Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Пмпа А.О., звернулась до суду з позовом до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, третя особа [PERSON] , в якому просить визнати за за [PERSON] , [INFO] , право власності за набувальною давністю на 1/2 (одну/другу) частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала на праві власності [PERSON] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. А-1, житловою площею 59,4 кв.м., загальною площею 106,1 кв.м., п/д - підвал під А1, п/д - підвал під а1, а1 1- нежитлова прибудова, а1 - нежитлова прибудова, а2 -1 - нежитлова прибудова, а3 -1 - тамбур, сарай літ. Б-1, вбиральня літ. Г-1, водопровід № 3, огорожі/ворота № 1,2 тротуар І. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] (надалі за текстом - Позивач) є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] (надалі за текстом - нерухоме майно). Зазначене нерухоме майно належить йому на праві приватної спільної часткової власності на підставі Договору дарування 1/2 (однієї/другої) частини житлового будинку, посвідченого 25.10.2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори, Трощій Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1334. Право власності зареєстроване тим же нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису: 23012245 від 25.10.2017 року. Згідно Технічного паспорту від 2017 року житловий будинок у цілому має наступні технічні характеристики: Житловий будинок літ. А-1, житловою площею 59,4 кв.м., загальною площею 106,1 кв.м., п/д - підвал під А1, п/д - підвал під а1, а1 1-нежитлова прибудова, а1 - нежитлова прибудова, а2-1 - нежитлова прибудова, а3-1 - тамбур, сарай літ. Б-1, вбиральня літ. Г-1, водопровід № 3, огорожі/ворота № 1,2 тротуару І. Будинок оздоблений електор-, водо-, газопостачанням. Відповідно до Довідки ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 04.09.2017 року № 1359, зміна загальної площі з 105,0 кв.м. на 106,1 кв.м. та житлової площі з 78.8 кв.м. на 59,4 кв.м. сталася за рахунок внутрішнього перепланування без порушення капітальних несучих стін, що не відноситься до категорії самочинного будівництва. Щодо перенумерації адреси будинку мається відповідна позначка у Домовій книзі, завірена ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації». Земельна ділянка на якій розташований житловий будинок не приватизована, кадастровий номер не визначався, Державний акт не видавався, що підтверджується Довідкою ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 532/0-0.110,3-547/309-22 від 12.09.2022 р. Надавалася забудовникам на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради за № 1241 від 26.12.1950 р.. Місце проживання [PERSON] , зареєстроване починаючи з 16.03.2001 року за адресою вказаного домоволодіння під [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 17.10.2022 року за № 21/8390. За вказаною адресою він зареєстрований та фактично проживає, що підтверджується Довідками Голови квартального комітету № 12. Вказану 1/2 (одну/другу) частину житлового будинку Позивачу подарувала його рідна тітка по маминій лінії - [PERSON] (Третя особа), яка в свою чергу успадкувала її після померлої матері (бабусі Позивача) [PERSON] . [PERSON] також успадкувала її після померлого чоловіка [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] (дід та прадід Позивача) були забудовниками спірного будинку (першими співвласниками), що підтверджується Актом приймання індивідуального домоволодіння [ADDRESS] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Баглійського районного скликання депутатів трудящих за №104 від 23.03.1981 року. У вказаному будинку Позивач проживав разом із бабусею [PERSON] (померла [INFO] ) та своїми батьками, [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (помер [INFO] ), які також були там прописані та проживали, що підтверджується записами у Домовій книзі. Позивач вважав, що після смерті бабусі [PERSON] право на спадкування мала [PERSON] та він, як спадкоємець по праву представлення своєї мами - [PERSON] (померла [INFO] ). А так як, на час її смерті разом проживали, вважав, що прийняв спадщину. 30.09.2021 року вони звернулись з адвокатським запитом до ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» для отримання інформації щодо права власності за об`єктом нерухомого майна та надання наявних завірених копій правовстановлюючих документів. 07.10.2021 року за № 1035 було отримано відповідь ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», згідно якої за інформацією даних інвентаризаційної справи ОКП БТІ, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] .. Як відомо, з 01 січня 2013 року в Україні функціонує нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що запроваджена Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державну реєстрацію щодо об`єктів нерухомого майна здійснюють державні реєстратори у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то інформація зазначена БТІ станом на 2013 рік. Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після 01.01.2013 року надано у формі довідки з Реєстру. [PERSON] у 2017 році подарувала Позивачу свою частину будинку, а як стало відомо з наданої відповіді, інша 1/2 (одна/друга) частина вказаного житлового будинку з 1981 року належить [PERSON] (двоюрідна бабуся Позивача), на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом другої Дніпродзержинською державною нотаріальної контори від 09.07.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1410. Право власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 28.07.1981 року за номером запису: 73119 в книзі: 44. Тобто ні бабусі або дідусю по прямій низхідній лінії, а сестрі дідуся. Спадщину вона отримала за Заповітом після померлого батька [PERSON] (прадід Позивача), але в будинку вона ніколи не проживала. Необхідно звернути увагу суду, що навіть на час отримання Свідоцтва про право на спадщину у 1981 році, вона вже проживала за адресою: [ADDRESS] , що зазначено у самому Свідоцтві про право на спадщину. Як відомо Позивачу зі слів [PERSON] , [PERSON] ( [INFO] ) померла десь 10 років тому, але так як вона до кінця своїх днів проживала на території Російської федерації, там вона і померла, Позивач її не бачив, тому Свідоцтва про смерть в останнього немає. Зв`язку ні з ким немає по теперішній час. Після смерті [PERSON] ніхто не заявив свого права на спадкування на 1/2 частину нерухомого майна, де на сьогодні мешкають її діти Позивачу не відомо, оскільки весь час [PERSON] (громадянка Росії) мешкала в Російській федерації та не з`являлася в Україні. [PERSON] також не проживала в цьому будинку. З 1977 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відбитком у її паспорті про зареєстроване місце проживання. Подарувала належну їй 1/2 частину будинку Позивачу, оскільки він там проживав та зареєстрований. Після смерті батьків та бабусі фактично сам несе весь тягар утримання за будинком. Позивач відкрито володіє житловим будинком та господарськими спорудами під номером [ADDRESS] вже більше 20 років, він проживав там зі своїми батьками та бабусею, до цього там проживали дідусь з бабусею та прадід. Тобто з самого початку будівництва та по теперішній час в будинку проживали тільки члени сім`ї Позивача. Всі витрати на утримання нерухомого майна несла померла баба Позивача, батьки, а також сам Позивач, який до теперішнього часу підтримує будинок у належному технічному стані. Встановленням теплового котла займалися Позивач з бабусею. Роздруківки зі сплати за комунальні платежі з електронного застосунку Приват 24, сплачувалися в електронному застосунку. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що позивачу із самого початку було відомо, що спірна частка нерухомого майна належала [PERSON] , яка померла 10 років тому, а набувальна давність застосовується при наявності безтитульності володіння. А отже, позивачем обраний невірний спосіб захисту. Просила відмовити в задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які кожний окремо підтвердили факт того, що позивач по справі [PERSON] постійно проживав та користувався житловим будинком з господарськими спорудами [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно належить йому на праві приватної спільної часткової власності на підставі Договору дарування 1/2 (однієї/другої) частини житлового будинку, посвідченого 25.10.2017 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори, Трощій Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1334. Право власності зареєстроване тим же нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису: 23012245 від 25.10.2017 року. Згідно Технічного паспорту від 2017 року житловий будинок у цілому має наступні технічні характеристики: Житловий будинок літ. А-1, житловою площею 59,4 кв.м., загальною площею 106,1 кв.м., п/д - підвал під А1, п/д - підвал під а1, а1 1-нежитлова прибудова, а1 - нежитлова прибудова, а2-1 - нежитлова прибудова, а3-1 - тамбур, сарай літ. Б-1, вбиральня літ. Г-1, водопровід № 3, огорожі/ворота № 1,2 тротуару І. Будинок оздоблений електор-, водо-, газопостачанням. Відповідно до Довідки ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 04.09.2017 року № 1359, зміна загальної площі з 105,0 кв.м. на 106,1 кв.м. та житлової площі з 78.8 кв.м. на 59,4 кв.м. сталася за рахунок внутрішнього перепланування без порушення капітальних несучих стін, що не відноситься до категорії самочинного будівництва. Щодо перенумерації адреси будинку мається відповідна позначка у Домовій книзі, завірена ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до Довідки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 532/0-0.110,3-547/309-22 від 12.09.2022 р. земельна ділянка на якій розташований житловий будинок не приватизована, кадастровий номер не визначався, Державний акт не видавався, надавалася забудовникам на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради за № 1241 від 26.12.1950 р.. Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 17.10.2022 року за № 21/8390 місце проживання [PERSON] , зареєстроване починаючи з 16.03.2001 року за адресою вказаного домоволодіння під [ADDRESS] . За вказаною адресою він зареєстрований та фактично проживає, що підтверджується Довідками Голови квартального комітету № 12. Відповідно до Акту приймання індивідуального домоволодіння [ADDRESS] , затвердженим рішенням виконавчого комітету Баглійського районного скликання депутатів трудящих за №104 від 23.03.1981 року [PERSON] та [PERSON] були забудовниками спірного будинку (першими співвласниками). Як вбачається із копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно записів Домової книги [PERSON] проживав та був прописаний у будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] (померла [INFO] ) та батьками, [PERSON] (померла [INFO] ) та [PERSON] (помер [INFO] ). Відповідно до відповіді ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 07.10.2021 року за № 1035, згідно якої за інформацією даних інвентаризаційної справи ОКП БТІ, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] 1/2 (одна/друга) частина житлового будинку [ADDRESS] з 1981 року належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом другої Дніпродзержинською державною нотаріальної контори від 09.07.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1410. Право власності зареєстроване Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 28.07.1981 року за номером запису: 73119 в книзі: 44. Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , громадянка Росії [INFO] померла в м. Радянська Гавань Хабаровського краю, Російської Федерації. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що позивач із 2001 року відкрито, безперервно володіє спірним житловим будинком, поводячись із ним як власник. Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволодів спірною часткою чужого майна, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачем зазначеної частки житлового будинку, власник якої відсутній. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552\\1354\\18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволодів 1/2 частини нерухомого майна, власник якого невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком [ADDRESS] , поводячись як власник, починаючи з 2008 року, тобто більше десяти років та набув право власності на цю частину майна за набувальною давністю, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. Згідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного та

Outcome: approved