Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

представник позивача, адвокат Матвійчук Г.М. в обґрунтування позовних вимог зазначає, що у вересні 2016 р. в Республіці Польща позивач познайомився з відповідачкою та почав з нею зустрічатися. В зв`язку із закінченням строку дії візи, приблизно в жовтні 2016 року відповідачка повернулася в Україну та невдовзі повідомила позивача про свою вагітність. 04.02.2017 року між сторонами укладено шлюб. [INFO] відповідачка народила [PERSON] . В 2020 році відносини між сторонами погіршилися, все частіше виникали суперечки на побутовому рівні, які переростали у сварки та спричиняли часті психологічні стреси, які негативно впливали на моральний клімат сім`ї, а в подальшому призвели до втрати взаєморозуміння, почуття любові та поваги. Внаслідок цього на вимогу відповідачки позивач змінив місце свого проживання. Отже, сторони припинили спільно проживати як подружжя. Позивач не втрачав надії на примирення та збереження шлюбу хоча б в інтересах дитини, однак, дружина неодноразово заявляла йому, що він не є батьком дитини. Спочатку позивач сприймав це як невдалий жарт, проте згодом став все частіше аналізувати відносини між ними до народження дитини, та в нього зародився сумнів в тому, що дитина може походити від нього. Оскільки примирення між сторонами не відбулося, то вказаний шлюб розірвано. Після цього вказана дитина залишилася проживати разом з її матір`ю, а позивач відповідно до рішенням суду сплачував аліменти на утримання вказаної дитини. \~ \~ \~ \~ Однак,\~ рішенням\~ Коломийського\~міськрайонного суду\~Івано-Франківської\~області \~від 07.07.2022\~ року\~ \~виключено з\~актового запису\~про народження\~ [PERSON] від\~28.07.2017\~р.\~№ 1719,\~складеного Івано-Франківським\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Івано-Франківській\~області,\~запис про\~ \~позивача \~як \~ батька\~ \~цієї \~дитини,\~ тобто\~ « [PERSON] »,\~ \~а \~також \~виключено запис\~прізвища дитини\~ « [PERSON] »\~та по-батькові\~ -\~« [PERSON] ».Однією з підстав для ухвалення даного рішення було повне визнання відповідачкою вказаних позовних вимог. З огляду на те, що відповідачка визнала позов без проведення відповідної експертизи, то позивач вважає, що їй від народження дитини було достовірно відомо, що позивач не є її батьком, проте, відповідачка приховала від нього вказаний факт, в зв`язку з чим в актовому записі про народження дитини і було внесено відомості про позивача як батька цієї дитини та стягувалися з останнього аліменти. Отже, оскільки вказаним рішенням суду від 07.07.2022 року встановлено відсутність підстав для стягнення з позивача аліментів, то позивач вважає, що він має бути звільнений від сплати аліментів, а відповідачка повинна повернути йому суму безпідставно стягнутих з нього на її користь аліментів, загальний розмір яких згідно із розрахунком заборгованості по аліментах за період з 01.03.2021 року по 31.07.2022 року становить 28 312, 58 грн. У зв`язку з цим позивач просить звільнити його від обов`язку утримувати дитину відповідачки, припинити стягнення з нього вказаних аліментів, а також стягнути з неї на користь позивача суму безпідставно стягнутих цих періодичних платежів за період з 11.03.2021 року до набрання даним рішенням законної сили. Як на правову підставу для задоволення другої вимоги представник позивача посилається на положення ст.1212 ЦК України та вважає, що недобросовісність відповідачки, тобто набувача аліментів, як одна з підстав для їх повернення як безпідставно набутого майна, полягає в тому, що відповідачка протягом всього часу отримання аліментів була достовірно обізнана, що позивач не є біологічним батьком її дитини, однак, отримувала від нього аліменти. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати. Представник позивача, адвокат Матвійчук Г.М. 08.12.2022 року подала клопотання про розгляд справи без її та позивача участі, а також про підтримання позовних вимог (а.с.32). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, 09.03.2023 року подала до суду письмову заяву від 09.03.2023 року, в якій позовні вимоги визнала лише в частині припинення стягнення з позивача на її користь аліментів. В задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки \~ безпідставно\~ отриманих\~ аліментів\~ вона\~ просить\~відмовити \~ \~ (а.с.43). Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.02.2017 року виконавчим комітетом Воронської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.24). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , про що 28.07.2017 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено відповідний актовий запис №1719. Батьками цієї дитини вказані сторони (а.с.11). \~ \~ \~Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~ по\~аліментах \~у \~ВП №66343835,\~ здійсненого\~ \~державним виконавцем\~Сокальського відділу\~державної виконавчої\~служби Західного\~ міжрегіонального\~ управління\~ Міністерства\~ юстиції\~ (м.\~Львів)\~ Костюк\~Т.А.,\~за період\~з 11.03.2021\~року \~по 31.07.2022\~року позивачем\~ сплачено\~ \~ на\~користь \~ відповідачки\~ \~на утримання\~ їхнього\~ сина\~ [PERSON] \~ \~аліменти \~ в\~ загальному\~ \~розмірі \~ 28\~312,\~58\~грн.\~ \~ \~Заборгованість \~ позивача\~ по\~ сплаті\~ аліментів\~ за\~вказаний період\~ становить\~ 4\~977,\~74\~ грн.\~ \~ (а.с.22). Судом \~встановлено,\~що рішенням\~Коломийського \~міськрайонного суду\~Івано-Франківської\~області від\~07.07.2022\~року,\~яке \~не \~оскаржувалося \~ та\~ \~набрало \~законної \~сили,\~ виключено\~\~ з\~ актового\~запису \~№1719,\~ складеного\~ 28.07.2017\~р.\~ Івано-Франківським\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції в\~Івано-Франківській\~області,\~ про\~народження \~ [INFO] \~ у\~ \~м.\~Івано-Франківську\~ \~ [PERSON] ,\~ \~відомості \~про \~позивача \~ як\~ про\~ батька\~ цієї\~ дитини,\~ а\~також \~ \~виключено \~ з\~ цього\~ \~актового \~запису \~ записи\~ прізвища\~ дитини\~ « [PERSON] »\~ та\~ по-батькові\~ « [PERSON] ». Даним\~ \~ судовим\~ рішенням\~ встановлено\~ \~факт відсутності кровного споріднення між позивачем та малолітнім [PERSON] , а також суд врахував те, що позов визнано відповідачем у її письмовій заяві від 12.10.2021 р., що також є самостійною підставою для ухвалення рішення про задоволення позову відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України (а.с.18-21). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з правилами ч.4 ст.82 ЦПК України \~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає за необхідне зазначити, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Сторона позивача посилається на таку обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, як виключення вищевказаним судовим рішенням від 07.07.2022 року з актового запису про народження малолітнього сина відповідачки [PERSON] відомостей про позивача як батька цієї дитини в зв`язку з відсутністю кровного споріднення між нею та позивачем. Таким чином, вказаним рішення встановлено відсутність у позивача від початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання сина відповідачки, адже за змістом положень статті 180 СК України такий обов`язок несуть лише батьки дитини. Отже, виключення запису про батьківство позивача щодо вказаної дитини є істотною підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за вищевказаний період, коли позивач був записаний батьком дитини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №511/219/18, відповідно до якої виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько, а також в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №477/1165/20, відповідно до якої виключення запису про батьківство є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини. Отже, позивача слід звільнити від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 4\~977, 74 грн., яка виникла за період з 11.03.2021 року по 31.07.2022 року. Отже, позовні вимоги про звільнення позивача від обов`язку утримувати дитину та припинення стягнення аліментів задоволенню не підлягають, оскільки ні ст.197 СК України, ні інші норми сімейного законодавства не передбачають можливість розгляду таких вимог в порядку, який обрано стороною позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів в якості аліментів слід зазначити наступне. Частинами першою, другою статті 1212 ЦК України визначено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком подій. У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01. 2020 року (справа № 753/15556/15-ц), вказано, що за ст. 1212 ЦК України зобов?язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з й боку і недобросовісності з боку набувача: інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із правила щодо повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що в даному випадку підставою для повернення безпідставно отриманих відповідачкою від позивача коштів як аліментів на утримання дитини є недобросовісність відповідачки, яка, знаючи, що позивач не є біологічним батьком дитини, звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, отримувала їх та продовжувала б їх отримувати аж до повноліття дитини, якби позивачем не було оспорено факт його батьківства щодо цієї дитини. Як вказано вище, позивач сплатив на користь відповідачки на утримання її сина [PERSON] аліменти за період з 11.03.2021 року по 31.07.2022 року в загальному розмірі 28\~312, 58 грн. Отже, дана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Таким чином, позовна вимога про стягнення \~з \~відповідачки \~на \~користь \~ позивача\~ аліментів\~ \~до \~набрання \~даним \~рішенням законної\~ сили,\~ підлягає\~ задоволенню\~ лише\~ \~за \~ \~ період\~ з\~ 11.03.2021\~року \~по \~31.07.2022\~року,\~ оскільки\~ суду\~ не\~надано \~жодних доказів\~ про\~стягнення \~ з\~ позивача\~ \~аліментів \~ після\~ \~31.07.2022\~року.\~ \~ \~ Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, то слід зазначити, що позивачем 26.10.2022 року сплачено судовий збір в сумі лише 992,40 грн. за подання даної позовної заяви. Однак, враховуючи, що остання містить дві позовні вимоги, то у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ці витрати відшкодуванню позивачу не підлягають. Натомість, судовий збір в такому ж розмірі слід стягнути з відповідачем в дохід держави за другу позовну вимогу. На підставі наведеного, ст.ст.197 СК України, ст..ст.1212, 1215 ЦК України ,

Outcome: partial