Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

20.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», мотивуючи позов тим, що позивач з 27.05.1997 року по 13.12.2017 рік працював гірничим 3-го та 5-го розряду на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвутілля». 13.12.2017 року позивача звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. За час роботи позивача стався нещасний випадок, що підтверджується Актом форми Н-1 від 14 квітня 2010 року. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.04.2018 року. П. 14 даного Акту вказує на наявність у позивача професійних захворювань: радиколопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва та шийна СЗ, С4, С5, С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним, рецидивуючий перебіг, з вираженим периферичним нейросудинним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом і періартрозом ліктьових і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, код М54.1, М17-М 19; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група «В». ЛН першого-другого ступеня, код J44, J43.8. нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код Н90.3. У п. 13 даного Акту міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача: згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248 оцінка умов праці гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля №5 ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] віднесена; по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до З класу 4 ступені «Шкідливі»; по мікроклімату - до З класу 1 ступені «Шкідливі»; за параметрами шуму - до З класу 1 ступені «Шкідливі»; за параметрами вібрації - до 2 класу «Допустимі»; за показниками важкості праці - до З класу З ступені «Шкідливі»; за показниками напруженості праці - до З класу 2 ступені «Шкідливі»; загальна оцінка - до З класу 4 ступені «Шкідливі». Ступінь втрати професійної працездатності позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням за час роботи на підприємстві правонаступником якого є відповідач становить 60 %. Позивач вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 245 000,00 (двісті тисяч) грн. Відшкодування у такому розмірі відповідатиме глибині тих моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок втрати професійної працездатності. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань с очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 245\~000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 08.12.2022\~року відповідач\~надав відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого вважає,\~що вимоги\~позивача не\~підлягають задоволенню\~у повному\~обсязі з\~наступних підстав.\~Представниця позивача вказала на порушення душевної рівноваги, психологічного дискомфорту вираженої в переживаннях, стражданнях, стресі та депресії і що все це моральна шкода вона визначила самостійно, не Представник позивача\~вважає доказом\~наявності і\~права і\~факту моральної\~шкоди виписку\~з акта\~огляду у\~МСЕК №051870\~с від\~30.05.2018р.(первинно-повторно,\~не є\~довідкою МСЕК\~про результати\~визначення ступеня\~втрати профпрацездатності),\~в якій\~зазначено 60%\~втрати професійної\~працездатності з\~яких 40%\~радикулопатія,\~5%\~-\~туговухість.,10%-\~ХОЗЛ ,5%\~травма виробнича\~за актом\~Н-1\~від 14.04.2010р.\~що не\~виповідає симптомам\~моральної шкоди,\~які зазначені\~в ст.237-1\~КЗпП де\~зазначено,\~що моральні\~страждання виникають\~і разі\~порушення його\~законних прав\~та призвели\~до моральних\~страждань,\~що полягають\~у втраті\~нормальних життєвих\~зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя.\~Позивач не\~вказав,\~які саме маючи фахових знань та досвіду. Доказів симптомів моральної шкоди не надано нормальні життєві\~зв`язки він\~втратив,\~в чому\~полягає погіршення\~психологічного стану та чи звертався він до лікарів з приводу стресу та депресії, та які саме додаткові зусилля він витрачає\~для організації\~свого життя.\~Будь-яких\~доказів цього\~до позовуне надано. Крім того зазначені у виписні з акту огляду у МСЕК ушкодження здоров`я(хвороби) відшкодовані позивачеві Фондом соціального страхування у повному обсязі, що свідчить про припинення деліктного зобов`язання з відшкодування шкоди пов`язаної з ушкодженням здоров`я та його припинення згідно ст.599 Цивільного кодексу України. Надані на підтвердження вимог документи не є належними та допустимими для підтвердження моральної шкоди, як певного психічного стану особи позивача. Позивач не надав доказів, що він є фахівцем з надання психіатричної допомоги. Отже висновок представника позивача про наявність певного психічного стану та пов`язаної з цим моральної шкоди є припущенням. 03.02.2023 року представник позивача надіслав відповідь на відзив, вказавши, що не погоджується з відзивом, оскільки факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. У виникненні в позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача. Відповідачем як роботодавцем допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше. Позивачем в позові зазначається, що моральна шкода йому заподіяна внаслідок набутих хронічних професійних захворювань, втрати професійної працездатності та встановлення інвалідності. На підтвердження цих обставин подано належні та допустимі письмові докази, а саме копії акту розслідування хронічного професійного захворювання на підтвердження встановлення захворювань та обставин їх виникнення, довідок МСЕК на підтвердження втрати професійної працездатності та встановлення інвалідності, документів із медичних установ на підтвердження необхідності лікування. Позивачем надано переконливі та змістовні роз`яснення, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода. Розмір моральної шкоди позивач визначив виходячи зі своїх душевних страждань і саме такий визначений ним розмір відшкодування зможе покрити той негативний вплив, якого він зазнав на свій стан у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. Позивач не надавав своєї згоди на допит його в якості свідка, власної такої ініціативи також не проявляв. Натомість позивач мені як представнику повідомив всі обставини заподіяння йому моральної шкоди. В позовній заяві та в цій відповіді на відзив стороною позивача зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими діями та бездіяльністю її було заподіяно, якими доказами підтверджується позиція позивача. Позивач здійснив посилання на письмові докази у справі та надав їх копії. Фактично всі ті питання, які просить поставити відповідач позивачу, вже розкриті та на них вже надані відповіді, але в довільній хронології за текстом поданих нашою стороною заяв по суті. Стороною позивача подано всі докази на підтвердження своїх вимог, а відповідач в праві подавати докази на підтвердження своїх заперечень. Вважаємо, що письмове опитування позивача як свідка, тим більш без наданої ним на своєї згоди, з урахуванням вже наданих сторонами доказів та пояснень, жодним чином не сприятиме більш якісному здійсненню правосуддя у цій справі і навпаки, створить зайві процесуальні складнощі та призведе до затягування строків розгляду справи. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою явки позивача. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, підтримав доводи, викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з 27 травня 1997 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 27.05.1997 року займав посаду підземного електрослюсара 3 розряду з повним робочим днем в шахті, з 09.08.1999 року займав посаду гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті за переведенням з ВСП «Шахта Павлоградська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 13.12.2017 року позивач був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.04.2018 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією гірник з повним робочим днем в шахті 22 роки, за професією 18 років 4 місяці, 20 років 6 місяців в цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248 оцінка умов праці гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля №5 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПАВЛОГРАДСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 4 ступені «Шкідливі»; - по мікроклімату - до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»; - за параметрами шуму- до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»; - за параметрами вібрації до 2 класу «Допустимі»; - за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступені «Шкідливі»; - за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»; - загальна оцінка - до 3 класу 4 ступені «Шкідливі». Згідно п.16 та п.17 Акту, хронічне професійне\~захворювання (отруєння)\~виникло за\~ обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Причина виникнення професійного захворювання. Важкість праці: робоча поза вимушена «на колінах і ліктях», впродовж 97% змінного часу; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі до 30 кг, фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук, тулуба, ніг становило 44000 кг/м, при нормі до 44000 кг/м; величина статистичного навантаження за зміну двома руками становило 69000 кг/с, при нормі 70000 кг/с; переходи пішки становили до 8 км за зміну при нормі 8 км. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 27 разів перевищує ГДК (110,65 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Рівень відносної вологісті повітря 83 %, при допунормі 75% по ДСП 3.3.1.095-2002. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (84дБА при ГДР 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99. На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 03.04.2018 р. протокол №492, Позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова (L5, S1), переважно зліва та шийна (СЗ, С4, С5, С6, С7) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним, рецидивуючий перебіг, з вираженим периферичним нейросудинним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом і періартрозом ліктьових і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №051870 від 30.05.2018 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість з 10.05.2018 р. до 01.06.2019 р. Згідно Акту форми Н-1, затвердженого 14.04.2010 року, 22.03.2010 року з позивачем стався нещасний випадок на підприємстві відповідача, нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом. Згідно виписки з акту-огляду МСЕК № 051870 від 30.05.2018 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності первинно-повторно, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість, 5% - виробнича травма акт Н-1 №11 від 14.04.2010 року з 10.05.2018 р. по 01.06.2019 р. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №066158 від 02.05.2022 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість, 5% - виробнича травма 2010 р. з 01.06.2022 р. до 01.06.2025 р. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №154488 від 02.05.2022 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] , з 01.06.2022 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, до 01.06.2025 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача більше 20 років, та звільнення за станом здоров`я 13.12.2017 року до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням з 10.05.2018 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26800 грн станом на 01.01.2023 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200 грн.

Outcome: partial