Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

06 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №457633 від 29 грудня 2020 року (далі - Договір-1) у розмірі 40347,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі - ТОВ "СЛОН КРЕДИТ") та відповідачем укладено Договір-1. На виконання умов Договору-1 кредитодавець надав позичальнику, яким є позивач, грошові кошти у сумі 13000 грн 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути отриману суму до 29.12.2022 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених Договором-1. ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" свої зобов`язання за Договором-1 виконало у повному обсязі надавши відповідачу кредитні кошти. В подальшому, на підставі Договору відступлення прав вимоги від 30.06.2021 право грошової вимоги до [PERSON] за Договором-1 перейшло від ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Відповідач свої зобов`язання за Договором-1 не виконав, у зв`язку із чим, станом на 06.12.2022 має заборгованість у розмірі 40347,58 грн, яка складається з наступного: 15638,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19119,33 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 307,19 грн - 3% річних, 1010,67 - інфляційні втрати. 03 лютого 2023 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за місцем його реєстрації. Станом на 10 травня 2023 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.12.2020 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір №457633 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 13000 грн 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредитору кошти у строк до 29.12.2022, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки. (а.с. 8-13) Пунктом 1.5. Договору-1 передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9 125 % річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних. Відповідно до п. 3.1. Договору-1 нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору-1, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором-1. Пунктом 3.2. Договору-1 встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Позикодавець зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу обумовлену договором суму кредитних коштів. (а.с. 17) Разом з тим, як вбачається розрахунку заборгованості, відповідач не виконувала належним чином умови Договору-1, у зв`язку з чим станом на 30.06.2021 утворилася заборгованість в розмірі 19910,38 грн, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 17641,44 грн; заборгованості за відсотками в розмірі 4292,97 грн. (а.с. 18-19) 30.06.2021 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу №30-06/21. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі за Договором-1, що укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до Договору-1 [PERSON] має загальну заборгованість 19910,38 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 15638,22 грн та заборгованості по процентам 4272,16 грн, яка підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 18) Предметом договору факторингу є відступлення права грошової вимоги, яка відступає до факторові виключно в частині тих сум, що визначені в реєстрі боржників. (а.с. 20-32) Виконання умов договору факторингу підтверджується копією платіжного доручення №263230010 від 30.06.2021 про сплату ціни прав вимоги на виконання грошових зобов`язань згідно із договору факторингу № 30-06/2021 від 30.06.2021. (а.с. 33) Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76 - 79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, Договір-1 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року за №675-VIII (далі - Закон №675-VIII) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року за №851-IV (далі - Закон №851-IV), електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. Закону №851-IV, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №851-IV, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Укладаючи Договір-1, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону №675-VIII, хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи. Про реєстрацію свідчить: надання відповідачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, розмір доходів; підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування). Так, сторони Договору-1 досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону №675-VIII). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Як зазначалось вище, позивач придбав права вимоги до відповідача у справі на суму 19910,38 грн. Згідно зі статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення. Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Ураховуючи зазначені вище вимоги закону, а також передбачений договором факторингу №30-06/2021 від 30 червня 2021 року обсяг прав нового кредитора, який обмежений виключно правом грошової вимоги у межах боргу [PERSON] на момент укладення договору факторингу на загальну суму 19910,38 грн, що прямо передбачено п. 2.3 та п. 2.4 Договору, тому ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" не має права здійснювати нарахування та вимагати стягнення процентів за користування кредитом після 30.06.2021. За таких обставин, заборгованість у сумі 19910,38 грн підлягає стягненню з відповідача на користь нового кредитора - ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ". Права продовжувати нараховувати проценти за користування кредитом ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", як новий кредитор, за умовами договору факторингу № 30-06/2021 від 30 червня 2021 року не набуло, а тому позовні вимоги про стягнення 19119,33 грн боргу по процентах за користування кредитом згідно з умовами Договору-1 є безпідставними та задоволенню не підлягають. Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних згідно зі ст.625 ЦК України, то суд приходить до висновку, що розрахунок інфляційних та 3% річних позивачем проведений вірно, тому із відповідача на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" також підлягають стягненню нараховані 3% річних у сумі 307,19 грн та втрати від інфляції в сумі 1010,67 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за Договором-1 станом на 30.06.2021 в сумі 19910,38 грн, а також 3% річних у сумі 307,19 грн та втрат від інфляції в сумі 1010,67 грн, що разом складає 21228,24 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 40347,58 грн, з яких задоволено вимоги на суму 21228,24 грн, а тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимоги слід стягнути з відповідача на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» судовий збір в розмірі 1305,34 грн. Щодо витрат ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на правову допомогу суд вважає зазначити наступне. Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року за №5076-VI (далі - №5076-VI), видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно із ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, а саме, витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019. Судом встановлено, що 07.10.2022 між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір про надання правової допомоги №07-10/2022. Надано платіжне доручення №343550030 від 10.11.2022, заявка на надання юридичної допомоги №275 від 01.11.2022 на суму 9000 грн, витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги №07-10/2022. Так, Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial