Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

У січні 2023 року позивач подав до суду вказану позовну заяву, посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1999, посвідченого державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1с-675. Право власності позивача на вищевказаний житловий будинок зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача, у житловому будинку зареєстрований, але не проживає його син - [PERSON] . Наразі позивачу не відоме місце фактичного проживання відповідача, оскільки останній з грудня 2021 року по даний час не проживає за місцем реєстрації та не виходить на зв`язок з позивачем. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою Кузьминецького старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади від 30.01.2023 №14/5-02-04/12. Враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу (більше року) не проживає в будинку позивача та позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку вирішити питання про зняття відповідача з реєстрації, для захисту своїх прав як власника, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. В позовній заяві [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] внаслідок відсутності в ньому понад шість місяців без поважних причин. У судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи в силу ст. 128-131 ЦПК України повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду та шляхом направлення смс-повістки. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження відповідач не отримав, рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, який було надіслано 21 лютого 2023 року на адресу, вказану у позовній заяві, повернувся до суду із зазначенням причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою". Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Судом встановлено такі обставини справи. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1с-675 (а.с. 9-10). Згідно довідки Кузьминецького старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 14/5-02-04/13 від 30 січня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно довідки Кузьминецького старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 14/5-02-04/12 від 30 січня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але від початку грудня 2021 року за даною адресою не проживає (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але від початку грудня 2021 року за даною адресою не проживає. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 1073 грн 60 коп підтверджується квитанцією № 46249082-1 від 31 січня 2023 року. Отже, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп. В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не проводилось.

Outcome: approved