Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

30.11.2021 р. [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що позивач з малечку проживав разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] в будинку, що знаходився по [ADDRESS] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Після смерті батька погосподарський номер будинку перейшов до матері позивача. Після смерті батька мати вирішила повернутися до своїх батьків. У вересні 2000 року позивач із матір`ю вибули з господарства, знялися з реєстрації та переїхали до с. Голубівка Прилуцького району Чернігівської області. Коли виїздили з будинку, в якому проживали сім`єю, позивач разом із матір`ю забрали з собою всі документи батька, в тому числі й сертифікат на право на земельну частку (пай), а також деякі меблі, речі та предмети побуту. Через якийсь час після смерті батька до їх будинку завітала батькова сестра - відповідач по справі, й запропонувала матері тимчасово викупити сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав покійному батькові. Викуп було оформлено розпискою, оригінал якої наявний. 06.12.2000 року мати продала будинок, в якому проживали вони всією сім`єю до смерті батька. На момент смерті батька діяли норми ЦК УРСР, згідно яких позивач та його мати були спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та прийняли спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, адже проживали разом із померлим до його смерті в одному будинку та залишилися проживати в ньому й деякий час після смерті. Також, вони забрали особисті речі, документи та речі/предмети побуту та меблі, якими сім`я користувалася за час спільного проживання. Позивач вчинив дії, необхідні для прийняття спадщини згідно норми ст.549 ЦК УРСР, але своїх спадкових прав не оформив. У 2020 році позивач дізнався, що сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я батька, відповідачка по справі не зберігала в себе відповідно до розписки, а переоформила на себе. Із відповіді Зорівської сільської ради від 11.11.2021 р. на адвокатський запит позивач дізнався, що його тітка, оформила спадщину після смерті його батька. Позивачу невідомо за яких обставин сестра батька, яка є спадкоємцем другої черги за законом, при наявності спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном оформила спадщину на себе. Завідувач Золотоніської районної державної нотаріальної контори у відповіді на запит адвоката повідомила, що після смерті [PERSON] була заведена 23.03.2001 року спадкова справа в Золотоніській районній державній нотаріальній конторі та були видані свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що між ним та відповідачкою існує спір про право, оскільки остання оформила в спадок після смерті свого брата (батька позивача) сертифікат на право на земельну частку (пай), будучи спадкоємцем другої черги. Позивач вказує, що не має іншої можливості встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька, крім подачі відповідної позовної заяви та просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він прийняв спадщину після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 03.12.2021 р. суддею відкрито провадження в справі та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. 25.03.2022 р. представником позивача було подано заяву про забезпечення доказів, яка була ухвалою суду від 25.03.2022 р. задоволена. 16.05.2022 р. підготовче провадження в справі судом було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Жук Т.О. позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Адвокат вказала, що на момент смерті батька позивач був неповнолітній, але він прийняв спадщину відповідно до норм чинного на той час законодавства. Позивач випадково дізнався, що його тітка, яка була рідною сестрою батька, оформила спадщину після смерті його батька на себе. Зорівською сільською радою було видано довідку і позивачу, і відповідачу про те, що вони фактично вступили в управління майном померлого [PERSON] , отримали речі вжитку померлого. Позивачу довідка була видана на підставі записів в погосподарській книзі. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Бочаров О.М. позовні вимоги не визнав та пояснив, що його довірителька придбала сертифікат на земельну частку померлого [PERSON] у матері позивачки. Позивач на момент смерті батька був неповнолітнім, а поведінка дружини померлого (матері позивача) свідчила про те, що остання не бажала оформляти спадщину після смерті чоловіка. Відповідачка в судовому засіданні 01.12.2022 р. зазначила, що померлий [PERSON] був її рідним братом. Його дружина [PERSON] після смерті чоловіка не хотіла залишатися в с. Зорівка та виїхала. Відповідачка ствердила, що вина викупила в дружини покійного брата його сертифікат на земельну частку (пай), надавши розписку про це. Під час оформлення спадщини після померлого брата вона повідомляла нотаріуса про наявність інших спадкоємців. У наступні судові засідання відповідачка не з`явилася. Суд, вислухавши доводи представника позивача, відповідача та представника відповідача, заслухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Частиною 1 статті 15 ЦК України констатовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно паспорту громадянина України [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Голубівка Прилуцького району Чернігівської області. