Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 28 277 грн. 55 коп., яка виникла на підставі Договору позики від 05 січня 2022 року. Свої вимоги мотивує тим, що 05.01.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №5 за яким позивач передав відповідачеві у власність 45 920 гривень, на підтвердження укладення даного договору відповідачем власноручно написана розписка, а грошові кошти були передані відповідачеві в момент підписання розписки. Згідно умов Договору позики та розписки, відповідач зобов`язався здійснити остаточне повернення коштів до 10 січня 2022 року. Але в добровільному порядку відповідач умови договору не виконав, на момент звернення до суду суму боргу погасив частково, станом на 19.08.2022 сума боргу складає 23 869,81 грн. В зв`язку з не повним поверненням відповідачем коштів, позивач вважає, що підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 11.01.2022 по 19.08.2022 в розмірі 4 407,74 грн. Ухвалою судді від 19 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики було залишено без руху. Ухвалою судді від 13 жовтня 2022 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 16 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» відповідачем [PERSON] направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гурез І.О. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Гавриленко В.О. в судовому засіданні заперечували проти вимог позову, просили відмовити, суду зазначили, що фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 05.01.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №5 відповідно до якого позивач передав відповідачеві у власність 45 920 гривень (а.с.32). На підтвердження укладення даного договору відповідачем власноручно написана розписка (а.с.33). Згідно умов Договору позики та розписки, відповідач зобов`язався здійснити остаточне повернення коштів до 10 січня 2022 року. Позивач зазначає, що в добровільному порядку відповідач умови договору не виконав, на момент звернення до суду суму боргу погасив частково, станом на 19.08.2022 сума боргу складає 23 869,81 гривень, тому стягненню з відповідача підлягає пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 11.01.2022 по 19.08.2022 в розмірі 4 407,74 гривень. Як вбачається з пояснень відповідача та його представника в судовому засіданні, фактично 05 січня 2022, син позивача [PERSON] привіз до відповідача курчат на реалізацію, а оскільки у [PERSON] не було достатньої суми коштів щоб розрахуватись за курчат, [PERSON] запропонував написати розписку. Розписка була написана [PERSON] в с. В. Мотовилівка, а не в с. Гаврилівка і під час її написання, позивач [PERSON] не був присутній, а тому підпис в розписці від його імені поставив його син [PERSON] . Жодних грошових коштів при написанні розписки не передавалось, у борг кошти не отримувались, а предметом фактично були курчата (іх вартість). Зазначені обставини фактично не заперечувались представником позивача, яка в судовому засіданні 25.04.2023 суду пояснила, що між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, предметом якого були не грошові кошти, а курчата. При цьому, не надала суду для огляду в судовому засіданні ні оригіналу договору позики, ні оригіналу розписки. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Як вбачається з копії договору позики: «Позикодавець передає позичальнику у власність сорок п`ять дев`ятсот двадцять гривень, на термін 5 днів, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк-10.01.2022.» Як було встановлено в судовому засіданні, грошові кошти не передавались позивачем відповідачу, а розписка фактично встановлювала обов`язок відповідача розрахуватись до 10.01.2022 з позивачем за придбаних курчат. Крім цього, розмір позовних вимог визначено позивачем в сумі основного боргу -23 869, 81 гривень та пені в сумі 4 407,74 гривень. Розписка та договір позики містять суму, яка начебто надавалась у позику -45 920 гривень. При цьому, розрахунок боргу, позивачем до матеріалів справи не долучений. Судом, також було встановлено, що відповідач, станом на дату судового розгляду, розрахувався з позивачем за придбання курчат, а саме шляхом грошових переказів на банківську картку позивача, сплатив 32019 гривень. А 10 000 гривень було сплачено позивачу в цей же день - 05.01.2022, за усною домовленістю, кошти зараховувались в рахунок куплених відповідачем курчат. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. Отже, при встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Суд, на підставі вищевикладеного та з урахуванням належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку, що договір позики від 05 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] є неукладеним, тому у його сторін не виникло будь-яких зобов`язань щодо виконання цього договору, оскільки з неукладеного правочину не виникають договірні зобов`язання, він не породжує жодних цивільних правовідносин, а значить він і не породжує для сторін правочину будь-яких прав та обов`язків. Оскільки позивачем не доведено позикових правовідносин між сторонами, а фактичні обставини у справах свідчать про наявність прихованого правочину, яким фактично був договір купівлі-продажу, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed