Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що з 2005 року по 2012 рік [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] в них народився син [PERSON] , який є дитиною-інвалідом з діагнозом: органічне ураження ЦНС та головного мозку, системне порушення пізнавальної діяльності та комунікативних функцій, порушення розумового розвитку у формі легкої розумової відсталості, атиповий аутизм, когнітивна недостатність, двостороння пірамідна недостатність, синдром гіперактивної дитини, рання недиференційована епілептична енцефалопатія з когнітивною дезінтеграцією та розладами аутистичного спектру, недорозвиток мови І рівня. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 662 від 12 листопада 2012 року було визначено місце проживання [PERSON] разом із матір`ю. З цього часу [PERSON] не надавала можливості батьку [PERSON] , бабі [PERSON] та діду [PERSON] бачитися із [PERSON] , піклуватися про нього, брати участь у його розвитку та вихованні. Позивачі неодноразово зверталися до служб у справах дітей та правоохоронних органів за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] з метою з`ясування місця та умов проживання [PERSON] , але [PERSON] постійно змінювала місце проживання. 28 листопада 2013 року Святошинський районний суд м. Києва у справі № 759/5198/13-ц ухвалив рішення, яким частково задовольнив позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. [PERSON] рішення суду періодично не виконує, не дотримується встановленого судом графіку побачень, забороняє спілкування [PERSON] з [PERSON] в інший час. [PERSON] неодноразово зверталася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, але у задоволенні її позову було відмовлено. [PERSON] вважає, що для нормального самоусвідомлення дитини необхідно збільшити час його спілкування з дитиною. Відповідачі лише з причини неприязного ставлення до позивачів не бажають допускати їх до участі у вихованні [PERSON] . Позивачі вважають, що позбавлення їх права на спілкування з [PERSON] не є позитивним фактором та впливає на емоційний стан дитини. 10 лютого 2017 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, просили суд: 1. Зобов`язати відповідачів не чинити їм (позивачам), разом або кожному окремо, перешкод у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні [PERSON] , [INFO] . 2. Збільшити їм (позивачам) час спілкування з [PERSON] , визначивши наступний порядок їх, разом або кожного окремо, участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] : - кожного другого та четвертого тижня місяця з 18 години 00 хвилин п`ятниці до 9 години 30 хвилин понеділка без присутності відповідачів та без обов`язкової присутності інших осіб; - визначити їх (позивачів), разом або кожному окремо, спільний відпочинок або санаторно-курортне оздоровлення з дитиною від першої половини липня місяця кожного року протягом не менше 24 днів без присутності відповідачів та без обов`язкової присутності інших осіб; - дозволити їм (позивачам), разом або кожному окремо, безперешкодне спілкування з дитиною у навчальних закладах, школі, школі-інтернаті, дитячих будинках-інтернатах, інших інтернатних закладах системи праці та соціального захисту населення у позаурочний час без присутності відповідачів та без обов`язкової присутності інших осіб; - дозволити їм (позивачам) особисто, разом або кожному окремо, у визначені дні побачень з дитиною забирати його з навчального закладу, школи, школи-інтернату, дитячих будинків-інтернатів, інтернатних закладів системи праці та соціального захисту населення. 3. Зобов`язати [PERSON] за два дні до зустрічі дитини з ними (позивачами), разом або кожним окремо, надавати їм (позивачам) точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини шляхом надсилання смс повідомлення на телефонний номер [NUMBER] , а у разі непередбачуваного (різкого) настання таких змін, повідомляти про це їх (позивачів) шляхом надсилання смс повідомлення на телефонний номер [NUMBER] не пізніше ніж на наступний день з дня настання таких обставин. 4. Зобов`язати [PERSON] повідомляти їх (позивачів) шляхом надсилання смс повідомлення на телефонний номер [NUMBER] про планові або позапланові медичні огляди дитини та надавати в письмовому вигляді на адресу: [ADDRESS] , всю необхідну інформацію про стан здоров`я дитини, якою вона буде володіти, у разі зміни стану або його поліпшення. Ухвалою суду від 6 жовтня 2017 року було закрито провадження у справі в частині вимог позивачів про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкод, разом або кожному окремо, у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили розгляд справи проводити без їх участі. 24 липня 2020 року позивач [PERSON] подав до суду письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що цей позов не є тотожним до позову, який був розглянутий Святошинським районним судом м. Києва 28 листопада 2013 року, та рішення якого відповідачами періодично не виконується. [PERSON] є бабою [PERSON] та проживає у м. Ніжині Чернігівської області. На даний час [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у Ніжинському дитячому будинку-інтернаті. [PERSON] має довіреність від [PERSON] і щоп`ятниці забирає [PERSON] з інтернату. Лише періодично [PERSON] приводить [PERSON] до нього ( [PERSON] ) чи його батьків для спілкування, чим не виконує рішення Святошинського районного суду м. Києва. Унаслідок захворювання дитини та недостачі часу, визначеного рішенням суду, на спілкування з дитиною він ( [PERSON] ) не може оформити дитині паспорт та організувати лікування зубів дитини. Він ( [PERSON] ) хоче проводити більше часу з сином, приймати більшу участь у житті дитини, цікавитися успіхами [PERSON] , його досягненнями в навчанні та розвитку. Метою цього позову є збереження та укріплення зв`язків сина із сім`єю та забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, письмові пояснення, клопотання про закриття провадження у справі та розгляд справи без її участі, суть яких зводиться до того, що вона заперечує проти задоволення позову, вимоги вважає незаконними, надуманими та необґрунтованими. Вона ( [PERSON] ) вважає, що вимоги цього позову є тотожними до тих вимог, які розглядалися Святошинським районним судом м. Києва та за результатом розгляду яких судом 28 листопада 2013 року було ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Вона ( [PERSON] ) просила закрити провадження у цій справі у зв`язку із відсутністю предмета спору і набранням законної сили рішенням суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, визнати дії позивачів у частині пред`явлення до неї позову зловживанням процесуальними правами, розгляд справи провести без її участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, клопотання про закриття провадження у справі та розгляд справи без її участі, суть яких зводиться до того, що вона не погоджується з вимогами та обґрунтуваннями позовної заяви, вважає їх безпідставними, надуманими, необґрунтованими та такими, що направлені не до тієї особи. Вона ( [PERSON] ) вважає, що вимоги цього позову є тотожними до тих вимог, які розглядалися Святошинським районним судом м. Києва та за результатом розгляду яких судом 28 листопада 2013 року було ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Вона ( [PERSON] ) просила закрити провадження у цій справі у зв`язку із відсутністю предмета спору і набранням законної сили рішенням суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, визнати дії позивачів у частині пред`явлення до неї позову зловживанням процесуальними правами, розгляд справи провести без її участі. 5 травня 2023 року до суду надійшли заяви відповідачів про відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням воєнного стану в Україні та неможливістю прибуття до суду через небезпеку для життя. У судове засідання представник служби у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві не з`явився, подав до суду письмові пояснення, у яких просив розгляд справи проводити без їх участі. Суть письмових пояснень зводиться до того, що відповідно до постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» висновок щодо визначення способів участі у вихованні [PERSON] має подати до суду орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, оскільки фактично дитина проживає в м. Ніжин Чернігівської області. У судове засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. У судове засідання представник Ніжинського дитячого будинку-інтернату не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. У судове засіданні представник виконавчого комітету Борщагівської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно його бабами та дідом, що підтверджується матеріалами справи. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2012 року, розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 662 від 12 листопада 2012 року було визначено місце проживання дитини з матір`ю. 28 листопада 2013 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 759/5198/13-ц (провадження № 2/759/3283/13), яким зобов`язано відповідачів не чинити перешкоди позивачам, разом або кожному окремо, у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні [PERSON] , [INFO] ; надано можливість позивачам, разом або кожному окремо, спілкуватися з [PERSON] другої та четвертої суботи місяця з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, без присутності матері [PERSON] ; надано можливість позивачам разом або кожному окремо проводити відпочинок, або санаторно-курортне оздоровлення з [PERSON] щороку не менше ніж 24 календарні дні в присутності матері [PERSON] , що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 11-14). У судовому засіданні встановлено, що між сторонами продовжує існувати спір щодо способу участі батька, баби та діда у вихованні та спілкуванні із дитиною, а також існують неприязні відносини. Позивачі бажають більше часу спілкуватися з дитиною, а відповідачі заперечують проти цього. З матеріалів справи (а.с. 9; 10) вбачається, що 14 жовтня 2015 року [PERSON] , [INFO] , був зарахований на всі види державного забезпечення Ніжинського дитячого будинку-інтернату і перебуватиме в цій установі до виповнення 18 років, тобто по 16 квітня 2024 року включно. [PERSON] забирає та приводить до інтернату його баба [PERSON] . Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Статтею 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що унеможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст. 158 СК України за заявою матері або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2022 року виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як орган опіки та піклування, надав висновок, згідно якого рекомендував визначити позивачами спосіб участі у вихованні і спілкуванні з неповнолітнім [PERSON] , а саме брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною другої та четвертої суботи місяця з 10 до 13 години без присутності матері. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За встановлених обставин суд приходить до висновку про необхідність визначення способу участі позивачів у вихованні неповнолітнього [PERSON] , врахувавши при цьому висновок виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як органу опіки та піклування, вік та стан здоров`я дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь: - позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн.; - позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 5 січня 2018 року у розмірі 704,80 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial