Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» у березні 2023 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №13.10.2021-100000118 в розмірі 8 160,00 грн, а також стягнути з відповідача сплачену суму судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.10.2021 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір №13.10.2021-100000118, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до Заявки від 13.10.2022 та чеку про електронний перерахунок від 13.10.2022 кредитодавцем надано позичальнику кредит в розмірі 4 000,00 грн строком на 38 днів, а [PERSON] 13.10.2021 отримано грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. Отже ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.11.2021 утворилась заборгованість у розмірі 8 160,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 4 000,00 грн, заборгованість за процентами - 4 160,00 грн. Ухвалою суду від 16.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви представник позивача Солодовнік А.О. клопотав про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнав. Зазначив, що дійсно користувався послугами позивача, однак, цей кредит не отримував. Вказав, що у нього вкрали телефон, тому йому невідомо хто міг користуватися телефон та оформляти кредит. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановлено наступні фактичні обставини. 13.01.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №13.10.2021-100000118, відповідно до умов якого позивач зобо`язався надати кредит відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Сума кредиту - 4 000,00 грн; строк, на який надається кредит - 38 днів з дня його надання (а.с. 5-17). Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума кредиту становить 4 000,00 грн; процентна ставка, відсотків річних - 730; тип процентної ставки - фіксована; орієнтовна вартість кредиту для споживача - 7 040,00 грн. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ «Споживчий центр» належно виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 4 000 грн, що підтверджується платіжним документом від 13.10.2021 (а.с. 19). Згідно з п. 4.1 договору позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредитних коштів та плати за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі строки: а) повернення кредиту, сплата процентів - до дати, вказаній у завці, яка є невід`ємною частиною договору; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування кредитом. Заборгованість за вказаним договором становить 8 160,00 грн, яка складається з: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 160,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 20-21). Вказаний розрахунок боргу відповідачем належними та достатніми доказами спростовано не було. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Заперчуючи щодо вимог позовної заяви відповідач вказував, що втратив мобільний телефон та не отримував кредитні кошти, однак жодних доказів на підтвердження даної обставини до суду надано не було. Власноручний підпис позичальника [PERSON] із зазначенням дати 13.10.2021 міститься на паспорті споживчого кредиту, в якому закріплено, зокрема, строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту тощо (а.с. 14-17). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо. Підписавши вказану заявку, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту [PERSON] відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Вказане вище узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 684,00 грн. судового збору (а.с. 22).

Outcome: approved