Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суд з позовом до [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Наданий час виникла необхідність у виділенні часток із квартири, що перебуває у спільній сумісній власності для того, щоб кожен із власників міг вільно розпоряджатися своєю часткою майна. Відповідач відмовляється від добровільного укладення договору про виділ в натурі частки з нерухомого майна, а тому позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Просить виділити [PERSON] та [PERSON] по частині кожному із спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю та просить проводити розгляд справи у його відсутності. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. З дослідженого судом свідоцтва про право власності на житло від 12.08.1997 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить кв. [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч.1 ст. ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~364\~ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що відповідач відмовляється від добровільного укладення договору про виділ в натурі частки з нерухомого майна, а тому позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Норми ч.1, 2 ст.370 ЦК України визначають, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що між співвласниками вищевказаної квартири відсутня домовленість щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності, а також не ухвалювалось судом рішення з цього приводу. Оскільки вищевказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, а також не визначались частки у праві спільної сумісної власності у даній квартирі, ні за домовленістю співвласників, ні за рішенням суду, тому в силу ч.2 ст. 370 ЦК України розмір часток кожного співвласника квартири є рівними і становить по 1/2 частки. Оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved