Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

24 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в інтересах неповнолітнього: [PERSON] , треті особи: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства (а.с. 2 - 5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 27 березня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено проведення підготовчого судового засідання, а також витребувано від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстації (м. Одеса) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2000 року він знаходиться у фактичних шлюбних відносинах, проживає однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з громадянкою [PERSON] . У них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , якого зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області відповідно до актового запису про народження № 214 від 19 лютого 2008 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України син [PERSON] був записаний у Книзі реєстрації народжень за прізвищем та громадянством матері - [PERSON] , а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері - [PERSON] . Дана обставина Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області була зареєстрована, що дитина записана «зі слів матері», що в свою чергу унеможливлює провести обмін його посвідки на постійне проживання в Україні. 24 жовтня 2022 року позивач звернувся до Мадікал Геномикс Україна для проведення аналізу ДНК на предмет встановлення його біологічного батьківства відносно дитини [PERSON] . Відповідно до висновку про встановлення батьківства ДНК, передбачуваний батько [PERSON] не може бути виключений як біологічний батько досліджуваної дитини [PERSON] . На основі аналізу локусів STR, перерахованих вище, ймовірність встановлення батьківства дорівнює 99,999998%. З урахуванням вищевикладеного просить суд визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] та зобов`язати Відділ ДРАЦС у Дніпропетровській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відомості до актового запису про народження № 214 від 19 лютого 2008 року, свідоцтво про народження серія [NUMBER] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , як біологічного батька [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник Савенко О.М. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1200469 від 11 травня 2023 року - а.с. 44) в судовому засіданні надали на огляд суду оригінали долучених до матеріали справи письмових доказів, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. В судовому засіданні було оголошено перерву (а.с. 42). Представник позивача Савенко О.М. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1200469 від 11 травня 2023 року - а.с. 44) надав до суду заяву, в якій просив завершити судове засідання за відсутності позивача та його представника, без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 43). 10 квітня 2023 року відповідачка надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с. 23). 31 березня 2023 року представник третьої особи - Голик О.І. (діє на підставі довіреності №7/6-17 від 23 грудня 2022 року - а.с. 21) надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та прийняти рішення в інтересах дитини, базуючись на результатах генетичної експертизи (а.с. 20). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Задовольняючи вимогу про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини суд виходив з такого: Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.1 21 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 лютого 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 214 (а.с. 10). Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо запису про народження № 00039260399 від 13 квітня 2023 року, наданого в.о. начальника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області Управління державної реєстрації Швець В., на виконання ухвали про витребування доказів, вбачається, що за актовим записом № 214 від 19 лютого 2008 року зроблено запис про народження [PERSON] , батьки: [PERSON] , [PERSON] , з відміткою, що відомості про батька було внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 25-28). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р. № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Крім того, п. 2.13.1 та 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, провадження № 61-15136св20). Верховний суд у справі № 310/3095/17, провадження № 61-7887св19 (ЄДРСРУ № 87950883) констатує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, що також узгоджується з практикою ЄСПЛ (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі "KALACHEVA v. RUSSIA", заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Так, на обґрунтування своєї правової позиції позивачем було надано суду копію звіту про встановлення батьківства ДНК (оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні), відповідно до якого, передбачуваний батько не може бути виключений як біологічний батько досліджуваної дитини. На основі аналізу локусів STR, перерахованих вище, ймовірність встановлення батьківства дорівнює 99,999998%. Оригінал звіту було надано на огляд суду в судовому засіданні (а.с. 14). Згідно з ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Оскільки відповідачка визнала позовні вимоги в повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, відносить сплату судового збору в розмір 1073,60 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1), при цьому позивач не заявляє вимогу про відшкодування йому витрат на оплату судового збору, у зв`язку з чим суд вважає за можливе судові витрати по справі залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved