Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом, в якому\~ просить розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем та визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з позивачем. В обґрунтування\~вимог вказано,\~що 10.09.2014\~року між\~сторонами був\~укладений шлюб,\~від якого\~вони мають\~спільну доньку\~ [PERSON] .\~Протягом останнього\~часу спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Оскільки питання проживання дитини сторонами не вирішено і є спірним, просить суд визначити місце проживання [PERSON] з нею. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити; щодо заочного розгляду справи не заперечували. Позивач також повідомила, що між подружжям неодноразово виникало питання щодо місця проживання дитини; відтак, за наявності спору між відповідачем та нею, вимушена звернутись за захистом прав як своїх, як матері, так і маленької дитини, до суду. Вказала, що відповідач висловлював наміри, які мали, на її думку, характер погроз у даному питанні. Відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі; не заперечує проти задоволення позову (а.с. 28). Представником третьої особи також подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 38). Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 22.08.2020 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). З 06.04.2022 року по 01.02.2025 року [PERSON] надана соціальна відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 14). Згідно статті 51 Конституції України та\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ ст. 55 СК України\~ дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ ст. 56 СК України\~ кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ ст. 105 СК України\~ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористався своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву в цій частині. Відповідно до положень ст.\~ст. 8, 12\~Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 161\~СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім - враховуються права батьків. При цьому, питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні того, що для дитини розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] (а.с. 36) затвердженого 16.02.2023 року рішенням Виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 16 (а.с. 41), донька проживає з матір`ю за місцем її реєстрації; умови проживання задовільні, будинок цегляний, опалення газове, водопостачання зі скважини підведене в будинок, у будинку гарний ремонт, житло повністю умебльоване, наявна необхідна побутова техніка, всі зручності у будинку. Дитина має окрему кімнату, ліжечко та іграшки відповідно віку, одяг по-сезону, продукти харчування . [PERSON] знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, сусідами та односельчанами за місцем проживання характеризується позитивно, нарікань з боку сільської ради не надходило. [PERSON] проживає окремо від дитини з березня місяця 2022 року з мамою дитини не спілкується, до служби у справах дітей та сім`ї за висновком щодо визначення місця проживання дітей за адресою свого проживання не звертався. Враховуючи вищенаведені факти, виходячи з інтересів дитини, служба у справах дітей та сім`ї сільської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Відтак, надаючи оцінку наявним у справі доказам, виходячи з того, що найкращі інтереси малолітньої дитини мають першочергове значення; враховуючи, що матір`ю належно виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дитини та створено всі умови для її гармонійного розвитку, наявність спору у сторін з вирішення даного питання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки з матір`ю, задовольнивши дану позовну вимогу. Однак суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на вимоги діючого законодавства в частині ст. ст. 141, 150, 151, 152, 153, 154 та 155 Сімейного кодексу України, якими передбачено право на спілкування з дитиною як матері, так і батька дитини, а також право на виховання та піклування дитини: як рівність прав та обов`язків щодо дитини кожного з батьків. Також,

Outcome: approved