Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Держави Україна в особі Головного управління ДФС у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 17.04.2008 слідчим з ОВС слідчого відділу податкової міліції Державної податкової служби у Тернопільській області (далі за текстом СВ ПМ ДПС у Тернопільський області) Юговим С.А. у кримінальній справі № 1681122 до [PERSON] незаконно застосовано затримання з позбавленням свободи пересування та позбавленням права на захист. Позивач вказав, що 17.04.2018 о 08 год. 20 хв. на вул. Бродівський в м. Тернополі під час перебування позивача за кермом транспортного засобу та під час зупинки на світлофорі до автомобіля увірвались троє чоловіків, які, не називаючи себе та не надаючи жодних пояснень, повідомили позивача про необхідність проїхати разом з ними. При цьому така вимога була сприйнята позивачем як погроза, оскільки ці невідомі чоловіки показали кайданки та гумову палицю. Також позивач хвилювався за свого неповнолітнього сина, який перебував в автомобілі. У подальшому позивач відвіз сина до шкоди та проїхав із зазначеними вище трьома чоловіками, якими виявились [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , до приміщення ДПС у Тернопільський області. Після прибуття до приміщення ДПС у Тернопільський області [PERSON] завели у кабінет слідчого Югова С.А., який проігнорував вимогу позивача щодо пред`явлення постанови про затримання. Слідчий заборонив [PERSON] користуватись засобами зв`язку, щоб зателефонувати захиснику. Будь-яких процесуальних дій впродовж трьох годин з позивачем не проводили. При спробах вийти з приміщення кабінету позивачу загороджували дорогу два працівники податкової міліції з гумовими палицями, а слідчий [PERSON] погрожував надати наказ на застосування фізичної сили. Постійні вимоги про забезпечення права на захист працівники податкової міліції ігнорували. Приблизно о 12 год. слідчий повідомив, що буде проводити допит позивача, однак [PERSON] відмовився надавати показання, оскільки його затримали незаконно. Протокол допиту оформлений не був. Надалі приблизно між 13 год. та 14 год. позивач залишився сам у кабінеті слідчого, а тому вирішив безперешкодно залишити приміщення ДПС у Тернопільський області. Так, [PERSON] вийшов на вулицю та сів у власний транспортний засіб. Однак в цей момент до автомобіля підбігли три працівники податкової міліції, які у грубій формі примушували позивача вийти з транспортного засобу та силою відібрали у нього ключі від автомобіля. Позивач добровільно відмовився виходити з транспортного засобу, після чого працівники податкової міліції застосували фізичну силу, витягнули [PERSON] з автомобіля та вдягнули кайданки, внаслідок чого позивачу було завдано травму зап`ястя у виді глибоко здертої шкіри. Надалі [PERSON] проти його волі завели у приміщення ДПС у Тернопільський області, де весь день утримували без води та їжі. Будучи у кабінеті слідчого, позивач написав скаргу на дії працівників податкової міліції та подав її слідчому [PERSON] , однак останній відмовився підписати екземпляр скарги позивача. У подальшому приблизно о 16 год. [PERSON] привели до кабінету начальника слідчого відділу Ковчі А.Л., який запропонував позивачу написати заяву про визнання вини з пропозицією змінити кваліфікацію правопорушення з ч. 3 ст. 212 КК України на ч. 2 ст. 212 КК України та звільнити [PERSON] від відповідальності за вчинений злочин. Позивачеві для роздумів був наданий певний час, по завершенню якого та після відмови позивача від співпраці у зв`язку із невчиненням ним взагалі жодного правопорушення, [PERSON] відпустили. З урахуванням викладених обставин позивач зазначив, що перебував в приміщенні слідчого відділу ДПС у Тернопільський області за адресою: вул. Білецька, буд. 1, м. Тернопіль в загальній кількості приблизно 8 год., а саме з 08 год. 30 хв. до 17 год. 10 хв. У даному приміщенні працівники податкової міліції утримували [PERSON] проти його волі. 31.05.2016 вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 596/982/15-к [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212 КК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Даний вирок набрав законної сили 26.12.2017. Позивач зазначив, що внаслідок незаконного затримання та утримання в приміщенні ДПС у Тернопільський області позивач отримав стрес та психологічну травму. У подальшому позивач перебував у постійному страху та тривозі від усвідомлення того, що стосовно нього зі сторони працівників правоохоронних органів вчиняється правопорушення, а позивач позбавлений можливості захистити себе та своїх рідних шляхом звернення до правоохоронних органів. Зазначені вище дії працівників органу досудового розслідування викликали у позивача сильні душевні хвилювання від приниження честі та гідності, які не зникли після винесення судом виправдувального вироку, оскільки впродовж 14 років та станом на даний час залишається прихованим факт його незаконного затримання. Внаслідок незаконного затримання позивач був позбавлений права на свободу пересування, зазнав публічного приниження честі та гідності від застосування кайданків під час затримання. Також була завдана шкода діловій репутації позивача, що призвело до того, що більшість знайомих, ділових партнерів почали уникати контактів з позивачем та його рідними. За таких підстав позивач просить стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2000000 грн. 04.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 01.11.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 01.11.2022 замінено відповідача Державу Україна в особі Головного управління ДФС у Тернопільській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області. Відкладено підготовче засідання у справі на 30.11.2022. 30.11.2022 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, залучено в якості співвідповідача Головне управління фіскальної служби у Тернопільській області. Відкладено підготовче засідання у справі на 20.12.2022. 20.12.2022 за клопотанням представника відповідача підготовче засідання відкладено на 26.01.2023. 20.01.2023 постановою Тернопільського апеляційного суду скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.11.2022 про заміну відповідача та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 26.01.2023 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області голова комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Тернопільській області Підгірець С. подав клопотання про заміну відповідача у справі. У зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження повноважень представника таке клопотання не підлягало розгляду судом. 26.01.2023 підготовчий розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Підготовче засідання призначено на 15.02.2023. 15.02.2023 підготовче засідання відкладено на 13.03.2023 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 13.03.2023 заяву позивача [PERSON] про виклик свідків задоволено повністю, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду\~на 07.04.2023. 07.04.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.05.2023 для продовження допиту свідків. У судовому засіданні 07.04.2023 позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що станом на даний час в органах Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження щодо дій працівників податкової міліції, в тому числі за фактом незаконного затримання позивача. Вважає, що незаконні дії зі сторони правоохоронних органів продовжують тривати станом на даний час. У судовому засіданні 07.04.2023 свідок [PERSON] показав, що станом на 17.04.2008 працював у відділі аудиту Гусятинського відділу ДПС у Тернопільській області. 17.04.2008 в першій половині дня свідок перебував у приміщенні ДПС у Тернопільській області та мав намір вручити [PERSON] наказ про проведення аудиту, який був завчасно виданий. Після приходу в кабінет слідчого свідок побачив, що у кабінеті перебуває [PERSON] та [PERSON] , який був в кайданках. Зазначив, що не пам`ятає про обставини зустрічі з [PERSON] поблизу ліфта та не може вказати, чи мали місце такі події. У судовому засіданні 07.04.2023 свідок [PERSON] показав, що станом на 17.04.2008 працював у ТОВ «Мелвіс». 17.04.2008 йому зателефонувала дружина [PERSON] , яка повідомила, що їй зателефонував [PERSON] і повідомив, що його утримують у приміщенні ДПС у Тернопільській області. Свідок зателефонував до [PERSON] , який на той час був заступником начальника ДПС у Тернопільській області, а пізніше особисто з ним зустрівся та повідомив, що [PERSON] незаконно затримали. Після цього [PERSON] зателефонував невідомій особі, з якою говорив на підвищених тонах, та сказав, щоб [PERSON] негайно відпустили. Надалі [PERSON] повідомив свідку, що все буде добре, та через 5 хв. [PERSON] відпустять. У подальшому [PERSON] був звільнений. На вигляд [PERSON] був блідим, змученим, нервовим та схвильованим. Також [PERSON] повідомив свідку, щоб останній звільнявся з ТОВ «Мелвіс», оскільки відносно працівників товариства можуть мати місце переслідування. Свідок вважає, що факт незаконного затримання негативного вплинув на [PERSON] . У судовому засіданні 07.04.2023 свідок [PERSON] пояснив, що є сином позивача. Свідок показав, що 17.04.2008 приблизно о 08 год. батько відвозив його до шкоди. Під час зупинки автомобіля на світлофорі до транспортного засобу підійшли троє невідомих чоловіків, які сіли в автомобіль та повідомили про необхідність проїхати з ними. Свідок упізнав цих чоловіків як працівників податкової поліції, які перед цим у них вдома проводили обшук. Надалі батько завіз свідка до шкоди та поїхав в невідомому на той час свідку напрямку. Вийшовши з автомобіля, свідок негайно зателефонував матері та повідомив про події, які мали місце. Того дня батько не забрав його зі школи та був відсутній вдома. Додому батько прийшов пізно ввечері, був виснажений та мав поріз на зап`ясті. У судовому засіданні 07.04.2023 свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача. Свідок показала, що 17.04.2008 приблизно о 08 год. 30 хв. їй зателефонував син, який повідомив, що [PERSON] забрали в невідомому напрямку озброєні чоловіки з кийками. Указані обставини призвели до почуття стривоженості у свідка та її сина. З метою з`ясування обставин події та вирішення ситуації свідок зателефонувала до [PERSON] . Приблизно об 11 год. того ж дня до неї зателефонував [PERSON] , який повідомив, що його утримують в приміщенні ДПС у Тернопільській області та попросив, щоб вона повідомила про обставини події працівників ТОВ «Мелвіс». Надалі приблизно о 17 год. [PERSON] відпустили. Свідок вважає, що ці події негативним чином вплинули на психологічне здоров`я [PERSON] , їхнього сина та на відносини у всій їхній сім`ї. У судове засідання представник відповідача Держави Україна в особі Головного управління ДФС у Тернопільській області, належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення позивача та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області здійснювався судовий розгляд цивільної справи № 607/16567/20 за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням як обвинуваченого та незаконним повідомленням про підозру. Предметом позову у даній справі були незаконні дії органу досудового розслідування під час кримінальної справи № 1681122 відносно [PERSON] . Такі обставини підтверджуються наявною у відкритому доступі інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень. Відтак відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд вважає, що обставини, встановлені рішенням суду у справі № 607/16567/20, не підлягають доказуванню. Так,\~з рішення\~від 05.02.2021\~вбачається,\~що суд\~встановив,\~що 28.03.2008 першим заступником прокурора Тернопільської області порушено кримінальну справу № 1681122 відносно директора ТОВ «Мелвіс» [PERSON] за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 01.04.2008 вказана кримінальна справа № 1681122 направлена до СВ ПМ ДПС в Тернопільській області для організації досудового слідства. 25.04.2008 слідчим з ОВС СВ ПМ ДПС у Тернопільській області Юговим С.А. винесено постанову у кримінальній справі № 1681122 про притягнення [PERSON] як обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 26.05.2008 старшим слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА в Тернопільській області Юговим С.А. винесено постанову про притягнення як обвинуваченого директора та одночасно головного бухгалтера ТОВ «Мелвіс» [PERSON] та пред`явлено обвинувачення у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України. 03.12.2009 постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області кримінальна справа № 1681122 відносно директора та головного бухгалтера ТзОВ «Мелвіс» [PERSON] за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст.366 КК України, направлена на додаткове розслідування. Указану постанову Гусятинського районного суду від 03.12.2009 залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27.01.2010. 12.07.2010 старшим слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА в Тернопільській області Дацком А.О. [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України. Під час судового розгляду кримінальної справи постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21.02.2011 провадження у справі про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 366 КК України закрито у зв`язку зі зміною обвинувачення прокурором та відмовою прокурора від обвинувачення. Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01.08.2011 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення. У подальшому вказаний вирок був скасований апеляційним судом Тернопільської області. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 22.01.2014 під час судового розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 212 КК України уточнено анкетні дані підсудного та постановлено вважати, що прізвище, ім`я та по батькові особи, зазначене в окремих процесуальних документах кримінальної справи № 1681122 про обвинувачення [PERSON] , у тому числі, в постанові про порушення кримінальної справи від 28.03.2008 є [PERSON] . Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 25.01.2014 [PERSON] засуджено за ч. 3 ст. 212 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 255000 грн з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях та підприємствах усіх форм власності, пов`язані з організаційно-розпорядчими та фінансово-господарськими функціями, строком на 2 роки з конфіскацією майна, яке належить йому на праві особистої приватної власності. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 10.04.2014 вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.01.2014 відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 212 КК України скасовано, а справу повернуто прокурору Тернопільської області для організації додаткового розслідування. 23.03.2015 начальником відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області повідомлено [PERSON] про підозру в умисному ухиленні від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (в редакції від 05.04.2001, чинній з 01.09.2001 і на момент вчинення інкримінованого правопорушення). Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016 у кримінальному провадженні № 32014210000000045 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення та виправдано (а.с. 8-9). Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2017 вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016 відносно [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Ухвалою Верховного Суду від 18.06.2018 відмовлено прокурору в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016 та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2017 відносно [PERSON] . За таких підстав суд вважає доведеними обставини, що станом на 17.04.2008 відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу № 1681122 за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, а також що організація досудового слідства у цій справі здійснювалась СВ ПМ ДПС в Тернопільській області. Також позивач довів, а відповідач не спростував той факт, що 17.04.2008 у період з 08 год. 30 хв. до 17 год. 10 хв. позивач [PERSON] в межах розгляду зазначеної вище кримінальної справи був затриманий органом досудового розслідування, а саме СВ ПМ ДПС у Тернопільській області та утримувався протягом цього часу у приміщенні слідчого відділу ДПС у Тернопільській області за адресою: вул. Білецька, буд. 1, м. Тернопіль, не маючи можливості вільно пересуватись та за бажанням залишити дане приміщення. Факт затримання та перебування [PERSON] у СВ ПМ ДПС у Тернопільській області підтверджується також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили у судовому засіданні, що 17.04.2008 [PERSON] був затриманий працівниками органу досудового розслідування без пояснення причин затримання та перебував у кайданках на зап`ястях. Частина 1 ст. 115 КПК України (в редакції, чинній станом на 17.04.2008) визначає, що слідчий вправі затримати і допитати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за підставами і в порядку, передбаченими статтями 106, 106-1 і 107 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 106 КПК України (в редакції, чинній станом на 17.04.2008) орган дізнання вправі затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, лише при наявності однієї з таких підстав: 1 ) коли цю особу застали при вчиненні злочину або безпосередньо після його вчинення; 2) коли очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вкажуть на дану особу, що саме вона вчинила злочин; 3) коли на підозрюваному або на його одягу, при ньому або в його житлі буде виявлено явні сліди злочину. При наявності інших даних, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні злочину, її може бути затримано лише в тому разі, коли ця особа намагалася втекти, або коли вона не має постійного місця проживання, або коли не встановлено особи підозрюваного. Про кожний випадок затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, орган дізнання зобов`язаний скласти протокол із зазначенням підстав, мотивів, дня, години, року, місяця, місця затримання, пояснень затриманого, часу складання протоколу про роз`яснення підозрюваному в порядку, передбаченому частиною другою статті 21 цього Кодексу, права мати побачення із захисником з моменту затримання. Протокол підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу з переліком прав та обов`язків негайно вручається затриманому і направляється прокурору. Разом з тим докази того, що під час затримання 17.04.2008 [PERSON] в межах кримінальної справи № 1681122 були дотримані зазначені вище вимоги закону, суду не надані. Більше того вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016 у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2017 даний вирок залишений без змін. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування такої шкоди визначається законом. Пункт 1\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (далі\~за текстом\~ Закон)\~визначає,\~що відповідно\~до положень\~цього Закону\~підлягає відшкодуванню\~шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону). Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону такому відшкодуванню підлягає моральна шкода. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~2\~Закону право\~на відшкодування\~шкоди в\~розмірах і\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом,\~виникає у\~випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст. 4 Закону відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на виплату компенсації за відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування внаслідок незаконного затримання 17.04.2008 у період з 08 год. 30 хв. до 17 год. 10 хв. Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15 вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України). Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Відповідно до\~роз`яснень,\~що містяться\~у п.\~3\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» (далі\~за текстом\~ Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так,\~в обґрунтування\~позовних вимог\~ [PERSON] \~зазначив,\~що внаслідок незаконного затримання та утримання в приміщенні ДПС у Тернопільський області отримав стрес та психологічну травму. У подальшому позивач перебував у постійному страху та тривозі від усвідомлення того, що стосовно нього зі сторони працівників правоохоронних органів вчиняється правопорушення, а позивач позбавлений можливості захистити себе та рідних шляхом звернення до правоохоронних органів. Зазначені вище дії працівників органу досудового розслідування викликали у позивача сильні душевні хвилювання від приниження честі та гідності, які не зникли після винесення судом виправдувального вироку, оскільки впродовж 14 років та станом на даний час залишається прихованим факт незаконного затримання. Внаслідок незаконного затримання позивач був позбавлений права на свободу пересування, зазнав публічного приниження честі та гідності від застосування наручників від час затримання. Також була завдана шкода діловій репутації позивача, що призвело до того, що більшість знайомих, ділових партнерів почали уникати контактів з позивачем та його рідними. Разом з тим, як зазначив суд вище, незаконне затримання [PERSON] мало місце протягом 8 годин. При цьому у подальшому відносно позивача мало місце кримінальне провадження, яке тривало значний проміжок часу та під час якого позивач так само зазнавав душевних страждань від незаконних дій органу досудового розслідування, що у свою чергу так само спричиняло позивачеві моральну шкоду. При цьому суд вважає, що розділити моральні страждання, яких зазнавав позивач протягом усього строку кримінального провадження відносно нього, є досить складно, оскільки моральна шкода була завдана позивачеві незаконним досудовим розслідуванням у цілому. При визначенні періоду, за який підлягає відшкодуванню завдана позивачеві моральна шкода, суд зазначає таке. Так, ч. 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством, зокрема Законом, не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1 Закону визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку про те, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, за рахунок коштів Державного бюджету України можливе лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо. Подвійного відшкодування шкоди громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо, за один і той самий період перебування під судом і слідством Законом не передбачено. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.07.2021 у справі № 755/5051/17, а також у постанові від 29.09.2021 у справі № 607/16567/20. Так само про це зазначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач вказував на те, що моральна шкода, завдана йому внаслідок незаконного затримання органом досудового розслідування, тривала з дня затримання, тобто з 17.04.2008 та станом на даний час. Поряд з цим з інформації, яка міститься у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2020 у справі № 607/23622/19, зокрема, стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 300000 грн заподіяної моральної шкоди, завданої незаконним взяттям та триманням під вартою під час розгляду кримінальної справи про його обвинувачення за період з 05.08.2013 до 25.01.2014. Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2021 у справі 607/16567/20 стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 700000 грн, завданої незаконним повідомленням про підозру за період з 25.04.2008 до 26.12.2017, за виключенням періоду з 05.08.2013 до 25.01.2014. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування під час кримінальної справи № 1681122, за зазначені вище періоди. Відтак з метою недопущення подвійного відшкодування шкоди, завданої [PERSON] органом досудового розслідування внаслідок незаконного затримання, суд доходить висновку, що [PERSON] має право на компенсацію за завдану моральну шкоду за період з 17.08.2008 до 24.04.2008, тобто за 8 календарних днів. Докази того, що позивач зазнає моральних страждань і після постановлення відносно нього виправдувального вироку, суду не надані. При цьому позивач не довів, що внаслідок саме незаконного затримання, яке мало місце 17.04.2008, позивач зазнав публічного приниження честі та гідності від застосування кайданків під час затримання, а також що була завдана шкода діловій репутації позивача та що більшість знайомих, ділових партнерів почали уникати контактів з позивачем та його рідними. Так само суд відхиляє доводи позивача щодо того, що факт його незаконного затримання залишається прихованим протягом 14 років, оскільки, як пояснив у судовому засіданні сам позивач, даний факт розслідується Державним бюро розслідувань. Суд вважає доведеними спричинення позивачеві душевних страждань та стресу внаслідок затримання позивача протягом 8 годин та неможливості у цей час вільно пересуватися та залишити за бажанням приміщення ДПС у Тернопільській області, що спричинило позивачеві моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. При цьому суд враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] неодноразово звертався до суду з позовами про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури в межах кримінальної справи № 1681122, що дає підстави вважати, що позивач зловживає правом на відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлений мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі - 6700 грн. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що розмір компенсації за завдану [PERSON] моральну шкоду за період з 17.04.2008 до 24.04.2008 становить 1787 грн (6700 грн / 30 днів х 8 днів = 1786,66 грн). За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивача, обсяг заподіяної йому шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, суд доходить висновку, що з Держави Україна на користь позивача слід стягнути компенсацію за відшкодування моральної шкоди у сумі 1787 грн. Указаний розмір відшкодування суд вважає таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодує завдану позивачеві моральну шкоду.

Outcome: partial