Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У листопаді 2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним та стягнення суми авансового платежу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12502, згідно з яким сторони зобов`язалися у майбутньому (до 30.06.2022) укласти договорі купівлі-продажу транспортного засобу марки Mazda, модель: CX-5, рік випуску: 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно з п. 2.1. попереднього договору від 09.02.2022 продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 12833,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 358835,06 грн., у тому числі ПДВ 59805,84 грн. та сплачується [PERSON] в безготівковій формі на поточний рахунок в національній валюті України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку. На підставі п. 2.2. попереднього договору від 09.02.2022 сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором: - [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок в розмірі 8438,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 235942,51 грн., у тому числі ПДВ 39323,66 грн.; - наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються на розрахунковий рахунок відповідно до виставлених рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. даного договору. На виконання зазначеного Договору, [PERSON] сплатила на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» 235942,51 грн., що підтверджується копією квитанції від 10.02.2022. Таким чином, договір вважається укладеним, тому як Сторони прийняли його до виконання. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг відповідач повинен був укласти з позивачем Основний договір на належний позивачу автомобіль (п.1.1, 1.2) до 30.06.2022, однак відповідача прострочив виконання такого зобов`язання. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивачка сплатила кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачкою неодноразово були направлені листи-вимоги про повернення сплачених грошових коштів за попереднім договором про купівлю-продав транспортного засобу на адресу відповідача. При цьому, позивачка не отримала від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення та вимога залишена без задоволення. Транспортний засіб відповідачу не належить, він не набув право власності на нього, що робить неможливим виконання цього договору. Жодних повідомлень щодо виконання договору від відповідача не надходило. Пізніше виявилось та стало очевидним, що відповідач зобов`язався надати послугу з викупу транспортного засобу за кошти позивачки з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Зазначене свідчить про те, що відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому транспортного засобу, його метою було надання дилерських послуг, чим він ввів позивачку в оману. Відповідач ввів в оману позивача щодо наявності транспортного засобу та його поставки в майбутньому, оскільки спонукав дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку позивачка не погодилась. Відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов спірного договору, що свідчить про відсутність намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. Вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним, через введення позивача в оману щодо його істотних умов. Сплачена сума коштів за п.2.3. попереднього договору є авансом та підлягає поверненню позивачу. Зважаючи на вищевикладене, попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є нікчемним через введення позивача в оману щодо істотних його умов. Оскільки, сплачена позивачем сума коштів згідно п. 2.1. попереднього договору є авансом, то вона підлягає поверненню у повному обсязі, з урахуванням індексу інфляції, а також нарахованої пені. Оскільки відповідач ухилився від виконання умов договору, позивачка вважає, що має право на повернення авансового платежу та відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 09.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12502, згідно з яким сторони зобов`язалися у майбутньому (до 30.06.2022) укласти договорі купівлі-продажу на належний їй транспортний засіб марки Mazda, модель: CX-5, рік випуску: 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до п. 1.3. попереднього договору від 09.02.2022 ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору від 09.02.2022 ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону транспортного засобу після його погодження з [PERSON] , який жодних заперечень та претензій щодо викупу транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має. Згідно з п. 2.1. попереднього договору від 09.02.2022 продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 12833,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 358835,06 грн., у тому числі ПДВ 59805,84 грн. та сплачується [PERSON] в безготівковій формі на поточний рахунок в національній валюті України - гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку. На підставі п. 2.2. попереднього договору від 09.02.2022 сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором: - [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок в розмірі 8438,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 235942,51 грн., у тому числі ПДВ 39323,66 грн.; - наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються на розрахунковий рахунок відповідно до виставлених рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. даного договору. Відповідно до п. 2.7. попереднього договору від 09.02.2022 сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Розділом 3 попереднього договору від 09.02.2022 визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб. Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору від 09.02.2022 цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2022, або до укладання основного договору. 09.02.2022 позивачці був виставлений рахунок на суму 235942,51 грн. за автомобіль. [PERSON] сплатила на розрахунковий рахунок ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» 235942,51 грн., що підтверджується копією квитанції від 10.02.2022. Відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Приписами ст. 6, 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; водночас у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Дослідженими доказами підтверджено укладення між сторонами попереднього договору купівлі-продажу, який був оплачений позивачкою в сумі 235942,51 грн. Оскільки основний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу ст. 635 ЦК України. На цій правовій підставі, сума авансового платежу підлягає поверненню позивачу в повному обсязі. При цьому, суд наголошує, що вибір і застосування відповідної норми права до встановлених судом правовідносин, є дискрецією суду. Водночас, позивачем не надано доказів, що невиконання відповідачем умов договору було наслідком нечесної підприємницької діяльності. Так само, суду не надано доказів того, що укладений попередній договір містить несправедливі для позивача умови. Тому, а також беручи до уваги припинення між сторонами зобов`язання, суд приходить висновку про відсутність підстав для визнання попереднього договору недійсним. Такий висновок не впливає на обов`язок відповідача повернути суму сплаченого позивачем авансу. Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., зазначаючи, що вона зазнала душевного хвилювання, у зв`язку з чим у нього погіршились стосунки з родиною, адже позивач знаходиться у постійному стресі, через те, що не може реалізувати своє право власності на придбане бажане рухоме майно, проте, будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин позивач не надала. Згідно ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачка не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 8000 грн. суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу представником позивача адвокатом Сілко В.В. було надано договір про надання правової допомоги від 06.09.2022, додаток №1 про розмір гонорару за надання правничої допомоги від 06.09.2022, квитанцію № 2889868 від 19.10.2022 на суму 6500,00 грн., акт про сплату гонорару від 19.10.2022, ордер про надання правничої допомоги від 19.10.2022 Виходячи із часткового задоволення позову, стягненню підлягає сума правничої допомоги пропорційно до задоволених вимог в розмірі 5878,00 грн. Оскільки позивач при зверненні до суду від сплати судового збору звільнений, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги судом задоволено частково, а саме в розмірі 235942,51 грн. то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2359,42 грн. судового збору, що складає 1% від розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial