Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У березні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до житлово-будівельного кооперативу «Захисник» (далі - відповідач, ЖБК «Захисник»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору товариство з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» (далі- ТОВ «ОСВ Практик»), про визнання права власності на майнові права. Позивач посилається на те, що 19.01.2015 [PERSON] уклав з ТОВ «ОСВ Практик» в особі керівника [PERSON] нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , належним чином виконав свої зобов`язання за договором, сплативши 100 % вартості майнових прав в сумі 245050.00 грн. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2015 майнові права на вказану квартиру перейшли від [PERSON] до [PERSON] . 04.04.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріальний договір відступлення прав за договором, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору права за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеним між ТОВ «ОСВ-ПРАКТИК» та [PERSON] від 19.01.2015. 20.06.2014 між ЖБК «Захисник» (замовник), та TOB «ОСВ ПРАКТИК» (генеральний підрядник) було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №2. За цим договором генпідрядник зобов`язувався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою - [ADDRESS] . Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року. Відповідно до довідки ТОВ «ОСВ Практик» № 80 від 15.12.2015 термін дії договорів купівлі продажу зазначених квартир подовжено до 20.01.2016. Отримати свідоцтво про право власності на квартиру позивач не може, оскільки на даний момент будівництво житлового будинку не закінчено, об`єкт в експлуатацію не введено. Крім того, ЖБК «Захисник» повідомив про анулювання договору купівлі-продажу майнових прав, сторонами яких є [PERSON] та ТОВ «ОСВ Практик». Дані обставини свідчать про невизнання відповідачем факту переходу майнових прав до позивача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.03.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 24.06.2022. 24.06.2022 в підготовче судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Ухвалою від 24.06.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. 17.10.2022 від представника відповідача надійшла заява про повернення до стадії підготовчого провадження у справі та поновлення процесуального строку на подання відзиву. Ухвалою від 17.10.2022 суд задовольнив заяву представника відповідача житлово-будівельного кооперативу «Захисник» - Лушкіна Петра Юрійовича про повернення до стадії підготовчого провадження та поновив процесуальний строк на подання відзиву. Ухвалою від 23.11.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. 06.10.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який судом прийнято не було у зв`язку з пропуском строку на його подання. 02.02.2023 в судовому засіданні представник відповідача житлово-будівельного кооперативу «Захисник», адвокат Лушкін П.Ю. подав пояснення в яких зазначив, що відповідачем позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. 20.06.2014 Договір на капітальне будівництво № 2, укладений між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» встановлює, що генеральний підрядник мав завершити будівельні роботи та передати будинок у термін до 01.09.2015. Разом з тим, роботи за договором ТОВ «ОСВ Практик» не виконано, будинок не введено в експлуатацію та не передано у власність кооперативу. Крім того, договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2 не визначає підстав набуття ТОВ «ОСВ Практик» майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. На час дії договору, ТОВ «ОСВ Практик» коштів інвесторів залучено не було. Відтак, відсутні підстави вважати, що на виконання договору ТОВ «ОСВ Практик» були набуті майнові права. Вказує, що на реалізацію майнових прав має право лиже ЖБК «Захисник», оскільки грошові кошти отримані від позивача та інших фізичних осіб не були використані ТОВ «ОСВ Практик» при будівництві будинку. Будинок повністю забудований за грошові кошти членів кооперативу ЖБК «Захисник», а позивач не є членом кооперативу. Позивачу було запропоновано звернутись до кооперативу для вступу у члени ЖБК «Захисник» та прийняти участь у будівництві кооперативного будинку, але позивач не скористався цим, відтак не має права звертатись до суду з заявленими позовними вимогами. ЖБК «Захисник» як замовник об`єкту будівництва є власником майнових прав і саме йому по закінченню будівництва має бути переданий даний об`єкт, таким чином, договір купівлі-продажу майнових прав від 19.01.2015 укладено з порушенням вимог законодавства, а відтак являється нікчемним. Позивачем придбано майнові права у ТОВ «ОСВ Практик», тобто у особи яка не мала правовласника на розпорядження об`єктом незавершеного будівництва чи доручення власника на продаж майнових прав з правом отримання грошових коштів на свою користь. Окрім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача ЖБК «Захисник» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив в позові відмовити посилаючись на обставини зазначені в письмових поясненнях. Представник третьої особи до суду не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши заяви сторін, вважає за можливим провести розгляд справи за наданими доказами, задовольнивши позовні вимоги частково виходячи з наступного. