Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь 45317 грн. заборгованості за договором № 192823 на туристичне обслуговування від 19.01.2022 року та вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 19.01.2022 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТТВК», від імені якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «МістоТревел», в особі ФОП [PERSON] , у відповідності до ст. 20 Закону України «Про туризм» було укладено Договір № 192823 на туристичне обслуговування від 19.01.2022 року, за яким Туроператор зобов`язується відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням Туриста надати комплекс туристичних послуг, надати інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язується на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх. 19.01.2022 року туристом у відповідності до умов зазначеного вище Договору було сплачено 43842.00грн за замовлення (за вирахуванням комісії 42965.00грн) та 7583.00грн передплати, тобто усього 50548.00грн (42965.00+7583.00). Указом Президента України № 64/22 від 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому був продовжений. Через воєнний стан позивач не зміг скористатись послугами з туристичного обслуговування. Під час виконання умов договору на туристичне обслуговування було допущено порушення істотних умов Договору та не виконано взяті на себе зобов`язання за цим договором. На даний час оплачені грошові кошти Туроператором досі не повернуті. Ухвалою судді від 08.12.2022 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.01.2023 р. в задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Іваха Євгена Вікторовича про розгляд справи з повідомленням сторін відмовлено, про що постановлено ухвалу суду. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації юридичної адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Третя особа по справі - ФОП [PERSON] направив на адресу суду письмові пояснення щодо позову відносно обставин, які склались через укладання договору № 192823 на туристичне обслуговування від 19.01.2022 року. Вимоги позивача вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Третя особа по справі - представник Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних, направив письмові пояснення по справі, згідно яких зазначив, що наразі актив, переданий в управління АРМА ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 28.07.2022 у справі № 758/5973/22 від органів прокуратури, за актом приймання-передачі не переданий. На корпоративні права у вигляді 100 % статутного капіталу TOB «ТТВК», передані в управління АРМА ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 15.06.2022 у справі № 758/4214/22, Національним агентством накладено обтяження шляхом заборони розпорядження та/або користування. Наразі, актив знаходиться на стадії підготовки до конкурсу, проводиться аналіз діяльності товариства, що включає в себе збір інформації стосовно фінансових показників, наявності заборгованості, внесків до статутного капіталу, тощо. Також, відповідно до п. 3 ч.20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 засвідчила, що війна в Україні належить до форс-мажорних обставин, у зв`язку із переліченими обставинами просить відмовити в задоволенні позову. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.01.2022 року між позивачем (турист) та ФОП [PERSON] (турагент), який діяв від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», тм TUI Ukraine, ліцензія на туроператорську діяльність серії АЕ №272718 (туроператор), укладено договір №192823 на туристичне обслуговування, відповідно до п. 2.1 якого туропертор зобов`язується відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а турист зобов`язується на умовах цього договору прийняти та оплатити їх. У договорі на туристичне обслуговування № 192823 від 19.01.2022 р. з боку турагента договір був підписаний [PERSON] , що діє на підставі статуту, який діє від імені та за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine (Україна, 03680, м.Київ, вул.Червоноармійська, 72, оф.7; Ліцензія на туроператорську діяльність серії АЕ № 272718, виданої Державним Агентством України з туризму та курортів 13 березня 2014 року), на підставі Агентського договору №4291-17/ЛЬВ від 16.02.2017 р. Позивачем не ініціюється перед судом питання про визнання договору недійсним, а тому повноваження сторін з приводу укладання договору судом не встановлюються. Крім того, третя особа повідомила суд, що примірник агентського договору №4291-17/ЛЬВ від 16.02.2017 року, що належав ФОП [PERSON] , втрачено під час ревізії та переміщення документів, які було здійснено в кінці лютого 2022 року, а відповідач зворотного та/або інших обставин суду не доводив. Відповідно до п. 3.2.1 договору на туристичне обслуговування, туроператор через турагента зобов`язаний здійснити бронювання туристичних послуг та надати туристичні послуги, замовлені туристом, у повному обсязі, в кількості, якості та у визначені договором строки, за умови повної оплати вартості туристичного продукту туристом у строки, встановлені договором. Згідно п. 3.2.8. договору на туристичне обслуговування туроператор зобов`язаний у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладенні в листі бронювання, туристу повернути усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт. Відповідно до п. 4.1. договору на туристичне обслуговування програма туристичного обслуговування, вартість туристичного продукту та інші істотні умови договору викладені у додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 5.11 договору передбачено, що у випадку невиконання договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства. У відповідності із замовленням, здійсненим позивачем, було оформлено Додаток №1 до договору на туристичне обслуговування №192823 від 19.01.2022 року, а саме замовлення (програма туристичного обслуговування), згідно з яким позивачем замовлено в туроператора (TOB «ТТВК») комплекс туристичних послуг, зокрема, проживання та харчування в готелі в м. Белек, Туреччина, з 17.05.2022 року по 24.05.2022 року, транспортне обслуговування (авіапереліт) та трансфер для трьох осіб, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У замовленні зазначено, що здійсненням передоплати за бронювання туристичних послуг №192823 в розмірі 7583 грн. позивач засвідчує свою згоду з умовами даного договору, та відповідно до електронної квитанції позивачем було здійснено оплату у визначеному розмірі. Надалі, ФОП [PERSON] надано позивачу рахунок на оплату повної вартості туристичного пакету згідно з договором №192823 на суму 42965,00 грн., оплату за яким позивач також здійснив 20.01.2022 року. Того ж дня, 20.01.2022 року, після отримання коштів від позивача, ФОП [PERSON] перераховано кошти в розмірі 45317,00 грн. відповідачу в якості оплати за замовлення № 5863901 (номер замовлення присвоєний самим відповідачем, що вбачається з електронного листа від 20.01.2022 р., надісланого на електрону адресу ФОП [PERSON] ), що підтверджується копією платіжного доручення f_142406 від 20.01.2022 року. Факт отримання коштів відповідачем підтверджено електроним повідомленням, надісланим відповідачем на електронну адресу ФОП [PERSON] , про отримання оплати по заявці №5863901 в розмірі 45317,00 грн. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 з подальшим продовженням його дії. Судом встановлено, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні позивач [PERSON] не скористався послугами з туристичного обслуговування. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом, а якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором. Згідно з приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення правовідношення та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: 1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; 2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; 3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; 4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; 5) домовленості сторін. Згідно з ч. 8 ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 8 та 9 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про туризм» туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів повернення суми сплачених позивачем грошових коштів на виконання умов Договору у розмірі 45317,00 грн. За таких обставин, правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача сплачених на виконання Договору коштів у розмірі 45317,00 грн. Інші доводи учасників справи, які наведені в позові та відповідних письмових поясненнях, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», треті особи Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Фізична особа - підприємець [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, оскільки відповідач не виконав передбачені умови договору, позивач не скористався послугами з туристичного обслуговування, грошові кошти за послуги йому не повернуті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,4 гривень, які були сплачені позивачем. Крім того, 06.02.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат, якою представник просить стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійної правничої допомогу у розмірі 7200 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Як встановлено судом, позивач скористався своїм правом на отримання професійної правничої допомоги адвоката шляхом укладення із Адвокатським об`єднанням «Радник», в особі заступника голови, адвоката Іваха Євгена Вікторович договору про надання правової допомоги № 17/10/22-1 від 17.10.2022 року. Відповідно до додатку № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 17/10/22-1 від 17 жовтня 2022 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Радник» погоджено розмір ставки адвокатського гонорару у розмірі 600 грн. за одну годину робочого часу. П. 4 вказаного додатку встановлено, що якщо інше письмово не погоджено сторонами гонорар та додатковий гонорар (гонорар успіху) сплачується клієнтом одноразово у безготівковій або в готівковій формі протягом 60 (шестидесяти) календарних днів від дня набрання законної сили рішення Голосіївського районного суду міста Києва. Свої зобов`язання згідно умов договору 17/10/22-1 від 17.10.2022 року адвокат Івах Є.В. виконав, що підтверджується актом наданих послуг від 30.01.2023 р., відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг складає 7200 грн., а тому в позивача виникає зустрічне зобов`язання про сплату вказаної суми протягом 60 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням у даній справі. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога представника позивача про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 7200 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо витрат на правову допомогу, а тому заявлений розмір витрат підлягає стягненню.

Outcome: approved