Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

У лютому 2022 року Орган опіки та піклування в особі Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що на території Галицинівської територіальної громади, а саме за адресою [ADDRESS] проживають діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , та ще трьома дітьми: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . При цьому вказував, що [PERSON] не належно виконує свої батьківські обов`язки, діти не отримують належного догляду та нагляду, що було зафіксовано під час неодноразових відвідувань сім`ї старостою та інспекторами із соціальної роботи. Крім того, молодші діти часто залишаються без нагляду дорослих, що створює загрозу життю дітей, а також відповідачкою не створено належних умов для життя, навчання старших дітей та розвитку молодших. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 25.01.2022 року, зазначено, що будинок в якому проживає відповідачка з дітьми у вересні 2021 року відключено від електропостачання та газопостачання, у зв`язку із заборгованістю. У зв`язку із невиконанням відповідачкою рекомендацій та попереджень соціальних працівників, 24.01.2022 року виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради прийнято рішення №3 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ». В подальшому, комісією Галицинівської сільської ради на підставі рішення виконкому №3 від 24.01.2022 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » вилучили малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] було позбавлено батьківських прав у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків відповідачкою для подальшого влаштування їх до державного закладу. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права , а також на те, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі дітей, просив позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, та просив стягнути аліменти на їх утримання. Не погоджуюсь із поданим позовом, відповідачка [PERSON] подала письмовий відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав не визнає, та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. При цьому, зазначала, що вона не перебуває на обліках у наркодиспансері, а також психіатричній лікарні, не зловживає алкогольними напоями та робить усе можливе для забезпечення своїх дітей нормальними умовами для повноцінного розвитку та виховання. Зокрема вказувала на те, що на даний час вона із своїми старшими дітьми проживає в селі Середній Майдан, Вижницького району, Чернівецької області, де створені усі належні умови для проживання її дітей, у тому числі й малолітніх дітей [PERSON] , та [PERSON] . Визначення місця проживання в Черніівецькій області в першу чаргу було обумовлене тим, що на даний час діти перебувають в м. Чернівці у Центрі доброти для мами і дитини « Місто Добра » у зв`язку із небезпекою із-за постійних обстрілів м. Миколаєва. Вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування позов підтримав в повому обсязі та просив про його задоволення, вказуючи на те, що [PERSON] неналежним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, залишає малолітніх дітей без нагляду, що становить загрозу для їх життя та здоровя. Крім того, відповідачкою не створено належних умов для проживання та виховання дітей, її житло не підключено до електропостачання, непридбане, діти не мають чистого та нового одягу, постільна білизна на ліжках у дітей брудна , в будинку непридбано, відсутній холодильник для зберігання продуктів харчування, що зафіксовано відповідними актами обстеження житлово-побутовихї умов, а тому наявні у сі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. При цьому, відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона любить своїх дітей та піклується про них. Жодного разу вона не залишала дітей на одинці в будинку, з дітьми знаходилися її старші діти. Крім того, в ті поодинокі випадки, коли діти залишалися в будинку із старшими дітьми, вона ходила до своєї матері, яка проживає по сусідству, оскілки у будинку її матері знаходяться на зберіганні продукти харчування, які швидко псуються. Також зазначала, що її діти здорові, вона неодноразово їх відвозила на огяд до лікаря- педіатора, вона завжди придбає їм необхідні продукти харчування, м`ясо, овочі та фрукти. Крім того, після обстеження будинку соціальними працівниками, вона провела його прибираня та здійснила разом із своєю матірю ремонтні роботи, поклеїла шпалери та провела побілку. Також зазнчила, що її діти мають необхідні для їх віку іграшик та одяг. Щодо доводів позивача, що її будинок відключено від електропостачання, то суду вказала, що дійсно будинок було відключено від світла через заборгованість й відновити постачання вона не має можливості, оскілки після смерті попереднього власника будинку, а саме її бабусі, існують проблеми в частині оформлення спадкових прав, а без наявності правовстановлюючих документів, електропостачальник відмовляється здійснити підключення. Разом з тим, нею був придбаний генератор та в її будинку було світло та тепло. Також зазначила, що оскільки у зв`язку із військовою агресією рф проти України та постійними обстрілами м. Миколаєва, Миколаївський обласний будинок дитини був вимушений евакуюватися до м. Чернівці та на даний час її діти перебувають у центрі доброти для мами і дитини « Місто Добра », а тому вона разом із старшими дітьми також виїхала до Чернівецької області, де на даний час проживає та постійно відвідує своїх дітей. При цьому, за новим місцем проживання у неї створені усі належні умови для проживання та розвитку дітей, на даний час вона працює по найму на сільськогосподарських польових роботах у місцевих мешканців задля забезпечення належних умов утримання дітей, не вживає алкогольні напої й відповідно просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Центру доброти для мами і дитини "Місто добра" Рачковська Л.В. в судовому засіданні підтвердила, що на даний час у зв`язку із евакуацією вихованці Миколаївського обласного будинку дитини, у тому числі й діти відповідачки перебувають у м. Чернівці та проживають в Центрі. Також заначила, що [PERSON] декілька разів відвідувала своїх дітей в центрі та вела себе неналежним чином й відповідно вони були змушені викликати працівників поліції. Представник відділу у справах дітей Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. При цьому, суду пояснила, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, у будинку, де проживають діти відсутнє водопостачання та електропостачання й відповідно не сворені належні умови для проживання дітей. Крім того, малолітня дитина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] внаслідок невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків у січні 2022 року була госпіталізована з обмороженням нижньої кінцівки й відповідно вважає, що своєю поведінкою щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачка створює загрозу життю та здоровю малолітнім діятям. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з відповідачкою [PERSON] , оскільки остання перебувала на обліку у службі у справах дітей та її родина перебуває під соціальним супроводом. Крім того, зазначала, що [PERSON] не могла забезпечити належних умов для нормального проживання дітей, оскільки неонаразово при відвідуванні діти спали без постільної білизни, холодильник був без дверей, та кошти, які їй надавалися від держави, використовувалися нею не за призначенням, зокрема для придбання побутової техніки, яка зважаючи на відсутність в будинку електропостачання не підключена та не використовується за призначенням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює на посаді старости Галицинівської сільської ради з 2017 року. З [PERSON] знайома більше 30 - ти років. Зазначала, що сім`я [PERSON] постійно була в них на контролі, оскільки остання неналежно виконувала свої батьківські обов`язки й відповідно неодноразово повідомлялася працівниками у справах дітей з питань соціальної роботи, що в разі не виконання своїх обов`язків, її буде позбавлено батьківських прав. Всі зауваження щодо приведення житлових умов до належного стану вона не реагувала й відповідно нею не вжиті заходи щодо підключення будинку до електропостачання та забезпечення належних для проживання та розвиту дітей умов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що обмороження ніжки у дитини сталось внаслідок того, що повертаючи в темну пору доби до дому, одну дитину на руках несла [PERSON] , а іншу її дочка й відповідно у малолітньої [PERSON] впав з ніжки черевик та [PERSON] цього не побачила. Разом з тим, виявивши вдома почервоніння ніжки та відсутність черевичка, [PERSON] одразу ж звернулася до лікарні за медичною допомогою, де діти були оглянуті та будь-яких захворювань у них виявлено не було. Крім того зазначала, що діти народилися здоровими, вона постійно здійснювала за ними догляд, водила дітей на прививки, хронічних захворювань в них не було. Продуктами харчування та одягом діти були забезпечені. При цьому, усі продукти харчування, які швидко псуються, [PERSON] зберігає у неї вдома, оскільки її будинок не підключено до електропостачання й відповідно її онуки завжди нагодовані та її дочка опікується ними та ніколи на тривалий час не залишає самих, вони завжди під наглядом старших дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом вставнолено, що [PERSON] є матірю - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Батьками дітей вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Як вбачається із довідки №02-42-1/60 від 14.01.2022 року виданої виконкомом Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає по [ADDRESS] (а.с.21). Разом із нею за вказаною адресою проживали діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.22-23). Згідно характеристики виданої Галицинівською сільською радою Миколаївської області №02-54-1/6 від 14.01.2022 року, [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Миколаївської райдержадміністрації. Крім того, з характеристики вбачається, що при проведені обстеження умов проживання, [PERSON] , остання неналежно виконує батьківські обов`язки, діти не отримують належного догляду та нагляду. Також, під час неодноразових відвідувань сімї, старостою та інспекторами із соціальної роботи виявлено, що молодші діти часто залишаються без нагляду дорослих, що створює загрозу життю дітей (а.с.20). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] №9 від 25.01.2022 року, комісією у складі старости [PERSON] , інспектора Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області [PERSON], начальника відділу у справах дітей Галицинівської сільської ради [PERSON], інспектора із соціальної роботи [PERSON], поліцейського офіцера громади [PERSON] було проведено обстеження умов проживання [PERSON] , та встановлено, що вона проживає разом із дітьми в літній кухні, також на момент обстеження виявлено, що в кімнатах не прибрано, брудно, речі розкидані, молодші діти напівроздягнені, брудні, та відсутні умови для навчання і розвитку дітей(а.с.30-31). 24.01.2022 року виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколайовської області було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.26-27). В подальшому, комісією на підставі рішення виконкому Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №4 від 24.01.2022 року було прийнято рішення про влаштування малолітніх [PERSON] , та [PERSON] на повне державне утримання до комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради, у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків їх матір`ю [PERSON] (а.с.28-29). У зв`язку із введенням військового стану на території України та із-за постійних обстрілів, Миколаївський обласний будинок дитини разом із вихованцями був вимушений евакуюватися до м. Чернівці та на даний час діти перебувають у центрі доброти для мами і дитини « Місто Добра ». При цьому, [PERSON] разом із своїми старшими дітьми також переїхала як внутрішньо переміщена особа до м.Чернівці, оскільки їй було відомо, що її малолітніх дітей [PERSON] , та [PERSON] , які перебували в дитячому будинку евакуювали до м.Чернівці (а.с.71). Факт проживання [PERSON] на території Чрнівецької області підтверджується довідкою №7709-5001826439 від 04.07.2022 року, відповідно до якої [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.71). Як вбачається із характеристики виданої Вижницькою міською радою №4-321 від 12.08.2022 року, [PERSON] за час проживання у селі зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.69). Даючи оцінку наведеним вище встановленим обставинам, суд виходить із наступного. Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Таким чином, аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Крім того, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дітей у матеріалах справи відсутні. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, а саме, вказувала, що дійсно на даний час їїх діти перебувають в Центрі доброти для мами і дитини «Місто Добро» по вул.Річна,10 , які раніше перебували знаходилися в Миколаївському обласному дитячому будинку та які були евакуйовані в м.Чернівці у зв`язку із небезпекою із-за постійних обстрілів, однак вона бажає і надалі виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей, має повноцінне житло в Черніецькій області, а також тимчасовий заробіток та не зловживає алкогольними напоями. Крім того, зазначала, що вона час від часу навідує дітей, цікавиться їхнім життям, що також підтверджено й представником Центру. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Разом з тим, позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї, зокрема у зв`язку з відсутністю електропостачання в її будинку та неможливістю його відновлення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п. 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Разом з тим, у справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, щоб свідчило про систематичний характер, а також відсутні й докази проведення відповідних бесід, попереджень з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові доводів позивача щодо нехтування відповідачкою своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Суд приймає до уваги те, що відповідачка на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має місце проживання, має бажання зберегти сімю, покращила умови проживання дітей. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дітей [PERSON] , [PERSON] не відповідатиме інтересам дітей. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed