Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся заступник керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області, діючи в інтересах держави в особі Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника. Позовні вимоги мотивовані тим, що Уманською окружною прокуратурою шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень виявлено факт заподіяння шкоди Управлінню освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради Черкаської області внаслідок незаконного звільнення працівника. Наказом завідувача ДНЗ № 12 відділу освіти Уманської міської ради [PERSON] від 26.05.2021 № 97-к/тр «Про звільнення вихователя [PERSON] » звільнено вихователя [PERSON] , 26.05.2021 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2021 задоволено позовну заяву [PERSON] до Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул, стягнуто з Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 39 869 грн. 12 коп. Постановою Черкаського апеляційного суду від 25.01.2022 рішення Уманського міськрайонного суду від 05.10.2021 змінено в частині визначення розміру компенсації за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням, у виді середнього заробітку, яку визначено до стягнення в сумі 32 265,87 грн. Постанова Черкаського апеляційного суду набрала законної сили 25.01.2022. У відповідності до вимог чинного законодавства є доведеним встановлений судом факт, що звільнення [PERSON] з посади вихователя дошкільного навчального закладу ясла-садок комбінованого типу № 12 м. Умані здійснено завідувачем ДНЗ № 12 [PERSON] з порушенням вимог трудового законодавства. На виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 05.10.2021 та постанови Черкаського апеляційного суду від 25.01.2022 у справі № 705/2727/21 Управлінням освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради виплачено [PERSON] грошові кошти на загальну суму 32 265,87 грн., з урахуванням військового збору. Таким чином, порушення, яке зумовило поновлення працівника на роботі, виплату йому коштів за час вимушеного прогулу допущено з вини завідувача ДНЗ № 12 [PERSON] , якою видано незаконний наказ про звільнення вихователя [PERSON] [PERSON] обіймає посаду завідувача Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань згідно наказу відділу освіти № 41/05-02 від 23.06.2020 про переведення [PERSON] на посаду завідувача ДНЗ. Позивач вважає, що відповідач, як службова особа, яка видала розпорядження про звільнення, винна у завданій шкоді, що заподіяна органу місцевого самоврядування, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу та несе повну матеріальну відповідальність за вказані дії. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Таким чином, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Аналогічна правова позиція викладена у ряді постанов Верховного Суду. Таким чином, шкода, завдана незаконним звільненням працівника у виді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача. Згідно з п. 3 Розділу VІІІ Статуту дошкільного навчального закладу ясла-садок комбінованого типу № 12 м. Умані, затвердженого рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради № 340 від 22.12.2016 завідувач ДНЗ № 12 видає у межах своєї компетенції накази та розпорядження, контролює їх виконання, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників закладу. Уманським міськрайонним судом та Черкаським апеляційним судом у справі № 705/2727/21 встановлено, що звільнення [PERSON] здійснено без законної підстави, а результаті чого, наказ про звільнення скасовано та поновлено на посаді вихователя ДНЗ № 12. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям завідувачем ДНЗ № 12 наказу про звільнення та стягненням із ДНЗ № 12 коштів, які було сплачено управлінням освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради. Зокрема, як було установлено Черкаським апеляційним судом для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Враховуючи вимоги чинного законодавства та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, роботодавцем не доведено належним чином факт порушення працівником її трудових обов`язків, що стало причиною застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення, адже у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] допустила порушення, як вказано в наказі про звільнення від 26.05.2021, «обов`язків, визначених посадовою інструкцією - невиконання наказу «Про заборону збору батьківських коштів у ДНЗ № 12» від 08.02.2021 № 31», адже вказаним наказом було передбачено відповідальність за вчинення протиправних дій щодо примусового збору коштів, однак за обставин цієї справи жоден з доказів, наявних в її матеріалах, не свідчить про те, що кошти, про які згадується у відповідних доповідних записках, вихователь [PERSON] збирала з батьків примусово. Так, жодних повідомлень про такі обставини від батьків чи працівників закладу освіти до керівництва ДНЗ № 12 не надходило, правоохоронними органами відповідних кримінальних проваджень не відкривалось та розслідування в них не проводилося, що відповідачем не спростовано. Відповідачем у підтвердження наявності підстав для звільнення було надано лише дві доповідних записки працівників цього закладу про те, що [PERSON] тримала в руках кошти, які зі слів цієї особи були зібрані батьками дітей для ремонту бойлера та два акти від однієї дати - 18.05.2021, про відмову [PERSON] надати пояснення з приводу цих коштів. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підставі яких суд міг би прийти до переконливого висновку про те, що дійсно позивач порушила вищевказаний наказ та вчинила протиправні дії щодо примусового збору коштів з батьків дітей апелянтом не надано. Відповідачем не проведено відповідного службового розслідування, яким було б встановлено той факт, чи дійсно відбулася така подія, з кого саме з батьків, коли та з якою метою, в якій сумі збиралися кошти, їх загальний розмір, чи збирання коштів проведено примусово, чи є в діях [PERSON] ознаки протиправного діяння, що слугувало б підставою для звернення до правоохоронних органів. Також роботодавцем не встановлено вину робітниці та інші обставини вчинення нею відповідних дій, які б дали можливість йому кваліфікувати їх як дисциплінарний проступок. Колегія суддів прийшла до висновку, що і наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у нього не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків (які саме дії чи бездіяльність допущено працівником) та чим це підтверджується - матеріалами службового розслідування, доповідними записками, актами про фіксацію порушення тощо. Отже, доказів стверджуваного відповідачем порушення працівником трудового законодавства матеріали справи не містять, відтак фактичних підстав для його звільнення не було, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції в цій справі по суті позовних вимог про поновлення працівника на роботі. Враховуючи, що наказ завідувача ДНЗ № 12 [PERSON] про звільнення [PERSON] скасовано, останню поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно у винної в цьому особи виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у виді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представництво інтересів держави в суді прокуратура здійснює відповідно до ст. 131-1 Конституції України. Згідно ст. 45 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Діями завідувача ДНЗ № 12 відділу освіти Уманської міської ради [PERSON] заподіяно шкоду економічним інтересам держави. Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради як уповноважений суб`єкт владних повноважень, усвідомлюючи порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам належні заходи щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника не вживає, до суду з позовом не звертається, тобто здійснює захист порушених майнових прав та інтересів територіальної громади, у зв`язку з цим у заступника керівника Уманської окружної прокуратури виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на користь Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради, код ЄДРПОУ 44308884, пл. Соборності, 1, м. Умань, Черкаська область, 20300, завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду в сумі 32 265 (тридцять дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 87 копійок. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на користь Черкаської обласної прокуратури (18000, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, код ЄДРПОУ 02911119, р/р UA138201720343160001000003751, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок. Ухвалою судді, після надходження до суду інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. На адресу суду надійшов відзив на позову заяву, у якому відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування вказує наступне. Позивач зазначає, що вона, як керівник, є винною у незаконному звільненні працівника [PERSON] , а тому у відповідності до ст. 130, п. 8 ст. 134 КЗпП України, повинна нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну Управлінню освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради. Вважає, що у цьому випадку необхідно врахувати, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Позивач зазначає, що відповідно до п. 13 постанови ПВСУ від 29.12.1992 року № 14 відповідальність за заподіяну шкоду настає незалежно від форми вини, але при цьому не наводить в чому саме полягає її вина, у якій формі вона виявлена, які протиправні дії вона вчинила та якими доказами це встановлено. Жодного посилання, на думку відповідача, на конкретні докази встановлення в законному порядку вини в її діях позивачем не наведено. Не погоджується із посиланням позивача, як на достатню підставу її вини, на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2021 та на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25.01.2022. Але у жодному із цих рішень не має висновку, на її думку, про винність її дій та незаконність виданого нею наказу про звільнення [PERSON] , оскільки у рішенні суду першої інстанції зазначено лише про скасування наказу про звільнення останньої. Відтак доводи позову про наявність її вини вважає лише припущенням, яке не може бути використане як підстава для обґрунтування цього позову. У відповідності до п.п. 3 та 4 вищевказаної постанови судам роз`яснено, що у кожному конкретному випадку суд має вживати конкретних заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та визначення розміру завданої шкоди. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). У своїй роботі вона керувалася вимогами чинного законодавства та положеннями Статуту ДНЗ № 12, а на її думку у позові не зазначено належних доказів встановлення порушення нею вимог цих нормативних документів та їх протиправності. У відповідності вимог чинного законодавства, відсутність підстав чи однієї з підстав, звільняє працівника від обов`язку відшкодовувати заподіяну шкоду. З огляду на недоведеність позивачем фактів встановлення в законному порядку незаконності наказу про звільнення працівника, не встановлення судовим рішенням вини у її діях, її слід звільнити від матеріальної відповідальності у вказаному випадку. Також не погоджується із доводами позовної заяви про наявність і доведеність позивачем прямої дійсної шкоди та чітко не зазначено якому саме органу держави заподіяно таку шкоду, та чим таке підтверджується. В позові відсутнє посилання на облікові дані Управління освіти, на фінансові звіти діяльності установи, на баланси чи акти перевірок держаудиту за конкретний період де могло б бути відображено наявність заподіяної шкоди. Вважає неналежними доказами платіжні доручення №№ 73, 76 та 77 від 22.02.2022, оскільки вони відображають лише проведену фінансову операцію однієї установи до іншої і не надають повноти всієї інформації, яка достовірно відображає наявність шкоди. Позивач не пояснює значення цих фінансових операцій, як ця операція відображається на рахунках конкретної установи та який взаємозв`язок є між цими операціями та предметом позовних вимог. Крім того, позивач не пояснив, яким чином сплата ПДФО невідомої особи є доказом причиненої дійсної шкоди Управлінню освіти. Тобто жоден із наведених платіжних документів не містить інформації про те, що стягувачем зазначених коштів є [PERSON] , а боржник Дошкільний навчальний заклад № 12 чи Управління освіти та гуманітарної політики. До позовної заяви не додано оригіналів чи завірених фінансовою установою доказів платіжних документів виплати безпосередньо [PERSON] заробітної плати в розмірі 32265,86 грн., а у наданих позивачем платіжних дорученнях отримувачем коштів не є [PERSON] . Крім того, такі копії завірені прокурором Уманської окружної прокуратури, яка не є розпорядником зазначених коштів, а тому ці документи не можуть бути визнані як належні, допустимі та достовірні докази з позиції їх сумнівної достовірності. Відповідач вважає, що оскільки позовна заява не містить доказів про отримання [PERSON] коштів у встановленому Положенням № 148 порядку, та у зазначеному в позові розмірі - 32265,87 грн., відсутні належні докази фінансової звітності про наявність в облікових документах Управління освіти відомостей про надмірно сплачені кошти, шкоду в розмірі 32265,87 грн., тому не доведено факт наявності прямої дійсної шкоди в Управлінні освіти та гуманітарної політики, а тому є підстави для відмови у задоволенні позову. Поданий відповідачем відзив суд бере до уваги, врахувавши наступне. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У випадках, коли відповідач не отримує вчасно ухвалу про відкриття провадження по різним причинам, або, отримавши її та не маючи правових знань - не має змоги написати відзив і починаючи пошук правової допомоги втрачає час на написання відзиву, що встановлений судом. Відповідач подав до суду заяву, у якій просить поновити йому строк для подачі відзиву, оскільки він не отримував копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками. За вказаних обставин, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк для подачі відзиву. Відповідь на відзив до суду не надходила. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що наказом начальника відділу освіти Уманської міської ради від 23.06.2020 року за № 41/05-02, [PERSON] , вихователя інклюзивної групи дошкільного навчального закладу ясел-садка комбінованого типу № 12 м. Умані переведено на посаду завідувача дошкільного навчального закладу ясел-садка компенсуючого типу № 12 м. Умані з 25.06.2020 року. Згідно наказу № 97-к/тр завідувача ДНЗ № 12 Уманської міської ради [PERSON] від 26.05.2021, вихователя [PERSON] , [INFO] , п. 3 ст. 4 КЗпП України звільнено. Підставою прийняття такого рішення у наказі зазначено: раніше застосований захід дисциплінарного стягнення - оголошення заяви та порушення обов`язків визначених посадовою інструкцією, а саме невиконання наказу «Про заборону збору батьківських коштів у ДНЗ № 12» від 08.02.2021 № 31. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2021 позовну заяву [PERSON] до Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань Черкаської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул задоволено. Скасовано наказ № 97-к/тр від 26.05.2021 р. Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань Черкаської області про звільнення [PERSON] з посади вихователя та повновлено [PERSON] на посаді вихователя дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань Черкаської області. Крім того, з дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань Черкаської області стягнуто на користь [PERSON] , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою вихователя Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань Черкаської області у розмірі 39 869 грн. 12 коп., а з управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради Черкаської області на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. В ході розгляду вказаної справи судом було встановлено, що [PERSON] з 20.09.2011 р. по 26.05.2021 р. перебувала у трудових відносинах з Дошкільним навчальним закладом № 12 м. Умань Черкаської області. Звільнена з роботи 26.05.2021 р. на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу від 26.05.2021 р. № 97-к/тр, що підтверджується записами трудової книжки серії [NUMBER] від 21.07.1994 р. Директор ДНЗ № 12 зазначає, що [PERSON] порушила трудову дисципліну, однак, суду не надано трудовий договір з працівником або правила внутрішнього трудового розпорядку, посадові обов`язки, тощо, якими б затверджувались правила роботи [PERSON] та її підпис про ознайомлення. Крім того, ДНЗ № 12 мав би видати декілька наказів (розпоряджень) відносно [PERSON] про порушення нею трудової дисципліни та повідомити їх останній під розписку, але таких наказів директором ДНЗ № 12 суду не надано. Суду було надано Розпорядження Уманської міської ради від 01.12.2020 р. № 276-р Про заборону збору батьківських коштів в закладах освіти комунальної форми власності, Наказ ДНЗ ясла-садок комбінованого типу № 12 м. Умані від 08.02.2021 р. № 31 Про заборону збору батьківських коштів у ДНЗ № 12, доповідні записки вихователів ДНЗ № 12, Акт про відмову [PERSON] надати пояснення (складений за участю тих же вихователів, що написали доповідні записки). Згідно записів трудової книжки [PERSON] , [INFO] - оголошено подяку; 21.09.2015 р. - нагороджена грамотою відділу освіти за сумлінну працю в освіті міста; 28.05.2017 р. - оголошено подяку і такі записи трудової книжки відповідають змісту статтей 145, 146 КЗпП України. Крім того, відповідачем не надано суду відомостей про вихід [PERSON] з профспілкового комітету, а отже, відсутній висновок профспілкового комітету про погодження звільнення [PERSON] , що відповідає положенням статті 252 КЗпП України. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до Черкаського апеляційного суду, яким 25 січня 2022 року було винесено постанову, якою апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2021 у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дошкільного навчального закладу (ДНЗ) № 12 м. Умань Черкаської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови апеляційного суду, а також в частині визначення розміру компенсації за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням, у виді середнього заробітку, яку визначити до стягнення в сумі 32 265,87 грн., та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору. Постановлено стягнути з Дошкільного навчального закладу (ДНЗ) №12 м. Умань Черкаської області на користь державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції 1816,00 грн. судового збору, а у решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2021 в цій справі - залишено без змін. При розгляді апеляційною інстанцією апеляційної скарги також було встановлено, що у матеріалах справи наявні доповідна від 19.05.2021 помічника вихователя [PERSON] на ім`я завідуючої ДНЗ №12 згідно якої [PERSON] 18.05.2021 зайшла в приміщення групи, тримаючи в руках згорток з грошима, який хотіла передати завідуючій, яка, в свою чергу, його не взяла; доповідна записка від 18.05.2021 вихователя-методиста [PERSON] на ім`я завідуючої ДНЗ №12 згідно якої 18.05.2021 [PERSON] 18.05.2021 передала їй кошти, з її слів, зібрані батьками для ремонту бойлера, оскільки завідуюча їх не взяла; акт від 18.05.2021 про відмову [PERSON] надати пояснення з приводу коштів, які вона намагалася передати завідуючій вранці 18.05.2021, підписаний трьома особами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак складений лише двома особами - [PERSON] та [PERSON] . Також відповідачем суду було надано ще один акт від 18.05.2021 року про відмову [PERSON] надати пояснення з приводу факту зібрання коштів від батьків групи №6 на потребу придбання бойлера, які вона збирала впродовж травня з 10.05.2021 по 18.05 2021 на території закладу, складений та підписаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також у матеріалах справи наявні записки вихователів та працівників ДНЗ №12 про некоректну поведінку [PERSON] . Враховуючи правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд констатує, що роботодавцем не доведено належним чином факт порушення працівником її трудових обов`язків, що стало причиною застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення, адже у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач [PERSON] допустила порушення, як вказано в наказі про звільнення від 26.05.2021 №97-к/тр, «обов`язків, визначених посадовою інструкцією - не виконання наказу «Про заборону збору батьківських коштів у ДНЗ №12» від 08.02.2021 №31», адже вказаним наказом було передбачено відповідальність за вчинення протиправних дій щодо примусового збору коштів, однак за обставин цієї справи жоден з доказів, наявних в її матеріалах, не свідчить про те, що кошти, про які згадується у відповідних доповідних записках, вихователь [PERSON] збирала з батьків примусово. Так, жодних повідомлень про такі обставини від батьків чи працівників закладу освіти до керівництва ДНЗ №12 не надходило, правоохоронними органами відповідних кримінальних проваджень не відкривалось та розслідування в них не проводилося, що відповідачем не спростовано. При цьому, відповідачем у підтвердження наявності відповідних підстав для звільнення [PERSON] з роботи за не виконання наказу «Про заборону збору батьківських коштів у ДНЗ №12» від 08.02.2021 №31 надано лише дві доповідних записки працівників даного закладу про те, [PERSON] тримала в руках кошти, які зі слів цієї особи були зібрані батьками дітей для ремонту бойлера та два акти від однієї дати - 18.05.2021 про відмову [PERSON] надати пояснення з приводу цих коштів. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підставі яких суд міг би прийти до переконливого висновку про те, що дійсно позивач порушила вищевказаний наказ та вчинила протиправні дії щодо примусового збору коштів з батьків дітей апелянтом не надано. Відповідачем не проведено відповідного службового розслідування, яким було б встановлено той факт чи дійсно відбулася така подія, з кого саме з батьків, коли та з якою метою, в якій сумі збиралися кошти, їх загальний розмір, чи збирання коштів проведено примусово, чи є в діях [PERSON] ознаки протиправного діяння, що слугувало б підставою для звернення до правоохоронних органів. Також роботодавцем не встановлено вину робітниці та інші обставини вчинення нею відповідних дій, які б дали можливість йому кваліфікувати їх як дисциплінарний проступок. Колегія суддів прийшла до висновку, що і наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків (які саме дії чи бездіяльність допущено працівником) та чим це підтверджується - матеріалами службового розслідування, доповідними записками, актами про фіксацію порушення тощо. Отже доказів стверджуваного відповідачем порушення працівником трудового законодавства матеріали справи не містять, відтак фактичних підстав для його звільнення не було, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції в цій справі по суті позовних вимог про поновлення працівника на роботі. Заступником керівника Уманської окружної прокуратури 17.08.2022 за вих. № 53-1648вих-22 на адресу Уманської міської ради та Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради направлено запит, у зв`язку з наявними судовими рішеннями щодо стягнення з Дошкільного навчального закладу № 12 м. Умань на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 32 265,87 грн., у зв`язку з незаконним її звільненням, про надання інформації та відповідних копій підтверджуючих документів, які стосуються звільнення [PERSON] із займаної посади, зазначити джерело фінансування з яких виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу та повідомити чи вживались заходи щодо відшкодування завданих збитків внаслідок незаконного звільнення [PERSON] , а також повідомити чи планується пред`явлення позовної заяви з метою стягнення коштів, виплачених [PERSON] в результаті незаконного звільнення. У відповідності до відповіді начальника Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради направленої на адресу Уманської окружної прокуратури 22.08.2022 за № 01-07/911 вказано про те, що кошти, виплачені [PERSON] за рахунок місцевого бюджету. У зв`язку з відсутністю посади юриста та обмеженим фінансуванням управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради не планує пред`явлення позовної заяви з метою стягнення коштів, виплачених [PERSON] . Згідно платіжних доручень № 73, 76 та 77 від 22.02.2022 з Держказначейської служби України м. Київ на рахунок Уманського міського відділу ДВС МРУЮ переведено кошти у розмірі, відповідно: 5807,86 грн., 483,99 грн. та 25974,02 грн., а всього 32 265,87 грн., як середньомісячна зарплата по ВП67492001 від 14.02.2022. Згідно частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно частини першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини 1 статті 134 КЗпП України). Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільнені або переведені працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судове практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресної вимоги. Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 11 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 КЗпП України та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] будучи, службовою особою, а саме завідуючою ДНЗ № 12, видала розпорядження про звільнення працівника [PERSON] , яке в подальшому було скасовано, є винною у завданій шкоді, що заподіяна органу місцевого самоврядування, у зв`язку з виплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому на неї, як на службову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну установі, в розмірі 32 265,87 грн. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює питання матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації. У відповідності до частини 4 статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Право прокуратури на звернення до суду у визначених законом випадках та участь у розгляді судом справ за його позовами передбачено частиною третьою статті 56 ЦПК України. Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19). У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновку експерта; показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, який широко використовується в практиці ЄСПЛ, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Оскільки на час подачі позову до суду Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради заходів щодо стягнення завданої шкоди з [PERSON] не вживало та повідомило, що в силу певних обставин, в тому числі відсутності достатнього фінансування, зважаючи, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресної вимоги, то у заступника прокурора Уманської окружної прокуратури виникли достатні правові підстави, передбачені положеннями ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в суді, шляхом подачі відповідного позову. Витрачання з бюджету коштів на виплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, який звернувся з даним позовом до суду правомірно. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо невизнання позовних вимог, оскільки вони нічим не підтверджені та відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, протирічить зазначеним вище рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, а також встановленим обставинам справи. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд вважає, що позов заступника керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Управління освіти та гуманітарної політики Уманської міської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника підлягає задоволенню. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1374, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved