Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

[PERSON] у березні 2023 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що з 2006 року вона проживає у будинку [ADDRESS] . Власником даного будинку є [PERSON] , однак згоду на проживання в будинку надавала їй невістка останнього - [PERSON] . На той момент вона вважала, що [PERSON] була власником будинку і готувалася купити у неї будинок. Згодом [PERSON] виїхала у невідомому напрямку і з того часу вона не бачила останню. Також позивачка вказала, що за інформацією Білківського старостинського округу власником вказаного будинку є [PERSON] , який є сином [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. З 2006 року, тобто з часу коли вона почала проживати у будинку і по теперішній час, будинком ніхто не цікавився, позовів до суду не подавав, вимог про виселення з будинку не заявляв. Позивачка вважає, що вона має достатньо підстав для визнання права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки відкрито і добросовісно володіє та користується ним понад 10 років, оплачує рахунки за спожиту електроенергію, здійснила ремонт та перепланування будинку внаслідок чого жила площа збільшилася. Посилаючись на указані обставини позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.03.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.04.2023 закрито підготовче провадження у вказаній справі, та призначено до розгляду по суті. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просила задовольнити заявлені нею вимоги та не заперечила проти заочного розгляду справи. Також позивачка пояснила, що вона в жовтні 2006 року почала проживати в будинку, який розташований по [ADDRESS] . За цей час вона замінила вікна в будинку, замінила паркан та ворота, викопала колодязь. Разом з нею, наданий час, проживає син [PERSON] . Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлялася належним чином, у тому числі шляхом опублікування відповідного оголошення на веб-порталі судової влади України, не повідомив про причину неявки, а також не подав відзив. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про право власності, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка разом із сином [PERSON] проживають без реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер довідки 313857038 від 01.11.2022, право приватної власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , не зареєстроване (а.с. 8). З довідки виданої старостою Білківського старостинського округу від 30.11.2022 за №151 вбачається, що згідно даних книги по господарського обліку ( книга 14 сторінка 29), власником господарства розташованого по [ADDRESS] , значиться [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з інформаційної довідки виданої ДП «Міжрайонне бюро технічної інвентаризації» КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 16.02.2023 за № 191, а також технічного паспорта на будинок, станом на 16.02.2023 за даними інвентаризації за адресою: [ADDRESS] , розташовані наступні будівлі та споруди: під літ. «А» житловий будинок загальною площею 45,8 кв.м. та житловою площею 27,8 кв.м.; під літ. «а» веранда; під літ. «а1» ганок; під літ. «Б» літня кухня; під літ. «В» сарай; під літ. «пг» погріб; під № 1 ворота; під № 2 огорожа (а.с. 35-42). Згідно квитанцій філії «Тростянецький РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» та ТОВ «Енера Суми» за спожиту електроенергію в будинку, який розташований по [ADDRESS] сплачує син позивачки [PERSON] (а.с. 43-51). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що добре знають позивачку, оскільки проживають по сусідству з нею на одній вулиці у с. Олексине Охтирського району Сумської області. Зокрема свідки ствердили, що позивачка з 2006 року проживає в будинку розташованому по [ADDRESS] з дозволу родичів власника даного будинку. За цей час позивачка провела ремонт будинку, замінила вікна, замінила паркан та ворота, викопала колодязь та доглядає за земельною ділянкою. Власник будинку [PERSON] виїхав до Російської Федерації. На даний час позивачка проживає в будинку разом із сином. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи питання про наявність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, суд враховує таке. За змістом частин 1 та 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності. Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу. Так, виходячи зі змісту частини 1 статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які у сукупності повинен довести позивач (статті 13, 81 ЦПК України), є: законність об`єкту володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння); безтитульність володіння. Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Безтитульність володіння передбачає, що право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. Тобто, під безтитульністю володіння слід розуміти фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Установлені судом обставини свідчать про те, що позивачка фактично володіє спірним будинком без будь-якого правового титулу більше десяти років, володіння позивачки є відкритим і безперервним. Також судом не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісне заволодіння [PERSON] спірним будинком. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок та господарські будівлі. На підставі викладеного та

Outcome: approved