Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

До Тальнівського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач за своїм постійним місцем проживання створив нову сім`ю, у якій має малолітніх дітей. Відповідач не приділяв та не приділяє належної уваги вихованню та утримання дітей, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. До початку судового засідання позивачка подала до суду заяву в якій позов підтримала повністю, не заперечила проти винесення заочного рішення та просила суд слухати справу за її відсутності. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини не подання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до яких суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі не з`явились, у зв`язку з чим в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. У суді встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони 13.10.2012 року зареєстрували шлюб в Центральному відділі ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 444. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані: батько [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , народилася [INFO] . Її батьками записані: батько [PERSON] та [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки № 32 від 18.01.2022 року вбачається, що [PERSON] , дійсно навчається в Миколаївській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті I-III ст. № 4 в 2-Б класі. Згідно довідки № 02 від 18.01.2022 року вбачається, що [PERSON] , відвідує дошкільний навчальний заклад № 53 з 12.08.2019 року. Висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради визнано доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи позицію служби у справах дітей, яка дійшла висновку про доцільність проживання дітей з матір`ю, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час діти проживають разом з матір`ю, мати виховує та утримує дітей, між дітьми і матір`ю встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, тому суд вважає вірним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] . Саме проживання дітей із матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дітей, забезпечить комфортні умови та сприятиме їхньому здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved