Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» та просить суд зобов`язати відповідача провести перерахунок заборгованості у зв`язку із несанкціонованими операціями 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 годині шляхом зменшення тіла кредиту на суму 29\~741,82 грн., зобов`язавши зарахувати внесені ним кошти на погашення заборгованості за період з 21.12.2020 до 22.08.2022 віднесені банком відсотки за користування кредитними коштами, нараховані на заборгованість в частині операцій від 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 годині на суму 29\~741,82 грн. в рахунок погашення тіла кредиту. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 21.12.2020 з його платіжної картки несанкціоновано було здійснено видаткові операції: протягом чотирьох хвилин з 20:10 до 20:14 було списано з картки грошові кошти трьома платежами 9\~773,92 грн., 9\~984,00 грн. та 9\~984,00 грн. на загальну суму 29\~741,92 грн. У відповіді банку від 01.02.2022 на його заяву було зазначено про порушення ним пунктів 2.1.4.7, 2.1.4.8 Умов та Правил банку. Однак ним не було утрачено картку чи передано третім особам ПІН-код картки або іншу персональну інформацію, не було передано ані одноразових ані постійних паролів третім особам. У зазначений час, тобто 21.12.2020 о 20:10, 20:12 та 20:14 годині ним не було отримано від банку ОТР-паролю (одноразових паролів для підтвердження проведення операцій). Згідно виписки з особистого рахунку клієнта за період 21.12.2020 в графі «Деталі операції» зазначено «Зі своєї картки», жодних інших відомостей щодо проведених операцій не указано. Ним було повідомлено банк у телефонному режимі щодо здійснення несанкціонованого списання коштів з картки, однак по теперішній час питання не вирішено. Крім того, ним подано заяву до правоохоронних органів з приводу несанкціонованого зняття коштів з його кредитної картки у сумі 29\~741,00 грн., відповіді поки не отримано. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. У матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за її та позивача відсутності, на задоволенні вимог наполягає. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із відзивом на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю та розглядати справу за відсутності представника АТ «А-Банк». В обґрунтування відзиву зазначено, що сам позивач у телефонному зверненні до Банку повідомив, що йому зателефонувала невідома особа, яка представилась співробітником служби безпеки Райффайзен Банк Аваль і він повідомив їй, що карток у даному банку не має, а має в А-Банку, на що йому було повідомлено, що А-Банк то дочірній банк Аваля і він розголосив інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є порушенням як УіП, так і п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705. Так, позивач не поклав слухавку та не зателефонував самостійно до банку з приводу уточнення отриманої інформації. Як убачається із проведених операцій, позивач повідомив шахраям інформацію, що дала змогу отримати доступ до А24 та кредитної картки. Факт звернення позивача до правоохоронних органів та, навіть, порушення кримінальної справи, не підтверджує наявність факту шахрайства стороннім особам до закінчення проведення досудового розслідування та постановлення відповідного судового рішення. Окрім того, на адресу банку не надходили запити від поліції щодо отримання даних по карткам та кредитам позивача, що підтверджує позицію відповідача по справі. Зазначено про порушення позивачем пункту 2.1.4.5 Умов та Правил, відповідно до яких держатель картки зобов`язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа; нести відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами для клієнта, тощо. У разі у тому числі виникнення ризику несанкціонованого використання картки/ПІНа власник картки повинен негайно звернутися до банку і виконати дії з припинення дії кратки. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, з 09 грудня 2020 року [PERSON] являється є клієнтом АТ «Акцент-Банк» за договором банківського обслуговування, що підтверджується наданою копією анкети-заяви. Відповідно до виписки АТ «Акцент-Банк» по картці/рахунку позивача, 21 грудня 2020 року відбулося зняття готівки в банкоматах на суму 9\~600,00 грн., 9\~600,00 грн. та 9\~398,00 грн. При зверненні до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій щодо несанкціонованого зняття кредитних коштів з платіжної картки позивача, оперуповноваженим СКП Довгинцівського ВП КВП було складено висновок, відповідно до якого доказів порушення прав споживача фінансових послуг невідомими фізичними особами відносно [PERSON] не надано, даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення не виявлено. На виконання ухвали суду від 10.05.2022 ПрАТ «Київстар» надано інформацію про вхідні дзвінки на номер телефону позивача, здійснених у тому числі й від інформаційних систем «А-Банк» шляхом направлення смс-повідомлень. За даними спеціалістів відповідальних підрозділів компанії встановити, з яких саме номерів направлялись смс-повідомлення та відображені в інформаційних системах як «А-Банк» не можливо. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистомсвого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ «Акцент-Банк» на ту обставину, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що [PERSON] втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом АТ «Акцент-Банк» не надано відповіді. Суд також враховує звернення позивача до банку про скасування спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не спростовано факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Судом також взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору судом також приймається до уваги правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». При вирішенні спору судом також приймається до уваги правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. При цьому суд враховує також правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, від 14 лютого 2018 року у справі 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (касаційне провадження № 61-16504св18) та постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 679/87/21 (касаційне провадження № 61-20637св21), у яких суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач положеннями статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved