Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Мукачівської міської ради про усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом зобов`язання [PERSON] демонтувати замки на дверях, що ведуть до підвального приміщення, будь-які конструкції, що перешкоджають потрапити до підвального приміщення IX у будинку [ADDRESS] та скасувати право власності за [PERSON] на 1/3 підвального приміщення IX у будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності вона являється власником квартири [ADDRESS] двір. З вересня 2013 року власником квартири [ADDRESS] являється відповідач [PERSON] .. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON] належить 1/3 частина підвалу IX площею 6,50 кв.м.. З моменту придбання нею квартири, її сім`я користувалася 2/3 підвалу IX площею 13 кв.м., однак відповідач позбавила її сім`ю належного їм підвального приміщення, здійснила захват усього підвального приміщення, здійснила самочинно його реконструкцію-розібрала існуючі перегородки та використала в своїх цілях речі її сім`ї. Відповідач [PERSON] привласнила підвальне приміщення IX, всупереч закону, нехтуючи інтересами інших співмешканців будинку, без згоди інших співмешканців. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.03.2023 року позовну заяву залишено без руху. 31.03.2023 року позивач [PERSON] подала заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 14.04.2023 року представник третьої особи подав клопотання у якому зазначив прийняття рішення по справі залишають на розсуд суду. 24.04.2023 року позивач [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 01.05.2023 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. 01.05.2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про виклик свідків. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.05.2023 року в задоволенні клопотання позивача про виклик свідків відмовлено. 03.04.2023 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відзив залишений без розгляду тому, що поданий без належних доказів направлення сторонам по справі. Належним доказом направлення сторонам копій заяв (відзиву) та доданих до неї документів є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу. 03.04.2023 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшов відповідь на відзив у якому зазначила, що відзив надійшов без додатків, які були зазначені у додатках. Суд не бере до уваги відповідь на відзив тому, що відзив залишений без розгляду. 04.05.2023 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 04.05.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано\~ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог\~ЦПК України\~учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3022323 від 09.03.2004 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Звертаючись до суду з указаним позовом\~ [PERSON] просить скасувати право власності за [PERSON] на 1/3 підвального приміщення IX у будинку [ADDRESS] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду 04.04.2023 року витребувано у КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (89600, пл..Духновича Олександра,2, код ЄДРПОУ 03344258) інвентарну справу на стоматологічний кабінет та окрему квартиру, які перебувають у власності [PERSON] та розташовані за адресою Латоричний двір б.8, 3А та кв.3. 19.04.2023 року КП «ММБТІ та ЕО» надано для ознайомлення інвентарну справу №410/562-к/6008 на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Судом досліджено матеріали інвентарної справи, встановлено, що згідно витягу з рішення №216 від 14.11.1990 року кв. [ADDRESS] знята з балансу Міської Ради. Відповідно до договору купівлі-продажу № I-3597 від 03.06.1992 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 82,40 кв.м., в тому числі з 1/3 частиною підвала. Згідно договору №6895 від 01.08.1994 співласники квартир у будинку [ADDRESS] здійснили поділ підвалу. Відповідно до договору купівлі-продажу № I-219 від 31.08.2013 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8755817 від 31.08.2013 року на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Опис об`єкта нерухомого майна: 3-кімнатна квартира розташована на 2-му поверсі житлового будинку літера А, загальна площа 92,70 кв.м., в тому числі балкон площею 3,80 кв.м. та 1/3 частина підвалу IX площею 6,50 кв.м., житлова площа 60,10 кв.м... Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників. У абз. 3 ч. 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02.03.2004 № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Під час розгляду справи про скасування права власності суди повинні з`ясовувати, з яких підстав проведено їх реєстрація, і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві скасувати право власності виходячи з обставин, з якими позивач [PERSON] не пов`язуває визнання договорів купівлі продажу № I-3597 від 03.06.1992 року та договору купівлі-продажу № I-219 від 31.08.2013 року недійсними. Таких вимог позивачем [PERSON] заявлено не було. Суд зазначає, що так само, як і державна реєстрація, не породжує виникнення права власності і видача свідоцтва про право власності. Відповідне свідоцтво лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення відповідного права, а лише фіксує факт його наявності. Отже, оскільки договір купівлі-продажу № I-3597 від 03.06.1992 року, який став підставою для видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності, не скасований та є чинним. Також позивач [PERSON] указувала на те, що відповідач [PERSON] привласнила підвальне приміщення IX, всупереч закону, нехтуючи інтересами інших співмешканців будинку, без згоди інших співмешканців. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Так, з-поміж іншого, позивач просить усунути перешкоди у користуванні спільною власністю шляхом зобов`язання [PERSON] демонтувати замки на дверях, що ведуть до підвального приміщення, будь-які конструкції, що перешкоджають потрапити до підвального приміщення IX у будинку [ADDRESS] . З метою встановлення, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси позивача в контексті заявлених позовних вимог в цій частині позову судом досліджено представлені стороною позивача фотокопії. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджувати той факт, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні підвальним приміщенням IX у будинку [ADDRESS] . З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказу, судом не встановлено підстав для захисту прав позивача, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Outcome: dismissed