Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якомупросить визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] , з урахуванням набуття права власності на 1/3 частку як колишнім членом колгоспного двору та на 1/3 частку в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Позов аргументує тим, що вказаний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 в будинку проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору (помела [INFO] ) та члени колгоспного двору: [PERSON] - син, [PERSON] - син. Виходячи з принципу рівності часток, кожному із зареєстрованих у вказаному домоволодінні на праві спільної власності станом на 15.04.1991 належало по 1/3 частці нерухомого майна. [PERSON] померла [INFO] . Пiсля її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку будинку. [PERSON] залишила заповіт на користь [PERSON] , який спадщину прийняв. Нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Органом реєстрації позивачу також відмовлено у реєстрації права власності на 1/3 частку будинку як за колишнім членом колгоспного двору. Тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою судді 27.01.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду 10.04.2023 за результатами підготовчого провадження відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову та справу призначено до судового розгляду по суті на 01.05.2023. Учасники справи у судове засідання не з"явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову. Представник відповідача - Лосинівської селищної ради Чернігівської області подав заяву, у якій просив розглянути справу відповідно до законодавства та за відсутності представника відповідача. Третя особа [PERSON] заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Створення і діяльність колгоспного двору врегульовувалось положеннями статтей 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР "Про власність", який набув чинності 15.04.1991, не містив поняття "колгоспний двір" і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16.12.1993 № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15.04.1991, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Як вбачається з довідки про оціночну вартість об"єкта нерухомості будинок [ADDRESS] введений в експлуатацію у 1972 році (а.с. 15). [PERSON] померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Лосинівської селищної ради Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за № 151, підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №31 від 28.01.2020, на день смерті [PERSON] була зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті за вищевказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.25 на звороті). У копіях матеріалів спадкової справи №30/2020 до майна померлої [PERSON] , заведеної Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, міститься заповіт [PERSON] , посвідчений 02.05.2018 секретарем Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, яким [PERSON] все своє майно заповіла своєму сину - [PERSON] , та його заява, що надійшла до нотаріуса 31.01.2020, про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 24, 27). Отже, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України прийняв її син [PERSON] . Постановою Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 16.12.2022 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки не надано правоустановлюючого документу (а.с. 7). Державним реєстратором прав на нерухоме майно Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області 28.11.2022 прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме державної реєстрації права власносі на житловий будинок [ADDRESS] з мотивів того, що законодавством не передбачено реєстрацію права власності на такий об"єкт нерухомого майна як колгоспний двір (а.с. 8). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірний будинок [ADDRESS] мав статус колгоспного двору і станом на 15.04.1991 в будинку проживали [PERSON] - голова колгоспного двору (помела [INFO] ) та члени колгоспного двору: [PERSON] - син, [PERSON] - син. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №64 від 22.03.2023, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , мешкали: [PERSON] , яка є головою колгоспного двору (померла [INFO] ) та її сини [PERSON] і [PERSON] (а.с. 35). Дана довідка не стосується спірного будинку [ADDRESS] , а видана щодо будинку [ADDRESS] . Доказів на підтвердження того, що спірний будинок [ADDRESS] мав статус колгоспного двору і про осіб, які в ньому проживали на 15.04.1991 суду не надано, а відтак дані обставини не доведені, у зв"язку з чим неможливо дійти обгрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень цивільного законодавства, що регулють майнові відносини колгоспного двору та порядку спадкування після відкриття спадщини членів колгоспного двору. Ураховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України суд не приймає до розгляду та повертає позивачу заяву про зміну предмета позову, названу позивачем заявою про уточнення позовних вимог (а.с. 37), у якій позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] , так як усупереч вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України позивачем до суду не подано докази направлення копії заяви іншим учасникам справи. Крім того, матеріали справи не містять доказів відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину щодо житлового будинку [ADDRESS] , як і відмови державного реєстратора прав на нерухоме майно у реєстрації за позивачем частки у праві власності щодо житлового будинку [ADDRESS] як за колишнім членом клогоспного двору, тоді як визнання права власності у судовому порядку, у тому числі на спадкове майно, є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності у загальному порядку, зокрема спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Отже, виходячи з наведеного, позивач, який обгрунтовує свої вимоги належністю спірного будинку до колгоспного двору, не довів що цей будинок [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, а тому не встановлено наведених у позові підстав для визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] . Змінюючи предмет позову у підготовчому провадженні та заявляючи вимоги про визнання права власності на будинок [ADDRESS] позивач не виконав вимоги процесуального закону та не подав докази направлення копії заяви про зміну предмета позову іншим учасникам справи, що має процесуальним наслідком не прийняття заяви судом до розгляду, а матеріали справи не містять підтвердження наявності підстав для судового захисту прав позивача, як виняткового способу захисту права, щодо будинку [ADDRESS] .

Outcome: dismissed