Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача на його користь аліменти на сина в розмірі частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначав, що з 2019 року він і відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Із 2017 року він (позивач) постійно проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] як внутрішньо переміщені особи в селі Рожни Броварського району Київської області. Потім із ними стала проживати відповідач [PERSON] , після народження сина [PERSON] відношення [PERSON] до нього та його сім`ї погіршилося. На початку військової агресії російської федерації проти України відповідач перебувала у місті Маріуполь Донецької області. Їхній син через гучні вибухи лякався, кричав, перестав їсти та спати. Не дивлячись на складну ситуацію, відповідач відмовлялася виїжджати з цього міста. Лише 10 березня 2022 року на вмовляння волонтерів [PERSON] разом із їхнім сином та його (позивача) матір`ю були перевезені до західної частини України. Його як чоловіка з міста Маріуполь не випускали. Їхній син захворів на невралгічну хворобу, лікарями були надані рекомендації щодо лікування [PERSON] в хірургічному відділенні дитячої спеціалізованої клініки "Охмадит" у місті Київ. Не дивлячись на хворобу дитини, відповідач неодноразово залишала сина [PERSON] на його (позивача) матір та кудись надовго виїжджала. Його матір на початку червня 2022 року повернулася з малолітнім сином [PERSON] до місця їхнього проживання як внутрішньо переміщених осіб у село Рожни Броварського району Київської області та одразу звернулася до спеціалізованого дитячого лікарняного закладу в місті Київ. Син хворів та хворіє, питанням його лікування займається виключно батько дитини. Після того як у серпні 2022 року йому вдалося виїхати з міста Маріуполь, матір дитини [PERSON] інколи приїздила до сина. Сімейні відносини між сторонами не склалися. Через деякий час [PERSON] повідомила йому, що коли вона їздила до своїх батьків, то проживала там з іншим чоловіком. Вона вирішила відмовитися від своїх батьківських прав щодо дитини та покинути сина [PERSON] на нього, батька дитини. 12 грудня 2022 року [PERSON] подала до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області заяву про позбавлення її батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] . Спеціалісти Служби у справах дітей та сім`ї роз`яснили відповідачу наслідки таких дій та рекомендували подумати, на що остання відповіла, що більше думати вона не бажає. 31 січня 2023 року Органом опіки та піклування Зазимської сільської ради Броварського району Київської області надано до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення [PERSON] батьківських прав згідно із ч. 2 ст. 166 СК України не звільняє її від обов`язку по утриманню дитини, тому вона повинна сплачувати аліменти на сина. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сіладі О.І. у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки лише батько займається вихованням та утриманням малолітнього сина сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що копію позовної заяви з додатками вона отримала, просила суд розглянути справу за її відсутності, позов вона визнає. Третя особа Орган опіки та піклування Зазимської сільської ради Броварського району Київської області у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності їхнього представника, позов та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина підтримує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у місті Бровари Київської області, про що 19 серпня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис за № 707. Батьком дитини є [PERSON] , позивач у справі, матір`ю - [PERSON] , відповідач у справі. Із довідки, виданої Зазимською сільською радою Броварського району Київської області (далі - Зазимська с/р) від 12 грудня 2022 року № 5-428/02-27, видно, що із 30 січня 2017 року [PERSON] у зв`язку із проведенням антитерористичної операції в Донецькій області проживає, але не зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: [PERSON] - цивільна дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - матір, [PERSON] - вітчим. 12 грудня 2022 року відповідач [PERSON] звернулася до Зазимської с/р із заявою, у якій просила надати до суду висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вона погоджується із позбавленням її батьківських прав, оскільки має іншу сім`ю. Вихованням та утриманням сина займатиметься батько дитини. Дана заява написана в присутності головного спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї вказаної сільської ради. В акті від 05 січня 2023 року обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , який складено головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Зазимської с/р та спеціалістом Рожнівського старостинського округу, зазначено, що житло розміщене на першому поверсі двоповерхового будинку, складається із трьох кімнат, облаштованих необхідними меблями та побутовою технікою. Сім`я переїхала з міста Маріуполь Донецької області. [PERSON] працює на місцевій СТО. [PERSON] і [PERSON] , відповідно бабуся та дідусь, є пенсіонерами, допомагають у побуті та доглядають за онуком. У дитини є своє місце для сну, іграшки, особисті речі, книги та ігри для розвитку. Дитина хвороблива, тому дитячий садок не відвідує. Матір дитини із сином не проживає. У поданій до суду заяві відповідач [PERSON] зазначала, що позовну заяву з додатками вона отримала, позов вона визнає. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 31 січня 2023 року Органом опіки та піклування Зазимської с/р надано висновок за № 13 про доцільність позбавлення батьківських прав, яким встановлено, що відповідач [PERSON] майже рік проживає окремо від сім`ї, займається виключно своїм життям. Вона відсторонилася від виховання сина [PERSON] , [INFO] . З моменту проживання окремо матір бачить сина періодично, відноситься до дитини холодно, не обіймає, із сином не спілкується, будь-якого інтересу до життя дитини вона не проявляє, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Враховуючи викладене, вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Зазимської с/р від 31 січня 2023 року № 13 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дитини, позов визнала, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині позбавлення відповідача батьківських прав знайшов своє підтвердження в суді, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач [PERSON] заявив також вимогу про стягнення із відповідача [PERSON] на його користь аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві зазначала про те, що позовні вимоги [PERSON] вона визнає. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов [PERSON] у частині стягнення із [PERSON] аліментів на сина [PERSON] у розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття теж підлягає задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved