Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

17 лютого 2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивачка [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 23.05.2013 року виконавчим комітетом Лісковецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом №02. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що вона зареєструвала з відповідачем шлюб 23.05.2013 року. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з нею. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, які супроводжувалися сварками та конфліктами, що призвело до того, що вони втратили один до одного взаємні почуття та позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження вважає недоцільним, а примирення неможливим, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.04.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін по справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомленою судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до суду позивачкою [PERSON] подано письмову заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених позовних вимогах, наполягає та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Просить не надавати сторонам строк для примирення, оскільки наміру примиритися з відповідачем вона не має (а.с.28). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду даної справи. Проте відповідачем [PERSON] подано до суду письмову заяву від 11.05.2023 року про визнання позову, в якій він зазначає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу він визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] не заперечує та просить розглянути справу без його участі (а.с.30). Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по даній справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 23 травня 20213 року зареєстрований виконкомом Лісковецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області та у книзі реєстрації актів складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах даної справи (а.с.8) та як вбачається з вказаного свідоцтва, після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого містяться в матеріалах справи (а.с.9). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Оскільки під час розгляду справи відповідач [PERSON] визнав позов про розірвання шлюбу у повному обсязі, що вбачається з його письмової заяви від 11.05.2023 року та таке визнання не суперечить Закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, проти задоволення яких відповідач [PERSON] не заперечує, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам і інтересах їх малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved