`язку з чим їй та сину заподіяно матеріальну та моральну шкоду, частину якої відшкодовано страховою компанією. У зв`язку із загибеллю [PERSON] та перенесених страждань, за медичною допомогою не зверталась. У 2017 році подавала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, однак у зв`язку із примиренням з чоловіком, за її заявою позов залишений без розгляду. У судовому засідання свідок [PERSON] повідомила, що позивачка є її рідною тіткою, яка проживала разом із чоловіком [PERSON] до його смерті у квартирі [ADDRESS] та виховували спільного сина. Під час перебування у шлюбі та спільного проживання між ними були нормальні стосунки. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до частин 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини. Отже, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18, провадження № 61-11853св19, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18-ц, провадження № 61-8734св19. У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" міститься роз`яснення про те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Потерпілий має надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок, що аналізуючи норми статей 1172 та 1187 ЦК України можна дійти висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частин 3, 4 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Суд враховує, що позивачі просять стягнути моральну шкоду, розмір якої повністю не охоплений страховим відшкодуванням, а тому відповідальність за заподіяну позивачам моральну шкоду, яка полягає в їх моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене володільцем транспортного засобу ДТП, має бути співмірно компенсована останнім. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював водієм у ФОП [PERSON] , який в порушення ч.3 ст. 24 КЗпП України, без укладення договору, видачі наказу та інше, фактично допустив [PERSON] до роботи водієм. Відповідач та його представник не заперечували, що на момент ДТП за кермом автомобіля перебував [PERSON] , який мав при собі документи, передбачені п.2.1 Правил дорожнього руху. Судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок ДТП. Між наїздом на потерпілого та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. У кримінальному провадженні встановлено, що порушення водієм [PERSON] вимог п.п.2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв"язку із виникнення ДТП та її наслідками - смертю [PERSON] . Водій [PERSON] , який керував транспортним засобом та здійснив наїзд на [PERSON] , помер [INFO] . Таким чином відшкодування спричиненої джерелом підвищеної небезпеки шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. У ДТП загинув чоловік і батько позивачів, який займав важливе місце в сім`ї. Безспірним є той факт, що позивачі в результаті смерті [PERSON] зазнали, як моральних страждань, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер. Позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, з яким вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їх нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. Його смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Отже, ФОП [PERSON] , з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачі наділені правом вимагати відшкодування їм спричиненої моральної шкоди в результаті смерті чоловіка та батька, яка настала внаслідок ДТП. Враховуючи характер і обсяг заподіяних моральних страждань позивачам у зв`язку зі смертю рідної людини, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] моральну шкоду в сумі по 400 000 гривень кожному. Визначений розмір відшкодування моральної шкоди не є завищеним чи надмірним для відповідача, який здійснює діяльність з вантажним автомобільним транспортом на професійній та постійній основі, усвідомлюючи ризики, пов`язані із здійсненням такої діяльності. Доводи відповідача та його представника про відсутність доказів перебування [PERSON] у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , є неспроможними з огляду на наступне. З протоколу допиту підозрюваного [PERSON] від 29.01.2020 вбачається, що він працював з січня 2020 року водієм у ФОП [PERSON] на транспортному засобі, яким керував та потравив у ДТП. Відповідно до товарно-транспортної накладної № 1 від 13.01.2022, автомобільним перевізником залучений [PERSON] , а водієм - [PERSON] . Згідно листа ФОП [PERSON] від 11.07.2022, автомобільного перевізника ФОП [PERSON] для перевезення в м. Мелітополь Запорізької області придбаного 13.01.2020 у нього [PERSON] пиломатеріалу обрізного, залучав останній. Наведеними доказами які є належними та допустимими, і узгоджуються між собою та з іншими дослідженими у справі доказами, спростовуються доводи відповідача про те, що на прохання [PERSON] , надав останньому транспортний засіб для власних потреб. Заперечуючи обставини перебування [PERSON] у трудових правовідносинах з ФОП [PERSON] , відповідач та його представник не надали жодного доказу того, на якій правовій підставі [PERSON] керував належним [PERSON] , транспортним засобом. У той же час, ФОП [PERSON] відповідно до ст. 320 ЦК України використовував своє власне майно для здійснення підприємницької діяльності. Надана відповідачем копія товарно-транспортної накладної від 10.01.2020 викладених доводів не спростовує та не є належним доказом, оскільки стосується інших обставин, які предметом дослідження у даній справі не були. Крім того, посилання на те, що відсутність перебування [PERSON] у трудових відносинах з ФОП [PERSON] підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2020 рік, є безпідставним. Надана декларація лише засвідчує те, що відповідачем в порушення ч.3 ст. 24 КЗпП України, без укладення договору, видачі наказу та інше, допущено [PERSON] до роботи водієм, у зв`язку з чим такі дані у декларації не відображені. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited» проти України", заява N 19336/04). Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат пов"язаних з правничою допомогою адвоката і вони доказами не підтверджені, суд вважає, що вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат пов"язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 60000 грн., до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 8000 грн.

Outcome: partial