Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У березні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки борг за договором позики від 02 березня 2021 року в розмірі 30000 грн., 480 грн. - суми індексу інфляції, 143,01 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 02 березня 2021 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала в позику 30000 (тридцять тисяч) гривень. Про отримання коштів [PERSON] свідчить її розписка від 02 березня 2021 року. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язалася повернути вказану суму до 31 січня 2022 року. На сьогоднішній день відповідач борг не віддає, всіляко уникає розмов. У зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, з метою захисту своїх прав, просить стягнути борг за договором позики від 02 березня 2021 року в розмірі 30000 грн., 480 грн. - суми індексу інфляції, 143,01 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, та судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник надав заяву, в якій просить справу розглядати за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В ході судового розгляду позивач зазначив, що відповідачка особисто брала кошти на себе та свого сина [PERSON] в сумі 15000 грн. та 8000 грн., для чого погодили повернення 30 000 грн., як еквівалента 1000 доларів США. Вони узгодили з [PERSON] вказану суму, про що свідчить її власноручно написана розписка. Відповідачка, яка повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилася. В ході розгляду справи відповідачка підтвердила, що позичила у [PERSON] 23 000 грн., і що дійсно вони узгодили суму повернення коштів, а саме 30 000 грн., про що вона власноручно написала розписку. Повернути гроші не має змоги, тому що має проблеми зі здоров`ям. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, надані в ході судового розгляду, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 02 березня 2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно договору [PERSON] отримала позику в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень. Про отримання коштів [PERSON] свідчить розписка власноручно нею написана. Відповідно до договору позики [PERSON] зобов`язалася повернути вказану суму до 31 січня 2022 року. До теперішнього часу відповідач борг не повернула. На прохання про добровільне повернення боргу не реагує. Гроші повернути відмовляється. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн). Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статей 525 і 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А також боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК). Згідно з ст. 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. На підтвердження укладення договору позики 02 березня 2021 року [PERSON] власноручно склала розписку про те, що позичила у [PERSON] 30000 гривень. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 194/1126/18 вказав, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, надані позивачем докази - письмову розписку, суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення боргу за договором позики. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Договором позики від 02 березня 2021 року сторони встановили, що кошти [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] до 31 січня 2022 року. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання виникло з 01 лютого 2022 року, тому при розрахунку 3% за порушення грошового зобов`язання та інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 01 лютого 2022 року до 24 лютого 2022 року. Нарахування 3% за порушення грошового зобов`язання нараховується за такою формулою: сума санкції = Сх3% х Д:365:100%, де С- сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення, а в даному випадку 30000 - сума заборгованості, 24 дні прострочення (за період з 01 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року), отже 3% річних будуть складати 59,18 грн. Згідно із статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Втрати від інфляції за період з 01 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року включно складають наступну суму: у вказаному періоді перемножений за кожен місяць індекс інфляції становить: ((30000,00 грн. х 101,60% (інфляційні втрати за лютий 2022 року) - 30000,00 грн.) = 480,00 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 30000 грн., 59,18 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, 480,00 грн. - інфляційних втрат, а всього 30539,18 грн. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 31 жовтня 2018 року Пенсійним фондом України [PERSON] , являється інвалідом другої групи. Таким, чином позивач [PERSON] , відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору у всіх судових інстанціях як інвалід ІІ групи, а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог в силу дії ст. 141 ЦПК України компенсується за рахунок відповідача у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial