Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилався на те, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50010573 від 17 вересня 2013 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 184315 гривень 85 копійок строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою для придбання автомобіля, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі. Також, позивач зобов`язався надати відповідачу додатковий кредит у сумі 18247 гривень 15 копійок строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою для оплати страхових платежів, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути додатковий кредит у повному обсязі. Відповідачем зобов`язання щодо повернення сум кредиту порушені, з червня 2014 року останній припинив сплачувати щомісячні платежі. Відповідно до п. 3.3. договору відповідач зобов`язаний повернути позивачі у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення відповідачем розраховується позивачем і вказується у повідомленні позивача) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем (для фізичних осіб) та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року, частково задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 11 квітня 2015 року. Станом на день подачі позову до суду сума боргу за цим рішенням відповідачем не погашена. У зв`язку з цим, за період з 12 квітня 2015 року по 10 травня 2017 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 378465 гривень 15 копійок, що складається з: - 154199 гривень 48 копійок - плата за користування кредитом за період з 12 квітня 2015 року по 10 травня 2017 року; - 23823 гривні 19 копійок - основна сума боргу зі сплати додаткового кредиту за період з 12 квітня 2015 року по 10 травня 2017 року; - 149430 гривень 75 копійок - збитки, завдані у зв`язку з неналежним виконанням договору; - 2334 гривні 35 копійок - пеня; - 8725 гривень 22 копійки - три проценти річних; - 39952 гривні 16 копійок - інфляційні втрати. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року відмовлено в прийнятті до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав через канцелярію суду клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи, оскільки він має з`явитись до Печерської окружної прокуратури м. Києва для отримання матеріалів обвинувачення щодо підозрюваної [PERSON] . Будь-яких доказів на підтвердження таких обставин стороною позивача до клопотання не додано, тому причини неявки позивача в судове засідання визнані неповажними. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50010573 від 17 вересня 2013 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 184315 гривень 85 копійок строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою для придбання автомобіля, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі. Також, позивач зобов`язався надати відповідачу додатковий кредит у сумі 18247 гривень 15 копійок строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою для оплати страхових платежів, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути додатковий кредит у повному обсязі (т. 1, а.с. 19-27). Відповідачем зобов`язання щодо повернення сум кредиту порушені, з червня 2014 року останній припинив сплачувати щомісячні платежі. Відповідно до п. 3.3. договору відповідач зобов`язаний повернути позивачі у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення відповідачем розраховується позивачем і вказується у повідомленні позивача) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем (для фізичних осіб) та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу відповідачем (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року частково задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 11 квітня 2015 року (т. 1, а.с. 50-58). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року залишено без змін (т. 1, а.с. 59-64). Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач просить стягнути з відповідача: - 154199 гривень 48 копійок - плата за користування кредитом за період з 12 квітня 2015 року по 10 травня 2017 року; - 23823 гривні 19 копійок - основна сума боргу зі сплати додаткового кредиту за період з 12 квітня 2015 року по 10 травня 2017 року; - 149430 гривень 75 копійок - збитки, завдані у зв`язку з неналежним виконанням договору; - 2334 гривні 35 копійок - пеня; - 8725 гривень 22 копійки - три проценти річних; - 39952 гривні 16 копійок - інфляційні втрати. З заяви відповідача про перегляд заочного рішення вбачається, що позивач 07 листопада 2014 року направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50010573 від 17 вересня 2013 року. Зазначене підтверджується рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року (т. 1, а.с. 50-58). Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Позивач просить стягнути з відповідача плату за користування кредитом, борг зі сплати додаткового кредиту, збитки, завдані у зв`язку з неналежним виконанням договору, та пеню після ухвалення рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року. Таким чином, право позивача нараховувати вказані суми вже було припинено. За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача плати за користування кредитом, боргу зі сплати додаткового кредиту, збитків, завданих у зв`язку з неналежним виконанням договору, та пені задоволенню не підлягають. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач просить стягнути з відповідача: - 8725 гривень 22 копійки - три проценти річних; - 39952 гривні 16 копійок - інфляційні втрати. Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат наданий позивачем та відповідає вимогам закону (т. 1, а.с. 11-13). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 8725 гривень 22 копійки та 39952 гривні 16 копійок інфляційних втрат. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1600 гривень. Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, додаткова угода № 8 від 09 січня 2013 року до договору та додаткова угода № 224 від 10 серпня 2015 року до договору, довіреність від ТОВ «Порше Мобіліті», рахунок-фактура № 377 від 10 травня 2017 року, акт № 376 до договору про надання юридичних послуг від 10 травня 2017 року, платіжне доручення № 1291 від 15 травня 2017 року на суму 6000 гривень (призначення платежу: оплата за послуги згідно рахунку № 377 від 10 травня 2017 року), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Андрейківа О.В. Сторона позивача надала суду рахунок-фактуру № 377 від 10 травня 2017 року, з якого вбачається, що вартість юридичних послуг складає 5000 гривень. Разом з тим, наведений опис юридичних послуг у зазначеному рахунку не є детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень задоволенню не підлягає.

Outcome: partial