Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай), із земель резервного фонду колишнього АТ «Україна» на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 01.06.1994 по 08.09.1996 працювала в АТ «Україна» на посаді доярки та прийнята в члени колгоспу на підставі протоколу №13 від 30.05.1994. Вказала, що колишні члени КСП, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку мають право на земельну частку (пай) у вказаному КСП. Оскільки позивач була членом КСП, вона має право на отримання земельної частки (паю), однак з невідомих їй причин не була включена до списків членів КСП, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, що позбавило її на отримання земельної частки (паю). При зверненні до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із щемлеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, отримала відмову через відсутність основного документу, що посвідчує право на земельну частку (пай). Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав до суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просить справу розглядати у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд розглядати справу без участі представника сільської ради, судові витрати просить покласти на рахунок позивача. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до запису №4 трудової книжки [NUMBER] позивач на підставі протоколу №13 від 30.05.1994 прийнята в ОТ «Україна» Знам`янського району Кіровоградської області та призначена на посаду доярки з 01.06.1994. Відповідно до запису №5 трудової книжки протоколом №2 від 10.09.1996 звільнена відповідно до поданої заяви з 08.09.1996. Також в судовому засіданні встановлено, що дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] видане 24.08.1974 Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області. Після розлучення із [PERSON] [INFO] їй присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON] . Після одруження із [PERSON] [INFO] присвоєне прізвище [PERSON] , про що ВК Дмитрівськї сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області складено відповідний актовий запис №11. Довідкою виданою Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області №1415 від 06.10.2020 підтверджується, що станом на 06.10.2020 в межах населеного пункту не обліковується земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства за [PERSON] , та вона не являється членом особистого селянського господарства. Архівний відділ Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області надав позивачу архівну довідку №96/01-23 від 05.02.2021 про те, що у документах архівного фонду колгоспу «Україна» с. Дмитрівка Знам`янського району зазначено, що [PERSON] була членом колгоспу «Україна» з 1994 по 1996 роки. Відповідно до архівного витягу №01-58/57 від 21.10.2021 Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області встановлено, що протоколом №28 від 20.11.1996 виведена із членів АО відповідно до особистої заяви [PERSON] . Відповідно до листа відділу у Знам`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №104/112-21 від 12.04.2021 встановлено, що розпаювання земель колективної власності проводилось відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». По Дмитрівській с/раді АТ «Україна» передавались землі в колективну власність відповідно рішення Дмитрівської с/ради від 20 грудня 1995 року за №141. Державний акт на право колективної власності серія КР-3 № 000003 зареєстрований від 21 грудня 1995 року за №3 у книзі записів державних актів на право колективної власності на землю. Архівний примірник Державного акту по АТ «Україна» Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та додаток до вище вказаного державного акту (список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства) відсутній, отже надання інформації стосовно включення [PERSON] до даного списку не є можливим. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього АТ «Україна» по Дмитрівській сільській раді Знам`янського району Кіровоградської області, відомості щодо реєстрації та видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) гр. [PERSON] , відсутні. Відповідно до відомостей з наявних книг реєстрації до 01.01.2013 року по Дмитрівській сільській раді Знам`янського району Кіровоградської області на [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю (земельна частка пай, щодо якої запитується інформація) не реєструвався та не видавався. Рішенням Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 478 від 21.05.2021 [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку (пай) здійснюється відповідно до встановленого членства в підприємстві. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України ( 561-12 ) та згідно з пунктом 3 - 5 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій при передачі земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам місцевими радами на своїй території створюється резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні колишніх землекористувачів (сільськогосподарських підприємств) і призначаються для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням, для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва в межах граничних розмірів, визначених статтями 56, 59 та 67 Земельного кодексу України ( 561-12 ). Статтею 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року N 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що при неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема орган, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач мала право на земельну частку (пай), як колишній член колективного сільськогосподарського підприємства, при розпаюванні землі її не було включено до списків членів колгоспу які мають право на земельну частку (пай) з невідомих причин, іншим чином вирішити дане питання не представляється позивачеві можливим, тому суд вважає захистити право позивача в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, враховуючи те, що позивач просить залишити судовий збір на її користь, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved