Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

В квітні 2023 року представник позивача ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 8091,94 грн., 3% річних та інфляційну складову на загальну суму 2476,13 грн., а також судовий збір в сумі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та, як споживач електричної енергії, не в повному обсязі виконує обов`язки по сплаті коштів за надані послуги, що завдає позивачу, як надавачу таких послуг збитків. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань по сплаті коштів за спожиту електричну енергію у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 8091,94 грн., на яку позивачем було нараховано три відсотки річних та інфляційні втрати на загальну суму 2684,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути заборгованість та штрафні санкції із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2023 року, у справі відкрито провадження та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності. спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством. Загальними зборами акціонерів ПАТ «Київенерго» від 13.11.2017 прийнято рішення про реорганізацію ПАТ «Київенерго» шляхом виділу з нього ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Позивач ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», є постачальником житлово - комунальних послуг, зокрема здійснює постачання електроенергії. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії за вказаною адресою, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Однак, обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин. Зокрема, відповідно до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику», відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357. Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно із п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Пункт 42 Правил користування електричною енергією для населення, передбачає, що споживач електричної енергії зобов`язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно із п. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Проте, відповідач наведені вимоги закону належним чином не виконував, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з оплати наданої послуги, яка складає суму в розмірі 8091,94 грн., а також позивачем на вказану суму боргу розраховано 3% річних та інфляційну складову на загальну суму 2476,13 грн., що підтверджується відповідними розрахунками. Інфляційні втрати та 3% річних позивачем нараховані на суму боргу за прострочення відповідачем грошового зобов`язання з оплати послуги з надання електричної енергії, на підставі ст. 625 ч.2 ЦК України, що не суперечить закону, а тому приймається судом до уваги. Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті коштів за спожиту електричну енергію, відповідач не надала, в тому числі не спростовано і розміру нарахованої суми заборгованості. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду стороною позивача доведено обґрунтованість позовних вимог, та відповідачем предмет та підстави позову не спростовані, а тому суд вважає позов обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню на підставі наведених вище норм закону. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2684,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача. Поруч із цим, в частині вимог про стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги в сумі 10000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження договірних відносин в частині надання та отримання правової допомоги, стороною позивача було надано суду докази, які підтверджують, що 15.04.2020 р. між ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та Адвокатським об`єднанням «Перший радник» було укладено договір про надання правової допомоги, та додаткові угоди до нього. Однак, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Варто вказати, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а саме: розрахунку наданих послуг, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи викладене, суд вважає, що достатніх та законних підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. відсутні, в зв`язку з їх недоведеністю, а тому в задоволенні вимог позивача в цій частині в порядку розподілу судових витрат між сторонам, - слід відмовити.

Outcome: approved