Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

21.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 02.02.2008 року між ним, позивачем [PERSON] , та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї. Від шлюбу мають: сина [PERSON] , [INFO] ; дочку [PERSON] , [INFO] . Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося. Приблизно з січня 2021 року фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вони втратили повагу один до одного, зникло почуття любові. Вважає, що за наведених обставин нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Стверджував, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Позивач також повідомив суду про відсутність у нього з відповідачкою на даній стадії спорів щодо визначення місця проживання дітей та з приводу поділу спільного майна. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 21 листопада 2022 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 03.03.2023 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов [PERSON] про розірвання їх шлюбу. Відповідачка у відзиві зазначила, що не погоджується з заявленими позивачем вимогами про розірвання шлюбу, також не визнає обставини, що зазначені позивачем, як підстави для позову. [PERSON] категорично не погодилася з твердженнями позивача, що вони з 2021 року не проживають разом і, що розірвання шлюбу буде відповідати її інтересам та інтересам їхніх дітей. Стверджувала, що до початку збройної агресії рф по відношенню до України, вони з чоловіком та дітьми проживали щасливою родиною за адресою - [ADDRESS] . Після початку війни вона з дітьми поїхали до Польщі, з чоловіком підтримували сімейні стосунки, проявляли турботу і повагу один до одного. 28 серпня 2022 року чоловік повідомив їй, що він зустрів іншу жінку і йде з родини. У вересні 2022 року чоловік дійсно пішов з дому, і подав на розлучення. [PERSON] також вказала, що хоче принаймні спробувати налагодити їхні стосунки і врятувати їх родину, оскільки все ще має почуття до свого чоловіка, хоче, щоб діти жили в щасливій родині з батьком. У судовому засіданні 01.05.2023 року представник позивача підтримала заявлені [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] про розірвання шлюбу з підстав викладених у позовній заяві. Повідомила суду, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, заперечує можливість їхнього примирення та збереження сім`ї з тих підстав, що він проживає в іншій родині. З огляду на те, що справа вже тривалий період часу перебуває у провадженні суду, просила не надавати сторонам строк на примирення. Відповідачка [PERSON] наполягала на необхідності вжиття заходів для збереження шлюбу. У той же час [PERSON] повідомила суд про відсутність будь-якого спілкування з чоловіком, через небажання останнього. Вважає, що з часом його ставлення до іншої родини може змінитися і він повернеться в сім`ю до неї та їхніх спільних дітей. Суд, заслухавши у судовому засіданні, представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.02.2008 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 69, що підтвержується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.14). Від шлюбних відносин у сторін народилися: син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 12,13). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що з вересня 2022 року шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально, позивач проживає в іншій родині. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача, котрий категорично наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved