Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває на розгляді позов [PERSON] до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , в якому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] »; - зобов`язати Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області прийняти рішення про затвердження проекту щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 та передачу її у власність позивачу; - стягнути з відповідача в користь позивача 85 000 грн. (вісімдесят п`ять тисяч) гривень моральної шкоди; - у разі ухвалення судового рішення не на користь відповідача - суб`єкта владних повноважень - встановити судовий контроль за його виконанням шляхом зобов`язання Відповідача - суб`єкта владних повноважень, подати у місячний строк, з моменту набранням судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення у даній адміністративній справі. \~ \~ \~ \~ Матеріали справи за даним позовом надійшли до суду з Восьмого апеляційного адміністративного суду на підставі Постанови суду від 04 жовтня 2022 року у справі №500/1157/22, в якій суд вказав, що зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки з огляду на його суб`єктний склад, характер і суть сформованих спірних правовідносин спір між сторонами має бути розв`язано за результатами розгляду цивільної справи, а також відповідно до Ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 500/1157/22 про задоволення клопотання про направлення справи за встановленою юрисдикцією, згідно якої суд апеляційної інстанції ухвалив справу № 500/1157/22 за адміністративним позовом [PERSON] до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди передати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Зважаючи на характер спірних відносин сторін, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктний склад сторін, предмету спірних правовідносин провадження у даній справі було прийнято Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області до провадження. На обгрунтування позовних вимог сторона позивача зазначає, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 500/2183/21 визнано протиправним та скасовано рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09 квітня 2021 року №171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер 6125287000:01:001:0032. Також, зобов`язано Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву позивача від 09 березня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер 6125287000:01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства. Проте, як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » Позивачу вкотре відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га та її передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287000:01:001:0032. Позивач вважає, що однією з підстав відмови Відповідача у затвердженні проекту землеустрою стала та сама підстава, що й раніше - проведення земельного аукціону, стосовно якої надав правову оцінку суд апеляційної інстанції, що на думку позивача свідчить про фактичне ігнорування відповідачем висновків суду апеляційної інстанції та його неповне виконання. На думку позивача, дії відповідача щодо відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою грубо суперечать нормам чинного законодавства і носять відверто протиправний характер, що і стало причиною звернення до суду. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Притула О.Б. вимоги підтримала та просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №566 від 23 грудня 2021 року є законним, оскільки рішення про затвердження проекту землеустрою не могло бути прийняте, позаяк на порядку денному це питання розглядалось під №3 в порядку черговості, і такому розгляду вже передувало прийняття рішення про продаж на земельних торгах (аукціоні) права оренди на земельну ділянку, яке розглядалось як перше питання у порядку денному, що унеможливило задоволення заяви [PERSON] про затвердження проекту землеустрою, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення\~учасників судового\~розгляду,\~вивчивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає до\~часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що впродовж 2021 року [PERSON] тричі звертався до Підгороднянської сільської ради із заявами (до яких на розгляд надавався оригінал та копії проекту землеустрою) щодо відведення земельної ділянки, на кожну з яких отримував відмову сільської ради, а саме: - Заява від 28 січня 2021 року, на яку Рішенням від 04.03.2021 року №133 Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області відмовлено позивачу, без посилання на норми законів, з інших необґрунтованих та незаконних підстав, а саме відсутності погодження суміжних землекористувачів, не відображення проектної дороги, відсутності в проекті матеріалів, що обґрунтовують зміну угідь, наявності відмов Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із посиланням на сайт державного органу; - Заява від 09 березня 2021 року, на яку Рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №171 від 09 квітня 2021 року «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», яке оскаржене у судовому порядку та визнане судом неправомірним, позивачу було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га та її передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287000:01:001:0032, у зв`язку з тим, що у відповідності до ст.ст.134-138 Земельного кодексу України дана земельна ділянка включена в перелік земельних ділянок для підготовки лотів для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону. Хоча на час його прийняття земельна ділянка фактично не була включена в перелік для продажу права оренди на аукціоні, так як таке рішення прийнято на одному пленарному засіданні що і оскаржене. Стосовно вказаної обставини правову оцінку надав суд апеляційної інстанції, що свідчить про фактичне ігнорування Відповідачем висновків суду апеляційної інстанції та його неповне виконання. - Заява від 03 серпня 2021року, на яку рішенням від 16 серпня 2021 року № 346 Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області відмовлено Позивачу у зв`язку з тим, що на долученому до поданої заяви рішенні суду відсутня відмітка про набрання ним законної сили. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 500/2183/21 визнано протиправним та скасовано рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09 квітня 2021 року №171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер 6125287000:01:001:0032. Також, зобов`язано Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву Позивача від 09 березня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер 6125287000:01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви гр. [PERSON] » позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га та її передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 (копія рішення наявна у матеріалах справи), а саме сільська рада вирішила: 1. Відмовити гр. [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області у відповідності до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. При заяві гр. [PERSON] від 09.03.2021 року відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області. Згідно з відомостей з Державного земельного кадастру існуюче цільове призначення земельної ділянки площею 1,6150 га кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ст.ст. 134-138 Земельного кодексу України та на підставі протоколу земельних торгів LRE001-UA-20211012-60579 від 15.11.2021 року продано на земельних торгах (аукціоні) право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,6150 га кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту села Забойки на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та укладено і підписано договір оренди землі від 22.11.2021 року. Тобто підставами відмови у затвердженні проекту землеустрою є наступні: - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів; - відсутність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - невідповідність цільового призначення; - право оренди на земельну ділянку продано на земельних торгах (аукціоні), та укладено і підписано договір оренди землі від 22.11.2021 року. Суд дійшов висновку про протиправність такого рішення, з огляду на таке. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до частини першої\~статті 3 Земельного кодексу України\~земельні відносини регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. \~За приписами\~статті 12 Земельного кодексу України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з пунктом «в» ч.3\~ст.\~116\~Земельного кодексу\~України \~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до пункту «б» ч.1\~ст. 121 Земельного кодексу України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. \~ \~ \~ \~ Частина 2\~статті 22 Земельного кодексу України\~передбачає, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). \~ \~ \~ \~ Положеннями частини третьої статті 22\~Земельного кодексу\~України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Частинами 6, 7\~ст. 118 Земельного кодексу України\~(у\~редакції чинній\~на час\~виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ч. 8\~ст. 118 Земельного кодексу України\~(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому\~статтею 186-1 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частин 9, 10\~ ст. 118 Земельного кодексу України\~відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу\~у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. \~ \~ \~ \~Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно з ч. 2\~ст. 50 Закону України "Про землеустрій"\~ (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому\~Земельним кодексом України. Як підтверджується\~матеріалами справи,\~проект землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~у власність\~площею 1,6150\~га гр.\~ [PERSON] для\~ведення особистого\~селянського господарства\~на території\~Почапинської сільської\~ради (за\~межами населеного\~пункту)\~Тернопільського району\~Тернопільської області\~(кадастровий\~номер 6125287000:01:001:0032)\~розроблений в\~установленому порядку\~ТОВ «Геоземсервіс»,\~який є\~розробником документації\~із землеустрою,\~ на\~підставі наказу\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Тернопільській області\~від 28.12.2019року\~№19-7735/14-19-СГ\~(зі\~змінами згідно\~наказу від\~23.01.2020року\~№19-524/14-20-СГ)\~та погоджений\~у порядку,\~визначеному статтею\~186-1\~Земельного кодексу\~України (у\~редакції на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~згідно Висновку\~про погодження\~проекту землеустрою\~від 25.02.2020року\~№3638/88-20\~без зауважень. Матеріали справи\~містять копії\~згаданих наказів\~та Висновку. Отже, невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів може бути підставою для відмови лише у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не під час затвердження проекту землеустрою, яка є іншим етапом приватизації земельної ділянки, відтак відмова у затвердженні проекту землеустрою із зазначенням даної підстави є незаконною та такою що суперечить вимогам закону. Посилання відповідача на відсутність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повністю спростовується матеріалами справи. Так, судом було встановлено, що оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вже неодноразово розглядався органом місцевого самоврядування і як вбачається зі змісту скасованого рішення суб`єкта владних повноважень - до проекту землеустрою зауважень взагалі не було, та його зміст був відомим для Відповідача. Щодо посилань відповідача на інші перераховані вище підстави відмови, суд вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» зміна власника не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою та припинення укладеного договору оренди землі чи зміну умов оренди. Таким чином,\~Позивачем було\~дотримано вимоги ст.ст. 116, 118, 121, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України "Про землеустрій", зазначені підстави в оскаржуваному рішенні про відмову щодо невідповідності цільового призначення, та щодо продажу права оренди на земельну ділянку на земельних торгах (аукціоні), та укладення договору оренди землі, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства, оскільки, таких підстав також не передбачено для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до частин 9, 10 ст. 118 Земельного кодексу України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 700/482/20 (провадження № 61-3391св21) зроблено висновок, що «дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому…Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, провадження № 14-28цс20, яку суди застосували, в якій також зазначено, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди». Крім вищевикладеного, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 7) ч.3 ст. 2 ЦПК України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства . Як зазначено вище, Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 500/2183/21 визнано протиправним та скасовано рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 09 квітня 2021 року №171 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» у частині відмови Позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6150 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Почапинської сільської ради Тернопільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер 6125287000:01:001:0032. Також, зобов`язано Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву Позивача від 09 березня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6150 га (кадастровий номер 6125287000:01:001:0032), розташованої на території Почапинської сільської ради Підгороднянської ОТГ (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, повторна відмова Відповідача у затвердженні проекту землеустрою, за наявності рішення суду, яким така відмова була визнана протиправною, є завідомо протиправною. Добросовісність та розумність, як засади цивільного права, можуть бути застосовані у відносинах між особами в процесі набуття права власності на одну й ту ж саму земельну ділянку. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у Постанові від 16.02.2022 року у справі № 691/1381/19, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2021 року у справі 700/482/20. Виходячи з аналізу вищевказаних норм та зважаючи на наявність рішення суду, яке має преюдиційне значення для цих правовідносин, є обов`язковим, позивач мав виправдане очікування на отримання позитивного рішення про затвердження проекту землеустрою. Право громадянина на безоплатне отримання земельної ділянки не може бути обумовлено діями чи бездіяльністю будь якого суб`єкта владних повноважень, або поставлено в залежність від настання подій, на які не може впливати громадянин, оскільки це свідчить про наявність ознак свавілля в діях/бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, оскільки позивачем було дотримано усіх вимог Закону щодо реалізації права на набуття у власність земельної ділянки, а відповідач за умови виконання Закону позивачем та наявності судового рішення, яким відмову Відповідача щодо затвердження проекту землеустрою було визнано протиправною, позбавлений будь якої альтернативи рішення окрім як задовольнити клопотання, суд погоджується з доводами позивача, що підстава для такої відмови у затвердженні проекту землеустрою з передачею земельної ділянки у власність не відноситься ні до однієї з підстав, визначенихст.118 Земельного кодексу України, а тому кваліфікується судом як протиправна бездіяльність, з ознаками свавільності. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним (що узгоджується з\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року) та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. З приводу стягнення моральної шкоди суд наголошує на наступному. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 85\~000 гривень позивач пов`язував з негативними емоціями, які він переживав внаслідок тривалих та умисних відмов, неприйняття відповідачем належних рішень, протиправної відмови, яку визнав і суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що позивач є інвалідом другої групи, такі дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, а відтак завдали позивачу моральної шкоди. Позивач стверджує, що бездіяльність відповідача перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з моральними стражданнями Позивача, оскільки незважаючи на встановлену постановою Восьмого апеляційного адміністративного від 17.11.2021 року у справі №500/2183/21 протиправності відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки місцева рада знову відмовила застосувавши підстави для такої відмови що були й раніше, тобто порушила принцип належного урядування та в повній мірі не виконала судового рішення, здійснивши формальний повторний розгляд, а тому така поведінка свідчить про умисну вину відповідача у правопорушенні (протиправній бездіяльності). Сама по собі тривалість протиправних відмов постійно змінюючи підстави для цих відмов чи невиконання судового рішення завдає моральних страждань, посилює відчуття безнадійності та відсутності правового захисту. Відповідні моральні страждання посилюються також й тим, що ситуація не зазнає змін навіть після ухвалення судового рішення щодо позивача. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування Суд бере до уваги, що незважаючи на встановлену постановою Восьмого апеляційного адміністративного від 17.11.2021 року у справі №500/2183/21 протиправність відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільська рада знову відмовила позивачеві, чим допустила протиправну бездіяльність, а відтак, суд дійшов висновку, що негативні емоції позивача внаслідок чергової відмови відповідача знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із такою бездіяльністю, а відтак завдала йому моральної шкоди. Крім цього, суд погоджується з доводами представника позивача в судовому засіданні про те, що формування черговості розгляду питань на порядку денному сесії сільської ради таким чином, що розгляду відповідачем питання про затвердження проекту землеустрою (як питання № 3) передувало прийняття рішення про продаж на земельних торгах (аукціоні) права оренди на земельну ділянку (яке розглядалось як питання №1 у порядку денному), що за визначенням унеможливило подальше задоволення клопотання [PERSON] про затвердження проекту землеустрою, є свідомою поведінкою працівників сільської ради, спрямованою на завдання шкоди позивачеві. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Такий правовий висновок Верховний Суд сформував у постанові від 22 січня 2020 року у справі №560/798/16-а Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, Суд виходить з засад розумності та справедливості. У постанові від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п. 68, 70). Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви. Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, Суд бере до уваги, що з пояснень, які позивач надав в судовому засіданні, негативні емоції, яких він зазнав внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, не мали істотного впливу на умови його життя. Водночас, Суд враховує умисну вину відповідача, повторюваність, тривалість порушення, що свідчить про небажання відповідача виконати вимоги закону. З огляду на ці обставини, вимоги розумності та справедливості, Суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень. Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, оскільки права позивача є порушеними існує необхідність у визнанні протиправним і скасуванні рішення двадцятої сесії восьмого скликання Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 566 від 23 грудня 2021 року «Про розгляд заяви [PERSON] » та зобов`язанні Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1, 6150 га для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності сільськогосподарського значення на території Почапинської сільської ради (за межами населеного пункту) кадастровий номер 6125287000:01:001:0032 та надати земельну ділянку у власність [PERSON] . Окрім того стягнути з Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в користь [PERSON] 20 000 гривень завданої моральної шкоди. В задоволенні решти вимог щодо встановлення судового контролю за його виконанням шляхом зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень, подати у місячний строк, з моменту набранням судовим рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення у даній справі відмовити, виходячи із того, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі «контрольного санкціонування» вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у післясудовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень. На підставі наведеного,

Outcome: partial