Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з ним, звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням суду, стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, від дня набрання рішенням, у даній справі, законної сили, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовну заяву мотивує тим, що з відповідачем він перебував у шлюбі з 06 квітня 2006 року, який розірвано 12 травня 2014 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області Від подружнього проживання вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частки всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2013 року та до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду у Відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER], за яким проводиться стягнення аліментів. На даний час обоє дітей зареєстровані з ним, в той час, коли відповідач з 23 серпня 2017 року не зареєстрована та не проживає у м. Рівному. Дочка фактично проживає з матір`ю відповідача, тобто з бабою, а син з ним. Загалом з 2017 року і по теперішній час син проживає з ним та перебуває на його повному утриманні. Син визначився з місцем проживання, оскільки досяг 14-річного віку і має право самостійно визначати своє місце проживання. Під час розірвання шлюбу питання щодо місця проживання дитини судом не розглядалося. Заперечень з боку матері, щодо проживання дитини з ним не має. Зважаючи на те, що син перебуває на його утриманні, він має право на стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина і його слід звільнити від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина. Також вказує, що відповідач є здоровою працездатною жінкою, яка має можливість отримувати стабільний дохід. Крім того, відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини створює йому перешкоди щодо виїзду дитини за кордон на відпочинок, зміни місця проживання дитини і т.д., через що він повинен щоразу звертатися за необхідними довідками чи оформляти інші документи, оскільки мати дитини з ними не спілкується і отримати від неї дозвільні документи є проблемою та потребує значних часових затрат. Тобто відсутність офіційного визначення місця проживання дитини порушує інтереси дитини та не сприяє його психологічному та фізичному розвитку, що є недопустимим. Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком буде повною мірою сприяти її всебічному розвиткові. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила позов задовольнити з підстав у ньому наведених, окрім того вказала, що в позовній заяві допущено описку, а саме позивач просить звільнити його від сплати аліментів, які стягуються за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року в справі №569/15631/13-ц. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. в судовому засіданні вказала, що [PERSON] досяг 14-річного віку, а тому самостійно обирає місце проживання. Окрім того, вони обстежували умови проживання [PERSON] і [PERSON] і встановили, що [PERSON] дійсно проживає з батьком, забезпечений усім необхіднім. [PERSON] неодноразово до них звертався, а тому відомо, що дитина живе з батьком вже тривалий час. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно відомостей Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради №4500/01-32/14936/42-22 від 08 грудня 2022 року та даних з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04 вересня 2017 року. 10 квітня 2023 року та 21 квітня 2023 року до суду повернулися не врученими судові повістки для відповідача на 29 березня 2023 року та 03 травня 2023 року з довідками поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказані причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судові повістки, направлені судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано її місце проживання повернуті суду з відмітками - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача такою, що була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала і представник позивача [PERSON] не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. 25 січня 2023 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про допит [PERSON] , яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року задоволено. Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2006 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2014 року в справі №569/2476/14-ц, яке набрало законної сили 23 травня 2014 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області 30 серпня 2018 року, серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 30 листопада 2021 року, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року в справі №569/15631/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 серпня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення 05 листопада 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання та виконується в межах ВП [NUMBER], що слідує з постанов про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2013 року та прийняття виконавчого провадження від 09 січня 2020 року. Відповідно до Довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні Управління забезпечення надання адміністративних послуг від 11 січня 2022 року №1337 [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані по [ADDRESS] . Як слідує з Акта обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради 18 січня 2022 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . У [PERSON] , [INFO] , є окрема кімната, обладнана усім необхідним. Стосунки в сім`ї дружні, [PERSON] , [INFO] , живе з татом з 2013 року. Згідно Довідки №02 від 10 січня 2022 року, виданої Рівненською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №20 Рівненської міської ради, [PERSON] навчався у вказаній школі з 01 вересня 2012 року по 2013 рік. Вибув зі школи 13 вересня 2013 року у Лохівську ЗОШ Мукачевського району. Прибув у Рівненську загальноосвітню школу І-III ступенів №20 в 6-А клас 01 вересня 2017 року та навчався до 25 січня 2021 року. Вибув зі школи 25 січня 2021 року у Волинський військовий ліцей. Відповідно до Довідки №418/1-14 від 30 листопада 2021 року, виданої Волинським обласним ліцеєм з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Небесної Сотні, [PERSON] навчається у вказаному ліцеї з 01 вересня 2021 року. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , в присутності представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, суду показав, що проживає разом з батьком з 2017 року за адресою: [ADDRESS] . Батько платить матері аліменти за нього і сестру, але кошти йому матір не дає. Мати останній раз бачив рік назад, де вона проживає він не знає, оскільки з нею не спілкується, вона його життям не цікавиться. Щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , досяг чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратив статус малолітньої дитини. Таким чином як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді, [PERSON] , [INFO] , досяг 14 років, а тому пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, відтак в задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем, слід відмовити за безпідставністю. Щодо звільнення від сплати аліментів суд зазначає наступне. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, враховуючи, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, що свідчить про суттєву зміну обставин, які були підставою стягнення аліментів з [PERSON] , [PERSON] підлягає звільненню від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2013 року в справі №569/15631/13-ц з дня набрання рішенням законної сили. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні дитини не приймає, а протилежного суду не доведено, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача та його представника щодо способу стягнення аліментів, стан здоров`я дитини, відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, враховуючи, що позивача звільнено від сплати аліментів з дня набрання рішенням законної сили і позивач просить стягнути аліменти теж від дня набрання рішенням у даній справі законної сили, суд вважає за доцільне стягнення аліментів присудити з дня набрання рішення законної сили. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 984 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial