Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Антоненка В.В., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 3955 про стягнення з позивача як з боржника на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 01011079537 від 16.04.2008, укладеним між позивачем та ТОВ «ПРОСТОФІНАНС», за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 у сумі 104 518,36 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 1000,00 грн., а загалом 106 018,36 грн. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2021, яке набуло законної сили 13.01.2022, вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Проте, за вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з банківських рахунків позивача були стягнуті грошові кошти у сумі 17 223,39 грн. Оскільки виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого приватним виконавцем з позивача були стягнуті грошові кошти, рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для набуття останнім стягнених з позивача грошових коштів в сумі 17 223,39 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім того, [PERSON] просив стягнути з ТОВ «Кредитні Ініціативи» понесені судові витрати: судовий збір у сумі 992,40 грн., а також витрати на правничу допомогу - 10000,00 грн. Ухвалою від 30.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. 09.05.2023 представником відповідача до суду надіслано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначив, що 16.04.2008 між ТОВ «ПРОСТОФІНАНС» та позивачем було укладено кредитний договір № 01011079537, згідно з умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 45 441,00 грн. на купівлю транспортного засобу Chery Amulet, кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань, ТОВ «Кредитні Ініціативи» як правонаступник ТОВ «ПРОСТОФІНАНС» звернулось до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. 20.11.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 3955 про стягнення з позивача як з боржника на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 01011079537 від 16.04.2008, укладеного між позивачем та ТОВ «ПРОСТОФІНАНС», за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 у сумі 104 518,36 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 1000,00 грн., а загалом 106 018,36 грн. Крім того, зазначив, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05.07.2012 у справі № 1708/1374/12 з [PERSON] на користь ТОВ «Просто Фінанс» стягнуто заборгованість по Кредитному договору № 01011079537 від 16.04.2008 на загальну суму 53829,41 грн. Станом на день розгляду вказаної справи зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «Кредитні Ініціативи» не припинені, заборгованість не погашена, а отже, відсутні підстави для стягнення грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК України. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленіий у встановленому законом порядку. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.04.2008 між ТОВ «ПРОСТОФІНАНС» та позивачем було укладено кредитний договір № 01011079537, згідно з умовами якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 45 441,00 грн. на купівлю транспортного засобу Chery Amulet, кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 22.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 3955 про стягнення з позивача як з боржника на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 01011079537 від 16.04.2008, укладеного між позивачем та ТОВ «ПРОСТОФІНАНС», за період з 01.06.2017 по 01.06.2020 у сумі 104 518,36 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 1000,00 грн., а загалом 106 018,36 грн. З вказаного виконавчого напису вбачається, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» є правонаступником ТОВ «ПРОСТОФІНАНС». На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER], в рамках якого з позивача на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» стягнуто грошові кошти у сумі 17 223,39 грн., що підтверджується листом приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. №3917 від 30.12.2022. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2021, яке набрало законної сили, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 22.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №3955 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 106 018,36 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. від 17.01.2022 закінчено виконавче провадження № [NUMBER] на підставі п. 5 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Як зазначено вище, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2021, яке набрало законної сили, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 22.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №3955 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 106 018,36 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти, відсутня, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 17 233,39 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Інші доводи сторін не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Вирішуючи питання про судові витрати, суд приходить до наступного. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи. За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що позивачем 10.06.2021 року було укладено Договір про надання правничої допомоги № 10/06 з адвокатом Антоненком В.В., відповідно до пункту 4.3 якого клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі. Згідно звіту адвоката про виконану роботу за Договором про надання правничої допомоги № 10/06 від 10.06.2021вартість наданих послуг складає 10 000,00 грн. Вказана сума сплачена позивачем відповідно до квитанції № 9293-9451-1928-4496 від 18.01.2023. Перевіряючи розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є співрозмірними та справедливими відносно складності справи та часу, витраченого адвокатом на представництво інтересів позивача у суді, враховуючи те, що до вартості таких витрат входить: консультація, збір доказів, підготовка та подача позову. Представником відповідача не подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача витати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved