Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У листопаді 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», завдані збитки в порядку регресу у розмірі 30 154, 96 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 10 жовтня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв зіткнення з транспортним засобом «Porsche», реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно - правова відповідальність транспортного засобу Volkswagen, як зазначено у позові, була застрахована за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №157989а0кш, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/16539/21 від 02 листопада 2021 року [PERSON] визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Також, як вказує позивач, страховою компанією було здійснено виплату у розмірі 117 156, 04 грн., яка в подальшому була відшкодована страховою компанією відповідача в рамках договору ПВЗ. Між тим, оскільки розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування №202579508 не вистачало для повного відшкодування шкоди, то позивачем було проведено оплату за договором страхування. На підставі вищезазначеного було складено страховий акт 3073024 від 26 листопада 2021 року та було сплачено страхове відшкодування у розмірі 30 514, 96 грн., що не покриває поліс обов`язкового страхування 202579508 страхової компанії відповідача. Тобто, як вказує позивач, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 30 154, 96 грн. На переконання позивача, в розумінні статей 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України у відповідача виникло зобов`язання перед позивача відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідач отримав 06 лютого 2023 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте, відзив на позов відповідачем у встановлений судом строк не подано з невідомих суду причин. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2021 року в місті Києві по проспекту Героїв Сталінграду відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Porsche Macan, державний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу Volfswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2021 року, яка набрала законної сили 13 листопада 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Porsche Macan», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований договором добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» №157989а0кш від 11 січня 2021 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РДЛ» в особі директора Лаптєва Сергія Анатолійовича щодо майнових інтересів пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Porsche Macan», державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». 13 жовтня 2021 року водій автомобіля «Porsche Macan», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернулась до страхувальника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» з заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ. На підставі акта огляду транспортного засобу по справі №1.003.210024814 від 01 листопада 2021 року, рахунку № [NUMBER] від 03 листопада 2021 року, виконаного Філією «Віннер ПЦКА» Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» на замовлення [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Porsche Macan», державний номерний знак [NUMBER] становить 147 671,00 грн. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування в рамках ПУ, страхового акту №АХА3073025 від 26 листопада 2021 року визначено розмір страхового відшкодування у 117 156,04 грн. Згідно платіжного доручення №845121 від 29 листопада 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» перерахувало на рахунок філії «Віннер ПЦКА» Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» грошову суму у розмірі 117 156,04 грн, з призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно акту №ARX3073025, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , без ПДВ». Позивач стверджує, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, перерахувала на рахунок позивача вказану вище суму страхового відшкодування у розмірі 117 156,04 грн. Крім того, відповідно до висновків страхового акту №АХА3073024 від 26 листопада 2021 року визначено вартість відновлювального ремонту 30 514,96 грн грн. Проте, як вказує позивач, розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування 202579508 не вистачало для повного відшкодування шкоди, у зв`язку з чим, позивачем переховано на рахунок філії «Віннер ПЦКА» Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» грошову суму у розмірі 30 514,96 грн, з призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно акту №ARX3073024, [PERSON] , ІПН [NUMBER] , рах№ [NUMBER] від 03.11.21 без ПДВ», тобто, було перераховано суму страхового відшкодування, що не покриває поліс обов`язкового страхування 202579508 страхової компанії відповідача. З метою досудового врегулювання спору, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу за вих.№0024814/ІНС від 14 січня 2022 року, яка залишена відповідачем без задоволення. Зважаючи, що відповідач в добровільному порядку не сплатив суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 30 156,96 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правового висновку, викладеного у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі по тексту - Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV) визначено, що У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно статті 29 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Так, як вже було зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 жовтня 2021 року за участю автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Porsche Macan» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з вини відповідача, пошкоджено автомобіль «Porsche Macan» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «РДЛ», який застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРКС». Вартість відновлювального ремонту автомобіля Porsche Macan» державний номерний знак [NUMBER] складає 147 671,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що пунктом 28.12 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №157989а0кш від 11 січня 2021 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РДЛ» в особі директора Лаптєва Сергія Анатолійовича передбачено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АРКС» виплатив страхове відшкодування на виконання умов договору добровільного страхування у розмірі 147 671,00 грн., перерахувавши кошти на рахунок філії «Віннер ПЦКА» Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів», яка проводила відновлювальний ремонт пошкодженого застрахованого транспортного засобу, що підтверджується копіями платіжним доручень №№845121 від 29 листопада 2021 року та №845015 від 29 листопада 2021 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» та отримав страхове відшкодування у сумі 117 156,04 грн. Отже, позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, отримав від страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, страхове відшкодування у сумі 117 156,04 грн., проте зазначеної суми недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. Враховуючи викладене, у позивача наявне право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, оскільки суми відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності недостатньо для відшкодування фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу потерпілого. Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд враховує, що відповідач, як особа винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яку виплатив страховик в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Наведене в сукупності свідчить про те, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд ще раз зазначає, що відповідальність відповідача застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відшкодування за яким має особливості, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила статті 29 цього Закону покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку. Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно статті 1194 ЦК України, покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності. Саме такі страхові виплати були відшкодовані Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ України» позивачу. Водночас, ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, визначений полісом обов`язкового страхування, не свідчить про те, що відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, яка виходить за межі відповідальності його страховика в силу положень статті 29 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 481, 00 грн.

Outcome: approved