Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшов уточнений позов [PERSON] до [PERSON] ( правонаступник [PERSON] ) , [PERSON] , в якому просить: - встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , померлого в м. Одесі, [INFO] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , який народився в селі Мякит, Ольського району, Хабаровського краю та помер в місті Одесі, [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, [PERSON] , 1931р.н., що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним та скасувати договори дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. 16.05.2018 року, за реєстрами № № 695,696; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка обгрунтовує уточнені позовні вимоги тим, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] . Внаслідок після його смерті, відкрилася спадщина, відповідно ст. 1220 ЦК України. Позивачка вказує про те, що вона є донькою спадкодавця, і є спадкоємцем за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. Факт родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Ленінським відділом РАГС м. Одеси 18 березня 1975 року. Потім у зв`язку з укладанням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кузнецовськ 10.06.1995 року. У встановлений законом шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. з заявою про прийняття спадщини. 12.10.2018 року, приватним нотаріусом ОМНО Русских С.Б. за реєстром № 2373 позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно батька [PERSON] , з урахуванням 2\\3 часток, від яких відмовилися мати померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з грошових коштів і автомобіля. На заяву позивачки стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку під [ADDRESS] , яка належала, померлому батьку позивачки [PERSON] , нотаріус позивачці відмовив, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві. Колишній власник вищеназваного будинку - [PERSON] , батько спадкодавця по справі, помер [INFO] . [PERSON] , спірний житловий будинок належав, на підставі свідоцтва про право власності від 16.06.1966 року, виданого Жилкомунвідділ Виконкому Ленінської райради депутатів трудящих. Після його смерті спадкоємцями за законом першої черги стали: дружина [PERSON] , та діти [PERSON] (Спадкодавець) та [PERSON] . Відповідно до ч. 1. ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Позивачка вказує про те, що оскільки спадкоємців було троє: дружина [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , а дружина [PERSON] , у своїй заяві про прийняття спадщини від 12.06.2007 року за реєстром № 2-1553, після роз`яснення нотаріусом їй вимог ст.ст. 60, 63 СК України, заявила що майно є особистою власністю чоловіка, та на отримання свідоцтва вона не претендує, позивачка вважає що частка батька складала 1/3 частину спірного житлового будинку. Одночасно в зазначеній заяві [PERSON] , заявила що крім неї спадкоємців, передбачених законом немає, чим ввела нотаріуса в оману. Спадкодавець по справі [PERSON] вступив в фактичне управління та володіння спадковим будинком, оскільки був зареєстрований та постійно проживав зі своїм батьком, [PERSON] , з 23.12.1968 р. по день смерті - [INFO] , що підтверджується довідкою про прописку/реєстрацію, виданою 14.08.2018 року № 702 Органом самоорганізації населення комітет мікрорайону «Суворовський» та копію паспорта зі штампом про реєстрацію. Позивачка вказує, оскільки при житті, [PERSON] не відмовлявся від спадщини (ні письмово, ні усно, ні в іншій формі), а продовжував користуватися спірним майном, проживав в спірному будинку, що підтверджується вищезазначеною довідкою про прописку/реєстрацію від 14.08.2018 року № 702, копією паспорта та показаннями свідків (клопотання про виклик яких додається до позову), позивачка вважає, що він прийняв спадщину у вигляді 1/3 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував за законом після смерті свого батька [PERSON] , але при житті не оформив своїх спадкових прав. В уточненій позовній заяві позивачка вказує, що до складу спадщини після смерті її батька входить його майнове право на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку він прийняв в порядку спадкування за законом, та підтверджує її спадкове право на спадщину після [PERSON] у вигляді 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час, позивачці стало відомо, що відповідачі по справі, її бабуся [PERSON] та брат і його батько [PERSON] , порушили спадкові права її батька, а відповідно і її позивачки. У Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі, у державного нотаріуса Туйск Ф.Л., бабуся, [PERSON] , 1931 р.н. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України. Таким чином було оформлено право на спадщину у спадковій справі № 185/2016 після смерті [PERSON] за відсутності письмової відмови від спадщини, його сина (батька позивачки) [PERSON] , оскільки [PERSON] , заявила що крім неї спадкоємців, передбачених законом немає в заяві від 12.06.2007 року. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майца щодо об`єкта нерухомого майна станом на 15.11.2018 року, відомо, що: 16.05.2018 року [PERSON] - брат батька, оформив право власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] , на своє ім`я, шляхом укладання між ним та бабцею [PERSON] двох договорів дарування, по 1/2 частині будинку, кожний. Зазначені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. 16.05.2018 року за реєстрами № 695, № 696., укладені на підставі оскарженого Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2016 року за р.№ 4-230., у зв`язку з чим повинні бути визнанні незаконними та скасованими. Позивачка вказує, що в матеріалах спадкової справи відсутнє свідоцтво про народження її батька [PERSON] , [INFO] , на адвокатський запит з Росії вона не отримала ні свідоцтва ні копії з актового запису, а сама відповідач у своєму відзиві на позов зазначає, що у шлюбі з [PERSON] народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Тому позивачка вважає за необхідним звернутися до суду з проханням встановити факт родинних відносин між [PERSON] , 1926 р.