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] 23.11.1991 р. уклали шлюб, в результаті чого дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про смерть (виданого повторно) серії [NUMBER] р. З копії спадкової справи №219/2001 від 23.03.2001 р., наданої на ухвалу суду про витребування доказів від 25.03.2022 Черкаським обласним державним нотаріальним архівом, судом встановлено, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після померлого [PERSON] звернулася 23.03.2001 р. його сестра [PERSON] та 23.03.2001 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №112. У спадковій справі наявна копія довідки №56, виданої виконкомом Зорівської сільської ради, про те, що речі особистого вжитку і користування, що залишилися з дня смерті [INFO] [PERSON] перейшли до сестри [PERSON] . Згідно листа виконавчого комітету Зорівської сільської ради №568/1/02-34 від 29.07.2022 р., сільська рада не володіє інформацією про підстави отримання [PERSON] довідки №56, що наявна в матеріалах спадкової справи. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки спадкодавець помер у 2000 році, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17. З копії погосподарської книги вбачається, що в будинку [ADDRESS] проживали: [PERSON] (чоловік, голова господарства), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). Відповідно до довідки №1489/02-34 від 11.11.2021 р., виданої виконавчим комітетом Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, після смерті [PERSON] погосподарський номер будинку перейшов до дружини [PERSON] 06.12.2000 р. будинок переоформлено згідно договору купівлі-продажу. 11.11.2021 р. виконавчим комітетом Зорівської сільської ради видано довідку №1491/02-34, в якій згідно відомостей з погосподарської книги №4 Зорівської сільської ради на 1996-2000 р. зазначено, що [PERSON] та [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном померлого [PERSON] : проживали разом з померлим в будинку до його смерті та після смерті до [INFO] . Копія даної довідки міститься в матеріалах справи. Також суд вважає, що копією розписки від 29.08.2000 р., наявної в матеріалах справи, про викуп [PERSON] в [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай), що належав [PERSON] , доведено факт того, що мати позивача - [PERSON] , маючи сертифікат померлого чоловіка, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлого. Свідок сторони позивача - [PERSON] ствердила суду, що позивач разом з матір`ю ще місяць прожили в будинку, де жили до смерті батька [PERSON] . Потім виїхали, а будинок продали. Свідки відповідача - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні ствердили, що дружина померлого [PERSON] разом із сином виїхали з села після смерті чоловіка до [INFO] [PERSON] продала сертифікат на земельний пай, що належав її чоловіку, [PERSON] . Під час розгляду справи судом встановлено, доведено та стверджено належними та допустимими доказами, що позивач, а також його мати [PERSON] вступили в управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Доводи сторони відповідача щодо пропуску строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті батька в порядку та в строк, визначений статтею 549 ЦК УРСР, а відповідно до положення статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, в який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності в установленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права. Реалізація права оформлення спадщини, яку спадкоємець прийняв, цивільним законодавством строками не обмежена, тому до спірних правовідносин строк позовної давності не застосовується. Отже, на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 543/994/17, від 30 вересня 2020 року в справі № 584/639/19, від 03 листопада 2021 року в справі №452/938/18. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення даного позову, оскільки заява є обґрунтованою, встановлення даного факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину, іншої можливості встановити цей факт він не має. З копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №768924 від 03.04.2020 р. вбачається, що [PERSON] , являється особою з інвалідністю ІІ групи, тому судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з неї. На підставі викладеного та

Outcome: approved