Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 2\~242\~039,75 грн. та 50\~000,00 грн. моральної шкоди. Просить звернути стягнення на належне [PERSON] майно- нежитлове приміщення, загальною площею 520,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2017 року між сторонами був укладений договір позики з одночасним забезпеченням його виконання заставою нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1\~620\~000,00 грн., що є еквівалентом суми 60\~000,00 доларів США, зі строком повернення до 15 листопада 2018 року. За додатковими договорами сторонами була погоджена нова дата повернення коштів 15 травня 2020 року. Однак, у вказаний строк і до цього часу відповідач кошти не повернув. 3 серпня 2023 року [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просив визнати припиненим договір позики від 15.12.2017 року та заставу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та зняти обтяження з вказаного нежитлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами дійсно був укладений договір позики з забезпеченням виконання зобов`язань заставою. Однак 1 липня 2020 року сторони зустрілися для передачі грошових коштів, після перевірки банкнот в відділенні банку, [PERSON] , отримавши грошові кошти в сумі 60\~000 доларів США, повідомив, що направляється до нотаріуса для підписання документів щодо виконання договору позики та виключення майна з-під застави. Однак до нотаріуса [PERSON] так і не прибув, жодних документів не підписував. У зв`язку з такими діями [PERSON] [PERSON] звернувся до правоохоронних органів, в результаті чого було відкрито кримінальне провадження. Тому вважає, що наявні підстави для визнання договору позики припиненим. В судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали, проти зустрічного заперечили. 6 вересня 2021 року подав письмовий відзив на зустрічний позов, в якому зазначив, що [PERSON] не надав жодних доказів на підтвердження погашення боргу, а тому відсутні підстави для визнання припиненим договору позики та визнання припиненою застави нежитлового приміщення. Тому в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач та його представник первінсий позов підтримали, проти зустрічного заперечили. 3 серпня 2021 року подав письмовий відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначив, що борг ним повернуто у повному обсязі. 1 липня 2020 року у відділенні Приватбанку за адресою: м. Суми, пл. Незалежності ним було передано відповідачу грошові кошти загальною сумою 60\~000 доларів США. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 3 червня 2021 року справу відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання на 22 липня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 22 липня 2021 року за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи до 20 серпня 2021 року. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 серпня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду, відкладено розгляд справи до 22 вересня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 22 вересня 2021 року оголошено перерву до 26 жовтня 2021 року для узгодження позиції по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 3 грудня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 3 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 19 січня 2022 року за клопотанням відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 19 січня 2022 року відкладено розгляд справи до 16 лютого 2022 року за клопотанням відповідача. З 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду. 6 травня 2022 року призначено справу до судового розгляду на 8 червня 2022 року. 8 червня 2022 року відкладено розгляд справи до 5 липня 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Протокольною ухвалою головуючого від 5 липня 2022 року відкладено розгляд справи до 3 серпня 2023 року надано захиснику час для ознайомлення. Протокольною ухвалою головуючого від 3 серпня 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 11 серпня 2023 року для отримання відповіді на запит. Протокольною ухвалою головуючого від 11 серпня оголошено перерву в судовому засіданні до 8 вересня 2022 року у зв`язку з ненаданням відповіді на запит. Протокольною ухвалою головуючого від 8 вересня 2022 року відкладено розгляд справи до 26 вересня 2022 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 26 вересня 2022 року відкладено розгляд справи до 26 жовтня 2022 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 26 жовтня 2022 року відкладено розгляд справи до 25 листопада 2022 року за клопотанням відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 25 листопада 2022 року відкладено розгляд справи до 28 грудня 2022 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 28 грудня 2022 року відкладено розгляд справи до 26 січня 2023 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 26 січня 2023 року відкладено розгляд справи до 17 лютого 2023 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 17 лютого 2023 року відкладено розгляд справи до 21 березня 2023 року визнано явку сторін обов`язковою. Протокольною ухвалою головуючого від 21 березня 2023 року відкладено розгляд справи до 13 квітня 2023 року визнано явку сторін обов`язковою. Протокольною ухвалою головуючого від 13 квітня 2023 року відкладено розгляд справи до 3 травня 2023 року визнано явку сторін обов`язковою. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків: Судом встановлено, що 15 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики з одночасним забезпеченням його виконання заставою, за яким, [PERSON] позичив у [PERSON] гроші у сумі 1\~620\~000,00 грн., що є еквівалентом суми 60\~000 доларів США. Згідно п. 2 договору, зазначену вище у доларах суму [PERSON] зобов`язувався повернути готівкою протягом 11 місяців, оплата проводиться щомісячно. Остаточна дата повного розрахунку не пізніше 15 листопада 2018 року. П. 5 договору передбачено, що з метою забезпечення виконання цього грошового зобов`язання [PERSON] передає [PERSON] у заставу нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 520,1 кв.м (а.с.6). 15 листопада 2018 року між сторонами укладений додатковий договір до договору від 15.12.2017 року, за яким визначено дату повного розрахунку між сторонами 15 листопада 2019 року (а.с.8). 19 листопада 2019 року між сторонами був укладений додатковий договір до договору від 15.12.2017 року, за яким визначили дату повернення позики до 15 травня 2020 року (а.с.9). 12 серпня 2020 року, 3 грудня 2020 року, приватним нотаріусом Бурбика Т.А. на адресу [PERSON] направлялися заяви про необхідність сплати на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 15.12.2017 року у розмірі 1620 000,00грн. та за несвоєчасне повернення грошей згідно п. 3 вищевказаного договору (а.с.69-70). [PERSON] посилається на те, що ним грошові кошти були передані [PERSON] 1 липня 2020 року в приміщенні АТ «КБ «Приватбанк» в м. Суми в розмірі 60\~000,00 грн., однак доказів на підтвердження цього суду не надано. Позивач щодо інциденту в банку посилається на наявність між сторонами інших грошових зобов`язань, на підтвердження цього для огляду в судовому засіданні було надано оригінали розписок та договору позики, копії яких долучені до матеріалв справи. Посилання відповідача на сумнівні підписи в них, не заслуговують на увагу, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями для визначення належності підпису тій чи іншій особі, а доказів на спростування достовірності цих документів та підписів в них суду не надано. Крім цього, п. 4 договору позики від 15.12.2017 року визначено, що повернення боргу має здійснюватися в м. Суми за місцем проживання [PERSON] або у приміщенні приватного нотаріуса СМНО Бурбика Т.А., тому посилання представника відповідача на повернення коштів у відділенні банку не заслуговують на увагу, оскільки вказане місце повернення боргу не відповідає умовам договору. А враховуючи суму боргу, яка є значною, та існування між сторонами нотаріально посвідченого договору позики сумнівними виглядають дії щодо можливого повернення коштів не у місці, визначеному договором. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем не надано доказів на підтвердження повернення ним грошових коштів за договором позики. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову та визнання договору позики від 15.12.2017 року припиненим. Факт розслідування кримінальної справи за заявою [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] не може бути підставою для задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження повернення боргу, а тому сума боргу в розмірі 1 620 000,00 грн. підлягає стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначаються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку 3% річних за період з 16 травня 2020 року по 20 серпня 2021 року становлять 61\~431,94 грн., індекс інфляції за період з червня 2020 року по 20 серпня 2021 року складає 158\~607,81 грн. П. 3 договору від 15 грудня 2017 року визначено, що сторона, винна в неповерненні чи несвоєчасному поверненні грошей, як і сторона, винна у відмові у прийнятті грошей після належного повідомлення про це, має сплатити штраф у сумі 1000,00 доларів США за кожний прострочений місяць. Оскільки відповідачем прострочено повернення боргу на 15 місяців, стягненню підлягає штраф у розмірі 402\~000,00 грн. (15\~000 доларів СШАх26,8 грн/дол.). Позивач ставить питання про стягнення моральної шкоди в розмірі 50\~000,00 грн., мотивує тим, що зазнав внаслідок неповернення боргу моральних страждань та хвилювання. Суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки договором позики не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок неповернення чи несвоєчасного повернення боргу. З огляду на вищевикладене, в процесі слухання справи судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 15 грудня 2017 року у розмірі 1620 000 грн. 00 коп., 61\~431 грн. 94 коп. 3% річних, 402\~000,00 грн. - нейстоки (штрафу) за прострочення повернення грошей, 158\~607 грн. 81 коп. інфляційних витрат. Таким чином, первісний позов підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічного належить відмовити у зв`язку з необгрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 11350 грн. 00 коп.

Outcome: partial