н. (дідусем) та [PERSON] , [INFO] (її батьком), оскільки вона не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте, не мають відповідних документів котрі підтверджують кровний зв`язок із померлим можуть бути заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин. Позивачка просить уточнений позов задовольнити відповідно до ст.ст.15,16,316,392,386,1261,1301 ЦК України, ст.ст.4,5,10,175,293,315,319 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27.12.2018 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання на 20.03.2019 року на 10год. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02.05.2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Судом витребувано з Одеського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію спадкової справи після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Копію ухвали направлено до Одеського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції в Одеській області - для виконання. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 10.06.2019 року на 11год. 15хв. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.02.2021 року заяву відповідача [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом- задоволено. Провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - зупинено, до спливу встановленого законного строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме до [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2021 року відновлено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Призначено справу до слухання у підготовчому судовому засіданні на 16.07.2021 року на 10 годин. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Бузової Т.Г. про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - задоволено. Судом витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских Світлани Борисівни належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] ; Судом витребувано у Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі належним чином завірену копію спадкової справи, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22.09.2021 року залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, правонаступника померлої [PERSON] - [PERSON] , у якості співвідповідача. Копію ухвали направлено [PERSON] для відома. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 25.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, про визнання недійсним та скасування договорів дарування, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частини житлового будинку до судового розгляду по суті на 03.08.2022 року на 10год. 10хв. В судове засідання з`явилася позивачка [PERSON] , та її представник - адвокат Маркова О.І., уточнені позовні вимоги підтримали просили задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання з`явився відповідач [PERSON] , та його представник - адвокат Бузова Т.Г. Позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову. В судове засідання з`явився відповідач [PERSON] , та його представник - адвокат Бузова Т.Г. Позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, про визнання недійсним та скасування договорів дарування, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частини житлового будинку є частково обґрунтованими, є частково доказаними, тому підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Судом встановлено, що пожружжя [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб 04 лютого 1953 року , відповідно до свідоцтва про шлюб від 04 лютого 1953 року, серія [NUMBER] , яке видано Мякитським бюро ЗАГС Ольського району ( арк.сп.84 оборіт,т.1); Від шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видано Ленінським р/б ЗАГС м.Одеси, батько: [PERSON] , мати- [PERSON] ( арк.сп.17,т.2); Судом встановлено, відповідно до копії паспорта громадянина України позивачка [PERSON] прописана та проживає у [ADDRESS] , з 15 жовтня 2010 року по теперішній час ( арк.сп.11, т.1); Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видано Ленінським відділом ЗАГС м.Одеси від 18.03.1975 року, актовий запис № 565 позивачка [PERSON] народилася [INFO] , батьки позивачки: батько- [PERSON] , мати- [PERSON] ( арк.сп.12,т.1); [INFO] , помер батько позивачки [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2531 ( арк.сп.14,т.1); Дата народження [PERSON] : [INFO] , місце народження: Російська Федерація, Хабаровський край, Ольський район,сщ Мякит. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. До суду надійшла копія спадкової справи,щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., яка міститься в матеріалах справи ( арк.сп.33-71,т.1); Спадкоємцями після померлого [INFO] [PERSON] є: його дружина - [PERSON] ( відповідно до заяви від 13.08.2018 року відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON] ), мати - [PERSON] ( відповідно до заяви від 14.08.2018 року відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON] ), дочка- [PERSON] ( арк.сп.39,53,60); Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається ( арк.сп.66,т.2), що 12.10.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу з заявою про вступ у спадщину після померлого батька [PERSON] .. В заяві позивачка вказала про те, що на день смерті її батька залишилось спадкове майно, яке складається із : легкового автомобіля марки Mitsubishi Outlander, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - грошових коштів у «Приватбанку». Судом встановлено, із спадкової справи вбачається, що позивачка [PERSON] заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] ( про вступ в спадщину після померлого батька [PERSON] ) до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. не подавала, в матеріалах спадкової справи вищевказаної заяви не значиться, на яку посилається позивачка в позовній заяві. 12 жовтня 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. видала позивачці [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом, та посвідчила, що на підставі ст.1261 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] , у тому числі з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовилися мати померлого [PERSON] і дружина померлого [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових вкладів, та легкового автомобілю, зареєстровано в реєстрі за №1373 ( арк.сп.70,т.2); 12.10.2018 року, приватним нотаріусом ОМНО Русских С.Б. за реєстром № 2373 позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно батька [PERSON] , з урахуванням 2\\3 часток, від яких відмовилися мати померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з грошових коштів і автомобіля. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною вимогою про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , померлого в м. Одесі, [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який народився в селі Мякит, Ольського району, Хабаровського краю, помер в місті Одесі, [INFO] . Обгрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] .. Внаслідок після його смерті, відкрилася спадщина, відповідно ст. 1220 ЦК України. Позивачка вказує про те, що вона є донькою спадкодавця, і є спадкоємцем за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. У встановлений законом шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. з заявою про прийняття спадщини.12.10.2018 року, приватним нотаріусом ОМНО Русских С.Б. за реєстром № 2373 позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно батька [PERSON] , з урахуванням 2\\3 часток, від яких відмовилися мати померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з грошових коштів і автомобіля. Однак, на заяву позивачки [PERSON] стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку під [ADDRESS] , яка належала, померлому батьку позивачки [PERSON] , нотаріус позивачці відмовив, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві. Позивачка вказує, що в матеріалах спадкової справи відсутнє свідоцтво про народження її батька [PERSON] , [INFO] тому позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , 1926 р.н. та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про народження [PERSON] , який народився [INFO] , який є спадкодавцем позивачки [PERSON] .. Відповідно до п.1ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, із матеріалів спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] ( арк.сп.33,т.2), вбачається, відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] : прізвище- [PERSON] , народився [INFO] , місце народження Російська Федерація,Хабаровський край, Ольський край,сш Мякит. Відповідно до довідки від 14.08.2018 року, вбачається що [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] , з 23.12.1968 року по [INFO], яка видана начальником органу самоорганізації населення комітет мікрорайону «Суворовський» ( арк.сп.37,т.2); В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив суду, що його батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у 1953 році. Відповідач [PERSON] народився в 1958 року, у період шлюбу його батьків. А ( батько позивачки [PERSON] ) [PERSON] народився у 1951 році, до реєстрації шлюбу ( батьків відповідача [PERSON] ) [PERSON] та [PERSON] . Не заперечував що [PERSON] є його братом. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , підтвердили факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , який помер в м.Одеса, [INFO] , який є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо судом не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях у часників справи, їхніх представників. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] в частині про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , який помер в м. Одеса, [INFO] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , який народився в селі Мякит, Ольського району, Хабаровського краю, помер в м.Одеса, [INFO] - підлягають задоволенню. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] , в період шлюбу побудували та набули право власності на житловий будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 16.06.1966 року, яке видано жилкомвідділ Виконкому Ленінської райради народних депутатів м.Одеси. Право власності зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 22.06.1966р. в книзі №237 стор.9,кв.124; Статтею 125 глави 5 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР, якій був прийнятий на 3-й сесії Всеукраїнського Центрального виконавчого комітету ІХ скликання 31 травня 1926 року, якій діяв на час видачі свідоцтва про право власності, майно, придбане подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу вважається таким, що належить їм на підставі спільної власності. Розмір належної кожному із подружжя частки у разі спору визначається судом. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якою було надано роз`яснення судам, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст. 370, ч.2 ст.372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.368 ЦК України майно , набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, ( по ). [INFO] помер [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] ,актовий запис №26, яке видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси ( арк.сп.81,оборіт т.1); Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. До суду з Одеського нотаріального архіву надійшла спадкова справа № 185/2016, заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка заведена Четвертою одеською державною нотаріальною конторою ( арк.сп.79-105,т.1); Із спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] (представник за дорученням [PERSON] ), як спадкоємець першої черги звернулася до Восьмої Одеської нотаріальної контори з письмовою заявою від 12 червня 2007 року про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , заява зареєстрована з реєстрі за № 2-1553 ( арк.сп.81,т.1); Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно:житловий будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, із матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , щодо майна померлого [INFO] , вбачається, що спадкова справа почата: 12 червня 2007 року, і закінчена: 5 березня 2016 року ( арк.сп.80-105, т.1). Спадкова справа заведена за заявою дружини [PERSON] - [PERSON] , інших заяв від інших спадкоємців ( протягом 11 років), про вступ в спадщину або відмову від спадщини, після померлого [PERSON] , до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори не надходило, інших заяв від інших спадкоємців окрім дружини [PERSON] спадкова справа не містить ( арк.сп.80-105,т.1); 05 березня 2016 року державний нотаріус Четвертої Одеської нотаріальної контори видав Любіч Тетяні Андріївні свідоцтво про право на спадщину за законом, та посвідчив, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 4-230; Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з: права власності на домоволодіння під [ADDRESS] , яке в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку, зазначеного на плані літерою « А», загальною площею 115,1 кв.м., в тому числі житловою площею 51,5кв.м, та надвірних споруд, зазначених літерами: «Б» - сарай, «В»- вбиральня, «Д» - літня кухня, «Г» - погріб, «Е» - гараж, «Ж» - сарай, «З» - душ, «К» - сарай, «Л» - підвал - котельня, №1-4- огорожа, I-мостіння, зареєстровано в реєстрі за № 4- 230 (т.1, арк.сп.101, т.1). 17 травня 2017 року державний нотаріус Четвертої Одеської нотаріальної контори видав Любіч Тетяні Андріївні свідоцтво про право на спадщину за законом, та посвідчив, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 4-535; Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з вкладів у сумі 10 418 гривен,93 копійок з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться в установах в АТ Ощадбанк м.Одеси у філії № 10015/0602 на рахунку: [NUMBER] у сумі 5900 гривен 58 копійок; - [NUMBER] у сумі 3217 гривен 20 копійок; - [NUMBER] у сумі 1301 гривень 15 копійок належних спадкодавцю згідно довідки, виданої філією Одеського обласного управління ПАТ Державний Ощадний банк України від 25 квітня 2017 року за № 37 /04- 01/05- 323 БТ, зареєстровано з реєстрі за № 4-535 ( арк.сп.103 оборіт, т.1); Спадкрємцями померлого [INFO] [PERSON] є - дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України. Судом встановлено, із матеріалів спадкової справи № 185/2016, яка заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, вбачається, що сини [PERSON] та [PERSON] письмові заяви, відповідно до вимог ч.2 ст.1269 ЦК України, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори нотаріусу не подавали. Спадкова справа була почата: 12 червня 2007 року, і закінчена: 5 березня 2016 року у Четвертій Одеській нотаріальній конторі - 11 ( одинадцять) років, спадкова справа була відкрита у Четвертій одеській державній нотаріальній конторі. Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ( батько позивачки [PERSON] ) не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття або про відмову від спадщини, після померлого [INFO] , батька [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з ч.1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкова трансмісія - цеперехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України. Спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (ч.2,3 ст.1272 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Отже, право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії може бути здійснене у строк, який не сплив на момент смерті спадкодавця. Тобто смерть спадкоємця, який би мав право на спадщину, має наступити в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією переходить до спадкоємців цієї особи у межах строків для прийняття спадщини. Суд, ознайомившись з матеріалами спадкової справи, яка міститься в матеріалах цивільної справи, встановив, що ( батько позивачки [PERSON] ) [PERSON] не звертався з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого батька [PERSON] , тобто не реалізував своїх прав спадкоємця, що підтверджує те, що [PERSON] своєю пасивною поведінкою, на протязі тривалого часу (одинадцять років була відкрита спадкова справа), а саме з дня смерті [PERSON] [INFO] , до отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] 05.03.20016 року, підтвердив, що не мав наміру реалізовувати своє право на вступ у спадщину, після померлого батька [PERSON] , також на оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано [PERSON] [INFO] , тому у зв`язку зі смертю [PERSON] припинилося таке право у його спадкоємниці позивачки [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , його спадкоємець син - [PERSON] - помер [INFO] , тобто майже через 11 (одинадцять) років після смерті свого батька і після спливу строку, встановленого для прийняття спадщини. Батько позивачки [PERSON] - [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк не звертався. Оскільки батько позивачки [PERSON] - [PERSON] не прийняв спадщину і помер після спливу строку, встановленого для її прийняття, спадкова трансмісія не застосовується. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в частині:- про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, [PERSON] , 1931р.н., що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - про визнання за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] - задоволенню не підлягають. В Постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі за № 450/2286/16-ц, зроблено правовий висновок, а саме: «Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 392/1213/17 (провадження № 14-292цс19) вказано, що «до спадкоємця учасника товариства, у тому числі й колишнього, переходить, зокрема, право на оскарження рішення загальних зборів про виключення спадкодавця із числа учасників товариства, проте корпоративні права лише фактом спадкування ним не набуваються. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 761/27538/17 (провадження № 14-12цс19)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що до спадкоємця в порядку спадкування може переходити право на оспорення документу чи юридичного факту (зокрема, правочину, рішення органу юридичної особи, свідоцтва тощо), яке належало спадкодавцю, та не припинилося до його смерті. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Із матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено два договори дарування 1/2 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ( арк.сп.64,65,т.№1); 16 травня 2028 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частки домоволодіння, відповідно до договору: [PERSON] безоплатно предала у власність [PERSON] - частку домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з: літ. « А», житловий будинок загальною площею: 115,1 кв.м., у тому числі житловою площею: 51,5кв.м, літ.«Б» - сарай, літ. «В»- вбиральня, літ. «Д» - літня кухня, літ. «Г» - погріб, літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - душ, літ. «К» - сарай, літ. «Л» - підвал - котельня, №1-4- огорожа, I-мостіння, розташованих на земельній ділянці, право власності та/або право користування на яку не оформлювалось, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 696 ( арк.сп.64,т.1); 16 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частки домоволодіння, відповідно до договору: [PERSON] безоплатно предала у власність [PERSON] - частку домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з: літ. « А», житловий будинок загальною площею: 115,1 кв.м., у тому числі житловою площею: 51,5кв.м, літ.«Б» - сарай, літ. «В»- вбиральня, літ. «Д» - літня кухня, літ. «Г» - погріб, літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - душ, літ. «К» - сарай, літ. «Л» - підвал - котельня, №1-4- огорожа, I-мостіння, розташованих на земельній ділянці, право власності та/або право користування на яку не оформлювалось, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 695 ( арк.сп.65,т.1); Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2018 року відповідач [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договорів дарування серія та номер №696, №695 від 16.05.2018 року ( арк.сп.66,67,т.1); Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Згідно з ч. ч. 1, 2 та ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Виходячи зі змісту ст.ст.203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Згідно роз`яснення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щода свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що договори дарування від 16 травня 2018 року, які укладені між [PERSON] та [PERSON] , за реєстровими № 695, № 696, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, на (, часток) домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] укладені відповідно до вимог Цивільного Кодексу України, та відповідно до закону. Судом встановлено, що [PERSON] , на час укладення вищевказаних договорів дарування, на ім`я свого сина [PERSON] , була власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ст.319 ЦК України - [PERSON] , як власник спірного житлового будинку на власний розсуд: володіла, користувалася, розпоряджалася своїм майном, як власник мала право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в частині:- про визнання недійсними та скасування договорів дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. від 16.05.2018 року за реєстрами № 695,№ 696 - задоволенню не підлягають. [INFO] померла [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 1384, яке видано Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) від 07.11.2020 року ( арк.сп.4,оборіт т.2); Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.09.2021 року залучено до участі у справі, правонаступника померлої [PERSON] - [PERSON] , у якості співвідповідача. До суду з Одеського нотаріального архіву надійшла спадкова справа № 254/2021, заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка заведена Суворовською державною нотаріальною конторою ( арк.сп.2-32,т.2); Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно:земельна ділянка площею 6,3746 гектарів, в тому числі за земельними угідями: рілля - 6,3746 га, що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район Красносільська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки 5122782600:01:001:0629, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07 липня 2021 року Державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори, видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі заповіту, посвідченого Суворовською державною нотаріальною конторою у м.Одеса 12.11.2019 року, зареєстрованого у реєстрі за № 332-1287,2-1288, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , є (онук) - [PERSON] ( арк.сп.31,т.2); Відповідно до ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Згідно із ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог: - про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, [PERSON] , що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - про визнання недійсними та про скасування договорів дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. 16.05.2018 року, за реєстровим № 695, № 696; - про визнання за [PERSON] , право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела суду ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] : - про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, [PERSON] , що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - про визнання недійсними та про скасування договорів дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. 16.05.2018 року, за реєстровим № 695, № 696; - про визнання за [PERSON] , право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] - задоволенню не підлягають. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, про визнання недійсним та скасування договорів дарування, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/3 частини житлового будинку - підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial