Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

У грудні 2022 року директора ТОВ «Вердикт Капітал» (далі Товариство) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі- відповідач), яким просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, стягнути судовий збір, витрати на правничу допомогу. Заявник послався на те, що 02 листопада 2019 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи останнього укладено електронний договір № 0973955148 про надання споживчого кредиту у розмірі 10000 грн строком на 30 днів, на умовах, та правилах товариства. 02.12.2019 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів по кредиту не виконав. 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАС» та Товариством укладено Договір факторингу № 16-12/21, за умовами останній набув права грошової вимоги за кредитним договором. Відомості про повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором у справі відсутні. Станом на час звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору складає 146727,49 грн, з яких: 9999,99 грн - тіло кредиту та 136727,50 грн - проценти. Посилаючись на вказані обставини, Товариство просить стягнути з [PERSON] на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати. В судове засідання відповідач не з`явився, сповіщався судом про дату, час та місце його проведення за місцем реєстраційного обліку, за місце проживання відсутній. \~ \~ \~ \~Суд позбавлений можливості у інший спосіб сповістити відповідача. \~ \~ \~ \~Представник Товариства подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав, просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Позиція суду, релевантні джерела права: Судом встановлено, що 11 жовтня 2020 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи останнього укладено електронний договір № 0973955148 про надання споживчого кредиту у розмірі 10000 грн строком на 30 днів, на умовах, та правилах товариства. В розділі «Реквізити та підписи сторін» з боку відповідача міститься підпис «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 0n9q1u, 11.10.2020 [PERSON] . В матеріалах справи міститься пропозиція укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0973955148/5 від 02.11.2019 року (оферта) та надання кредиту згідно Заявки анкети № 3291296 від 11.10.2020 року, акцепт оферти від 11.10.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0973955148/5 від 02.11.2019 року (оферта) та надання кредиту згідно Заявки анкети № 3291296 від 11.10.2020 року, який підписаний тим самим шляхом, що й договір. Також наявна довідка про ідентифікацію клієнта [PERSON] 02.12.2019 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів по кредиту не виконав. 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАС» та Товариством укладено Договір факторингу № 16-12/21, за умовами останній набув права грошової вимоги за кредитним договором. Відомості про повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором у справі відсутні. Станом на час звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору складає 146727,49 грн, з яких: 9999,99 грн - тіло кредиту та 136727,50 грн - проценти. Положеннями статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами статті 639 ЦК України передбачено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу [PERSON] . Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Згідно постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. . Тобто, відповідно до вказаній Верховним Судом у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 правовій позиції, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом та суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Згідно правого висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, яка висловлена при розгляді справи № 757/28231/13-ц, єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів електронних доказів. В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів. Оригінали електронних доказів суду надані не були. Довідка ТОВ «ІНФІНАНС», не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання про витребування від ТОВ «ІНФІНАНС» інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. Таким чином у позові слід відмовити. Судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed