Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачам органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] . Спадкоємцями першої черги після смерті брата стали мати [PERSON] , [INFO] , син померлого [PERSON] , та дружина [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові [PERSON] . На момент смерті спадкодавця [PERSON] йому на праві власності належало наступне майно: ?5/6 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні душової літ. «В», огорожі № 1-3, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року; ?1/2 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року. 06.03.2020 року мати позивача [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті [PERSON] вона була непрацездатною. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження [PERSON] , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « [INFO] », а у свідоцтві про смерть « [INFO] ». [INFO] [PERSON] померла, не встигши оформити спадкові права після смерті сина [PERSON] на належну їх обов`язкову частку у розмірі 1/6 у спадковому майні. Після смерті матері [PERSON] позивач [PERSON] прийняв спадщину за померлою матір`ю та звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022 року № 1487/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно з тих підстав, що [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Оскільки, позивач немає можливості оформити свої спадкові права інший, ніж судовому порядку спосіб, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким: ?Встановити юридичний факт родинних зв`язків, а саме, що [PERSON] , [INFO] , яка померло [INFO] , є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . ?Визнати за [PERSON] право власності на 5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні душової літ. «В», огорожі № 1-3, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . ?Визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 02.09.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, надали суду заяву, у якій просять суд провести розгляд даної справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] та законний представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223 України. Представник третьої особи орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце слухання справи. А тому суд вважає за необхідним провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 05.01.2019 року (а.с. 12). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали мати [PERSON] , [INFO] , син померлого [PERSON] , та дружина [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові [PERSON] (а.с. 17). [INFO] мати позивача [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті [PERSON] вона була непрацездатною. Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження [PERSON] , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « [INFO] », а у свідоцтві про смерть « [INFO] » (а.с. 18). [INFO] [PERSON] померла, не встигши оформити спадкові права після смерті сина [PERSON] на належну їх обов`язкову частку у розмірі 1/6 у спадковому майні, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 21.12.2020 року (а.с. 16). Після смерті матері [PERSON] позивач [PERSON] звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022 року № 1487/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно з тих підстав, що [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 21). З`ясувавши позиції сторін, а саме твердження представника позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши аргументи сторін на надавши оцінку наданим суду доказам, суд доходить наступних висновків по справі І. Висновок суду з приводу позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до діючого законодавства позивачами у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, котрі мають право на спадщину, проте, не мають відповідних документів, котрі підтверджують кровний зв`язок із померлим, або у цих документах була допущена помилка яку не можна виправити позасудовим шляхом. На виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2022 року про витребування доказів, Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса було надано до суду копію спадковою справи за № 147/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] та копію спадкової справи за № 49/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Судом були досліджені наявні в матеріалах справи зазначені вище копії спадкових справ та встановлено наступні обставини. Як було вище зазначено, [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] . [INFO] мати померлого [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті [PERSON] вона була непрацездатною. Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження [PERSON] , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « [INFO] », а у свідоцтві про смерть « [INFO] ». Судом встановлено, що у Свідоцтві про смерть [PERSON] . Серії [NUMBER] від 29.10.2018 року вказано, що останній народився [INFO] . Проте, із наявної в матеріалах Спадкової справи № 147/2018 (до майна померлого [INFO] [PERSON] ) Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025881710 від 06.03.2020 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що 11.03.1959 року виконавчим комітетом Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області вчинено актовий запис № 16 (а.с. 64). Також, згідно вказаного витягу батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . За своє життя [PERSON] зареєстрував шлюб 10.07.2014 року із гр. [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00031073087 від 04.06.2021 року (а.с. 69). У вказаному витягу [PERSON] зазначений як громадянин України, [INFO] . Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00023478777 від 24.07.2019 року (а.с. 58). Згідно вказаного витягу батьками дитини зазначені громадяни України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] уклала шлюб із гр. [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 70 72). Із матеріалів Спадкової справи № 49/2021 (до майна померлої [INFO] [PERSON] ) вбачається, що після смерті [PERSON] до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, в якій вказує на те, що [INFO] померла баба її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] , померлого [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав, син якої, батько її малолітнього сина [PERSON] помер [INFO] . З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що вказана вище розбіжність у написанні дати народження спадкодавця [PERSON] обумовлена причиною технічної помилки, у зв`язку з чим було допущено описку та помилково зазначено дату народження [INFO] замість вірного 21 лютого 1959 року. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення спадщини. Вивчивши наявні в справі докази та проаналізувавши вищезазначені факти, суд дійшов висновку про наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між сином та матір`ю. Встановлення даного юридичного факту необхідно позивачу [PERSON] для подальшого оформлення своїх спадкових прав за померлою матір`ю [PERSON] , щодо впливає на вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування. ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування. По справі встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно приписів ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося в момент його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України) або особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як було встановлено із дослідженої судом копії спадкової справи за № 147/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , останній ще за своє життя, 06.09.2018 року, склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові [PERSON] . Згідно приписів ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). З огляду на те, що мати [PERSON] [PERSON] , [INFO] , була непрацездатною в силу свого похилого віку, а тому, незалежно від заповіту спадкодавця вона набула право спадкування на обов`язкову частку, до якої уходить половина частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали мати [PERSON] , [INFO] , син померлого [PERSON] , та дружина [PERSON] . Таким чином, суд констатує, що [PERSON] отримала право на спадкування обов`язкової частки у розмірі 1/6, враховуючи те, що у разі спадкування за законом її частка у спадковому майні повинна була становити 1/3. По справі встановлено що на момент смерті спадкодавця [PERSON] йому на праві власності належало наступне майно: ?5/6 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні душової літ. «В», огорожі № 1-3, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року; ?1/2 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року, справа № 2-6774 2010 рік, яке набрало законної сили 31.12.2010 року. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року за результатами розгляду справи № 2-6774 2010 рік (а.с. 22 24), Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2015 року Серії [NUMBER] (а.с. 25), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83387042 від 24.03.2017 року (а.с. 26 27). [INFO] мати померлого [PERSON] , звернулася до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку спадкового майна померлого сина, так як на момент смерті [PERSON] вона була непрацездатною. Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2020 року № 678/02-31 їй було відмовлено з тих підстав, що виявлено розбіжність у даті народження [PERSON] , а саме в актовому записі про народження спадкодавця вказано дату « [INFO] », а у свідоцтві про смерть « [INFO] ». [INFO] [PERSON] померла, не встигши оформити спадкові права після смерті сина [PERSON] на належну їх обов`язкову частку у розмірі 1/6 у спадковому майні, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 21.12.2020 року (а.с. 16). Таким чином, [PERSON] фактично прийняла у спадщину за померлим сином [PERSON] , враховуючи її обов`язкову частку у спадковому майні у розмірі 1/6, наступне майно: ?5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні душової літ. «В», огорожі № 1-3; ?1/12 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] є її син та позивач у даній справі [PERSON] 26.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] (а.с. 75 зворот). Однак, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2022 року № 1487/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з тих підстав, що [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 21). Окрім того, постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Я.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.05.2023 року № 1159/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110137600:65:030:0002, площею 0,086 га, з тих підстав, що [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З даних норм слідує, що позивач [PERSON] , як син померлої [PERSON] має право на спадкування у першу чергу за законом. Суд констатує, що на підставі встановлених обставин по справі вбачається, що [PERSON] не може набути право власності на спадкове майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та отримати на нього свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому, відповідно до ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект і повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав є визнання за позивачем право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, зважаючи на встановленні судом обставини справи, а також враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] прийняла спадщину за померлим сином [PERSON] , однак, не оформила своїх спадкових прав, що не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину за померлою матір`ю, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за померлою матір`ю на 5/36 частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з буд. літ «Аа», гаражу літ. «Б», вбиральні душової літ. «В», огорожі № 1-3, а також 1/12 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137600:65:030:0002, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,086 га. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, докази, надані позивачем в підтвердження його порушеного права є належними, достовірними, допустимими, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову та відновлення порушеного права позивача в судовому порядку.

Outcome: approved