Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник за довіреністю працівник сектору Овруцького бюро правової допомоги Коростенського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якій просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , жителем с.Лукішки Овруцької ОТГ Коростенського району Житомирської області, та стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, мотивуючи зокрема тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей; 31.05.2021 року рішенням суду шлюб розірвано; за судовим наказом від 23.04.2021 року позивач з 24.03.2021 року є платником аліментів на користь відповідачки на утримання двох дітей; за усною домовленістю сторін діти проживали з матір`ю до 19.12.2021 року; після 19.12.2021 року діти проживають з батьком; в червні 2022 року відповідач народила дитину від іншого чоловіка і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, ніде не працює і немає самостійного доходу, не заперечує проти проживання дітей з батьком; позивач працює, має самостійний дохід і постійне місце проживання, тому подальше проживання дітей з батьком відповідатиме їх інтересам. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подала. Третя особа подала висновок щодо розв`язання спору щодо доцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , жителем с.Лукішки Овруцької ОТГ Коростенського району Житомирської області. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила повністю, просила у його задоволенні відмовити, оскільки хоче щоб діти проживали з нею. В судовому засіданні представник третьої особи підтримала наданий суду висновок органу опіки і піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, думку дитини [PERSON] , покази свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Овруцького районного суду від 31.05.2021 року у справі № 286/1020/21, яке набрало законної сили 30.06.2021 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12.07.2012 року виконкомом Черепинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 3. Позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] , серії [NUMBER] , рішенням Овруцького районного суду від 31.05.2021 року у справі № 286/1020/21. Судовим наказом Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2021 року у справі № 286/1019/21 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.04.2021 року і до [INFO] , тобто до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно з наявними в матеріалах справи довідками про реєстрацію місця проживання, позивач [PERSON] та його доньки [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження, зареєстровані та дійсно проживають\~ в [ADDRESS] . Згідно з відомостями, наданими УДМС України в Житомирській області, за цією ж адресою має зареєстроване місце проживання і мати дітей [PERSON] , відповідач у справі. Проте, як визнано сторонами в судовому засіданні, сторони проживають окремо, діти фактично проживали почергово то з матір`ю, то з батьком, на даний час проживають з батьком і регулярно відвідують матір. Однак згоди в добровільному порядку щодо місця проживання дітей постійно з одним із батьків сторони не дійшли. Відтак, батько звернувся в суд з позовом до матері про визначення місця проживання дітей з ним. Згідно з ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Згідно з ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Як видно з матеріалів справи та встановлено з пояснень сторін, позивач батько дітей характеризується позитивно, має постійне місце роботи та джерело доходів, має постійне місце проживання, в якому створив належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, де вони фактично разом проживають. Мати з дітьми постійно не проживає, періодично з ними зустрічається, має окреме місце проживання в іншій сім`ї зі своєю матір`ю та новонародженою дитиною, не працює і немає самостійного доходу. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка доводиться позивачу матір`ю, а бабусею дітям, та свідок [PERSON] , який доводиться позивачу односельчанином та приятелем, підтвердили обставини фактичного постійного проживання дітей з батьком у належних умовах в будинку в с.Лукішки та регулярного спілкування матері з дітьми у період розгляду позову в суді. Як пояснила в судовому засіданні сама відповідач, а також підтвердила свідок [PERSON] , діти не мають можливості постійно проживати з матір`ю, оскільки у будинку в с.Підруддя, де остання проживає з новонародженою дитиною, також проживає сім`я її матері, і там не вистачає місця, для дітей немає окремої кімнати, а є загальне для всіх місце відпочинку. Відтак, судом встановлено наявність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які свідчать про неможливість постійного проживання дітей разом з матір`ю. Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спору щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Третя особа виконком Овруцької міської ради Житомирської області, як орган опіки і піклування, подав висновок щодо розв`язання спору та доцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , жителем с.Лукішки Овруцької ОТГ Коростенського району Житомирської області. При цьому було обстежено умови проживання обох батьків, зафіксовано, що діти періодично проживали з матір`ю та фактично постійно проживають з батьком, заслухано думку старшої дитини [PERSON] , яка висловила бажання проживати з батьком. Суд вважає висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору достатньо обгрунтованим і таким, що може бути покладений в основу рішення про визначення місця проживання дітей з батьком. При цьому, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено обставин того, що проживання з батьком зашкодить розвитку дітей, що батько перешкоджає матері спілкуватися з дітьми. В судовому засіданні заслухано думку старшої дитини [PERSON] , яка має повних 10 років, щодо визначення її місця проживання і з`ясовано, що вона бажає постійно проживати в с.Лукішки з батьком та меншою сестрою [PERSON] , бо там вона з сестрою мають окрему кімнату, і з ними в будинку також постійно проживає бабуся [PERSON] ; бажає регулярно відвідувати матір в с.Підруддя і з нею продовжувати спілкуватися; хоче щоб зберіглася така ситуація щодо проживання, яка фактично склалася на даний час жити з батьком і приходити в гості до матері. При цьому суд вважає за недоцільне запитувати думку молодшої дитини [PERSON] щодо визначення її місця проживання, яка має повних 6 років, так як в силу свого рівня психо-емоційного розвитку відповідно до малолітнього віку залежна від позиції батьків і оточення та не спроможна самостійно сформулювати думку. Отже, враховуючи вік дітей, відсутність відомостей про їх незадовільний стан здоров`я, а також обставини того, що діти сторін тривалий час постійно проживають окремо від матері разом з батьком і останній виявляє більшу увагу та турботу про них, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей, має самостійний дохід, за місцем праці характеризується позитивно, веде звичайний спосіб життя, а також зважаючи на те, що розлучення дітей з матір`ю у даному випадку є виправданим життєвими обставинами, які склалися у сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з батьком. При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з нормами ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому у реалізації його прав і виконанні батьківських обов`язків. Відтак, позов в частині вимоги про визначення місця проживання дітей з батьком підлягає задоволенню. Щодо позову в частині вимоги про стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання дітей, то суд вважає таку вимогу передчасною і такою, не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з судовим наказом від 23.04.2021 року, який не скасований і набрав законної сили, позивач є платником аліментів на утримання дітей на користь відповідача. Проте, позивач, не зважаючи на цю обставину, звертаючись з вимогою про визначення місця проживання дітей з ним, також звернувся в суд з вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей з їх одержувача на свою користь. Згідно з ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. В матеріалах справи відсутні докази щодо нецільового використання аліментів їх одержувачем, зокрема немає висновку органу опіки і піклування щодо встановлення такого факту. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 цієї ж Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та не вказує на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Також, ч.4 ст.273 ЦПК України встановлено: якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що діти сторін перестали постійно проживати з матір`ю і орган опіки і піклування згідно з висновком щодо визначення місця проживання дітей вбачає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує; тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, права позивача можуть бути захищені шляхом звільнення його від сплати аліментів. Однак, позивач з вимогою про припинення стягнення з нього аліментів в суд не звертався, а суд не вправі виходити за межі позовних вимог, так як згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відтак, оскільки стягнення аліментів з їх платника (позивача), присуджених судовим наказом на користь їх одержувача (відповідача), в судовому порядку не припинено, то позовна вимога про стягнення аліментів з їх одержувача (відповідача) на користь платника аліментів (позивача) не підлягає задоволенню, як передчасно заявлена. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved