Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] з вимогами про визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] з батьком, за місцем його реєстрації або проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2017 р. Після розірвання шлюбу відповідачка створила нову родину, зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після укладання шлюбу між відповідачкою з [PERSON] почалися сімейні сварки та непорозуміння з приводу сумісної дитини сторін по справі [PERSON] .. [PERSON] часто лаяв [PERSON] , примушував її робити роботу по квартирі, не дозволяв відповідачці у повному обсязі забезпечувати її усім необхідним. За таких обставин, за домовленістю з відповідачкою, донька [PERSON] переїхала проживати із позивачем, і на сьогоднішній день постійно проживає із ним за адресою: [ADDRESS] . Дитині створені найкращі умови для проживання, вона забезпечена всім необхідним. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала проти визначення місця проживання доньки [PERSON] з батьком, оскільки стосунки між її донькою та вітчимом складні. Представник третьої особи Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (орган опіки та піклування) Мантуліна Ю.А. не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей Ренійської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є пояснення, в яких зазначено, що оскільки [PERSON] є неповнолітньою, місце її проживання, якщо батьки мешкають окремо, визначається нею самою. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; витяг з реєстру територіальної громади № 2023/000580233, з якого вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] ; довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] ; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2017 р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ; довідка Ренійського ВДВС у Ізмаїльському районі від 23.01.2023 р. № 21.11.9, згідно якої [PERSON] не пред`являла на виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] », серія [NUMBER] від 26.10.2019 р.; свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , серія [NUMBER] ; витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236325520 від 10.12.2020 р., згідно якого [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ; договір купівлі - продажу квартири від 04.12.2020 р, № 1285; акт депутата Ренійської міської ради від 16.01.2023 р., згідно якого [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] ; виписка по картці рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з даними про заробітною плати [PERSON] ; копія паспорта [PERSON] , серії [NUMBER] від 11.04.2000 р.; паспорт [PERSON] , № [NUMBER] . Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 20.10.2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON] . 28.02.2017 р. на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області справа № 510/2225/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідачка не зверталась до державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, що свідчить про добровільне виконання позивачем батьківських обов`язків з утримання своєї доньки. Після розірвання шлюбу відповідачка утворила нову родину з іншим чоловіком - [PERSON] , [INFO] , з яким 26.10.2019 року вона зареєструвала шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.2019 року). Від шлюбу у відповідачки з [PERSON] народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Після укладання шлюбу між відповідачкою з [PERSON] почалися сімейні сварки та непорозуміння з приводу сумісної дитини сторін по справі [PERSON] .. [PERSON] часто лаяв [PERSON] , примушував її робити роботу по квартирі, не дозволяв відповідачці у повному обсязі забезпечувати її усім необхідним. За таких обставин, за домовленістю з відповідачкою, донька [PERSON] переїхала проживати із батьком, і на сьогоднішній день постійно проживає із ним за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання доньки із позивачем підтверджується актом депутата Ренійської міської ради від 16.01.2023 р.. Дана квартира належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236325520 від 10.12.2020 р.. Дитина відвідує Ренійський заклад загальної середньої освіти №2 Ренійської міської ради та навчається у 8-му класі. Позивач має стабільний та достатній дохід для забезпечення дитини усім необхідним. Донька повністю перебуває на утриманні позивача, він опікується інтересами і потребами дитини, займається її вихованням. Позивач постійно слідкує за станом здоров`я дитини, у разі необхідності або хвороби своєчасно або невідкладно звертається до сімейного лікаря для обстеження дитини, піклується про її розвиток, у позивача з донькою сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивачем створені найкращі умови для дитини, у доньки є свій дитячий куточок, де вона виконує домашнє завдання, є спальний куточок, де вона відпочиває, дитина забезпечена усіма речами для необхідними для розвитку. Позивач не перешкоджає спілкуванню матері з дитиною та участі її у вихованні доньки. У судовому засіданні неповнолітня дитина [PERSON] пояснила, що має бажання проживати разом з батьком. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палат Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 21.07.2021 року у справі №404/3499/17 визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавлю іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право і обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ. від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім того, положення абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. З урахуванням того, що позивач виявляє більшу увагу і турботу до доньки, має змогу створити належні умови для розвитку та виховання дитини, а також особливу прихильність доньки до батька, враховуючи думку неповнолітньої донька, яка виявила бажання проживати разом з батьком, відповідачки, яка не заперечувала проти задоволення вимог позивача, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання неповнолітньої доньки разом із батьком, буде відповідати її інтересам.

Outcome: approved