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1183 від 16.07.2013 для організації будівництва житлового будинку створено ЖБК «Захисник». 20.06.2014 між ЖБК «Захисник» (замовник) та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2, за умовами якого генпідрядник зобов`язувався на свій ризик своїми коштами та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, в тому числі, і квартири [ADDRESS] . Пунктом 1 додаткової угоди від 03.11.2014 до договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2 визначено, що замовник передає генпідряднику частину своїх функцій, що виключно стосуються організації фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в пункті 1.2. договору. Фінансування може здійснюватися за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо). Згідно з пунктом 2 цієї додаткової угоди генеральний підрядник набуває майнові права на помешкання та приміщення, перелік яких наведено в пункті 1.2. договору. 19.01.2015 [PERSON] уклав з ТОВ «ОСВ Практик» в особі керівника [PERSON] нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є майнові права на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2015 майнові права на вказану квартиру перейшли від [PERSON] до [PERSON] . 04.04.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріальний договір відступлення прав за договором, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору права за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , укладеним між ТОВ «ОСВ-ПРАКТИК» та [PERSON] від 19.01.2015. Покупцем здійснено оплату 245050 грн., що становить 100 % вартості майнових прав на квартиру [ADDRESS] , про що свідчить відповідна довідка з ТОВ «ОСВ Практик». За умовами пункту 1.4 зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав від 19.01.2015 визначено, що документами, які будуть підставою для отримання покупцем свідоцтва про право власності на квартири є цей договір купівлі - продажу майнових прав, довідки про оплату в повному обсязі вартості об`єкту продажу, акт приймання-передачі квартири, технічний паспорт. Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, що покупцем виконано умови договору щодо оплати вартості майнових прав на квартиру у повному обсязі, однак отримати свідоцтво про право власності на квартиру не вдається за можливе, оскільки в запланований термін закінчення будівництва даний об`єкт будівництва не завершено та не введено в експлуатацію, а відповідачем не визнається її право на майнові права. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України наголошено на необхідності виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі, як предмету матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначено про поділ речей на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України), а також вказано і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v The United Kingdom», заява N 44277/98). В іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Статтею ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно із ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно із ст. 851 ЦК України, підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником Згідно із ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Згідно до ст. 876 ЦК України, власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до ст. 880 ЦК України, віднесення ризику випадкового знищення або випадкового пошкодження об`єкта будівництва на замовника або підрядника до його прийняття замовником встановлюється відповідно до вимог закону, крім випадків, коли це сталося внаслідок обставин, що залежали від замовника. Доводи позивача про те, що до завершення будівництва об`єкта нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] та введення його в експлуатацію позивачу як інвестору належать майнові права на цей об`єкт, грунтуються на законі. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові № 14-461 цс19 від 09.10. 2019. Позивач приєднався до будівництва квартири [ADDRESS] на стадії будівництва, до введення будинку в експлуатацію, на момент дії нормативно-правових актів, які по-різному регулюють сферу правовідносин, що виникають з приводу залучення коштів фізичних осіб на етапі будівництва відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав, який укладено відповідно Цивільного Кодексу України. Підстави залучення коштів від інших фізичних осіб на стадії будівництва врегульовані ЗУ "Про кооперацію", ЗУ "Про інвестиціцну діяльність" та іншими нормативно-правовими актами. Разом з тим, ЖБК "Захисник" не визнає майнових зобов`язань перед іншими фізичними особами, які брали участь у фінансуванні будівництва в період діяльності ТОВ "ОСВ Практик", посилаючись на ЗУ "Про кооперацію" та відсутність членства. Таким чином позивач позбавляється майнових прав у складі невведеного в експлуатацію об`єкта будівництва, які у неї виникли на підставі укладеного договору відступлення права за договором купівлі-продажу майнових прав. Враховуючи, що будинок, розташований за будівельною адресою по [ADDRESS] належить ЖБК "Захисник" для позивача, який не є членом кооперативу існує ризик з моменту розірвання договору між підрядником і замовником порушення майнових прав на об`єкт будівництва, квартиру [ADDRESS] . З урахуванням сплати коштів у розмірі 100% вартості майнових прав, право позивача підлягає захисту внаслідок зобов`язання, що відповідає вимогам Цивільного Кодексу України, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав не було оскаржено ЖБК "Захисник" в судовому порядку. Твердження відповідача ЖБК «Захисник» про відсутність у ТОВ «ОСВ Практик» повноважень щодо укладання договорів купівлі-продажу майнових прав не заслуговують на увагу, оскільки генеральний підрядник не є власником майна та не може розпоряджатись майном, яке належить замовнику, а саме Житлово-будівельного кооперативу «Захисник». Пунктом 1.2. Договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20.06.2014 сторони погодили, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів Житлового кооперативу «Захисник» замовник надає право генеральному підряднику залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, перелік яких наведений в договорі. Квартира [ADDRESS] наявна в цьому переліку. Відповідно до додаткової угоди від 03.11.2014 до Договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20.06.2014 замовник передає генеральному підряднику частину своїх функцій, що виключно стосуються організації фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в п. 1.2. Договору. Фінансування може здійснюватись за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо). Згідно з п. 2. Цієї Додаткової угоди генеральний підрядник набуває майнові права на помешкання та приміщення перелік яких наведено в п. 1.2. Договору. Відтак, замовник будівництва надав генеральному підряднику повноваження на укладання відповідних договорів. Доводи представника відповідача ЖБК «Захисник» про те, що Договір генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20.06.2014 та додаткові угоди до нього не є доказом передачі повноважень щодо відчуження нерухомості іншим особам від ЖБК «Захисник» до ТОВ «ОСВ Практик», суд не приймає до уваги оскільки Сторонами було чітко визначено перелік квартир та способи залучення грошових коштів для будівництва. Вказаний договір та додаткові угоди до нього не було визнано недійсними. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Даною нормою Основного Закону України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст. ст. 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною 2 визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Представник відповідача ЖБК «Захисник» посилається на пропущення позивачем строку позовної давності, який рахується з моменту порушення строку здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, тобто строк позовної давності слід рахувати з 01.11.2015, наступного дня після закінчення встановленого п.1.3 та п.п. 2.2.1, п.2.2. Договору строку передачі об`єкта в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України). Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки лише в липні 2019 року позивач міг довідатися про розірвання договору ЖБК «Захисник» та анулювання майнових прав на помешкання та квартири, про що зазначено представником відповідача. Суд відхиляє посилання сторони відповідача на те, що строк позовної давності має відраховуватися з 01.11.2015, наступного дня після закінчення встановленого строку передачі об`єкта в експлуатацію, оскільки будівництво спірного будинку не завершено, а строки введення будинку в експлуатацію можуть переноситися. Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Інші доводи відповідача не спростовують висновків суду щодо порушення прав позивача. Таким чином, зважаючи на обставини справи, придбання позивачем майнових прав на квартиру [ADDRESS] та невизнання ЖБК «Захисник» умов Договору купівлі-продажу майнових прав, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є визнання за [PERSON] майнових права на квартиру будівельний номер [ADDRESS] , у розмірі профінансованого внеску в сумі 245050,00 грн., згідно з договором купівлі - продажу від 19.01.2015, що забезпечить поновлення прав та захист від незаконних посягань у майбутньому, а відтак позов за заявленими вимогами підлягає частковому задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial