Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 09.02.2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №3. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. З вини обох подальше сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, між ними часто виникають сварки через різні погляди на життя та обов`язки, їх шлюбні відносини фактично припинилися, примирення з відповідачем неможливе. Разом з жовтня 2019 року не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин. Оскільки сім`я остаточно розпалася, її збереження неможливе та недоцільне, просить шлюб розірвати, строк на примирення не надавати. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог, просить шлюб розірвати, розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст.128 ЦПК України, в суд не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження. Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача і свідчили про необхідність збереження шлюбу, не подав клопотання про надання строку на примирення, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved