Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. Позов мотивовано тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 06.11.2019 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом за №174. За час проживання у шлюбі у них народилася одна дитина син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонами постійно виникають сварки, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби та взаємодопомоги. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено та підстав для примирення між ними немає. Відповідач матеріально дитині не допомагає, участі у вихованні сина не приймає. Позивачка самостійно намагається матеріально забезпечувати сина, доглядати та виховувати, виконувати всі інші обов`язки, необхідні для належного утримання та його виховання.\~\~\~ Позивачка просила суд шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати, не надавати їм строку на примирення та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 3500 грн. для утримання малолітнього сина, до досягнення ним повнолітнього віку. Спору щодо спільного нажитого майна та місце проживання дитини в даному провадженні немає.\~ Питання про зміну прізвища позивачка не заявляла. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. В позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоч належно повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом вручення йому під розписку рекомендованого листа з викликом до суду та розміщенням публікації на офіційному сайті судової влади України від 03.04.2023 року. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.11.2019 року, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом за №174. За час проживання у шлюбі у них народилася одна дитина син [PERSON] , [INFO] . За твердженнями позивачки малолітня дитини знаходиться на її утриманні та вихованні. Причина розірвання шлюбу з встановлених матеріалів справи є несумісність характерів та непорозуміння між сторонами, на ґрунті чого між сторонами виникають сварки та конфлікти. На час розгляду справи сторони фактично не підтримують шлюбні відносини і позивачка висловила своє небажання зберегти шлюб між ними та просила не надавати їм строк на примирення, оскільки це буде суперечити її інтересам. Від відповідача жодних заперечень щодо цих обставини до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений, одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. При вирішення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів суд виходив з того, що від спільного проживання в шлюбі у сторін народилася одна дитина [PERSON] , [INFO] який проживає з позивачкою. Відповідач зобов`язання по утриманню неповнолітнього сина належно не виконує. З матеріалів справи встановлено, що відповідач офіційно не працює, та отримує мінливий дохід, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення її всім необхідним та для належного її розвитку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, та відсутність відомостей про реальні доходи відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в сумі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1681,60 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: partial