Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була поширена [PERSON] у відеозаписі програми «Добрий вечір» на телеканалі «Kyiv life», зазначивши під час промови наступне: «До прикладу, пан [PERSON], його права рука, перший заступник, якого за руку хвата…, хапали правоохоронні органи в кабінеті на хабарі. Ну, тоді він не говорив про політичний тиск. Мене просто трішки дивує сам підхід. Замість того, щоб сказати: так, я готовий співпрацювати. Якщо є корупція, а вона є і пан [PERSON] не раз сам говорив, що корупція, і він звертається до правоохоронних органів і хоче щоб вони спрацювали». Відеозапис програми «Добрий вечір» на телеканалі «Kyiv life» був розміщений [INFO] в соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] . Позивач також просить: 1) зобов`язати [PERSON] не пізніше 5 (п`яти) днів з дня набрання рішення законно сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення у соціальній мережі [INFO] (веб-сайт [INFO] ) в профілі користувача « [PERSON] » ( [INFO] ) публікації-спростування з обраною аудиторією, якій вона має бути доступною для перегляду (з налаштуванням конфіденційності) - «Доступно всім» під заголовком «Спростування недостовірної інформації стосовно [PERSON] » та з викладенням вступної та резолютивної часини рішення суду у даній справі; 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати у розмірі 24496 (двадцять чотири тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дізнався із соціальній мережі Facebook, що відносно нього була розповсюджена негативна, недостовірна інформація, яка поширена відповідачем про те, що [PERSON] було викрито правоохоронними органами в службовому кабінеті під час одержання неправомірної вигоди. Позивач посилається на висновок експерта № 056/205 від 27 серпня 2021 року, який виконано експертом ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» та складено на замовлення позивача. Позивач стверджує, що поширена відповідачем інформація є неправдивою та порушує права позивача на повагу до їх честі, гідність та на недоторканість ділової репутації. На підставі викладеного просив позов задовольнити. 21.10.2021 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2021 року зазначену вище справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 року справу передано в провадження судді Шум Л.М.. Ухвалою суду від 18.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. 11.01.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірної та її спростування. У відзиві відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що сказане нею щодо позивача є виключно її особистою думкою, оціночним судженням та вираженням особистих поглядів, за які вона не може нести відповідальність. Зауважено, що позивач є публічною особою і повинен прийняти той факт, що межа допустимої критики щодо нього та його діяльності є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Стосовно висновку експерта, наданого позивачем, зазначила, що наданий позивачем висновок не є допустимим доказом, оскільки його виконано особою, яка не є судовим експертом з певної спеціальності та не внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів, а тому такий висновок, наданий позивачем, не може бути прийнятий судом до уваги. Також до відзива був долучений висновок судового експерта № 15128 від 29 грудня 2022 р. (свідоцтво судового експерта № 297-21/Д, строк дії до 30.01.2023р.) та копію листа Міністерства Юстиції України № 123796/ПІ-П-3569/6.3 від 28.12.2022 року з додатком - Витяг з державного Реєстру атестованих судових експертів, який містив підтвердження того, що судовий експерт Ткачук Ірина Анатоліївна є в Реєстрі атестованих судових експертів. 15.03.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.04.2023 року в судовому засіданні представники позивача заявили клопотання про виклик до суду для надання пояснень експерта [PERSON] та судового експерта Ткачук І.А. 20.04.2023 року у судовому засіданні представники позивача підтримали поданий позов. Представник відповідача надав суду пояснення, в яких зазначив, що проти задоволення позову заперечує. 04.05.2023 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що розповсюджена інформація є недостовірною, тому підлягає спростуванню. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачам в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши учасників судового розгляду, пояснення експерта [PERSON], дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідач [INFO] в соціальній мережі Facebook у відеозаписі програми «Добрий вечір» на телеканалі «Kyiv life» зазначив під час промови наступне: «До прикладу, пан [PERSON], його права рука, перший заступник, якого за руку хвата…, хапали правоохоронні органи в кабінеті на хабарі. Ну, тоді він не говорив про політичний тиск. Мене просто трішки дивує сам підхід. Замість того, щоб сказати: так, я готовий співпрацювати. Якщо є корупція, а вона є і пан [PERSON] не раз сам говорив, що корупція, і він звертається до правоохоронних органів і хоче щоб вони спрацювали». Разом із тим, судом встановлено, що оскаржувані позивачем висловлювання відповідача в інтерв`ю є лише частиною відповіді, яка має розглядатись цілісно без поділу на ізольовані висловлювання. Позивач стверджує, що вищенаведена інформація, є недостовірною, такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, крім того вказує на винуватість позивача та створює уявлення у громадськості про наявність доведеного факту вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України і являється твердженням, а не оціночним судженням. Відповідно до положень ч. ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Під поняттям «ділова репутація», як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні чи негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій, тощо), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальній групи. Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Також слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 (надалі Пленуму Верховного Суду України), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд дійшов до висновку, що в оскаржуваній інформації, яку слід розглядати у контексті всієї відповіді відповідача під час інтерв`ю, слідує висловлювання відповідача, яке містить маркер оцінки, а саме висловлювання «є підозра на корупцію, я не суд, не слідчий і так далі…» Суд вважає, що наявність у відповіді відповідача вставної конструкції «є підозра на корупцію, я не суд, не слідчий і так далі …» вказує на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора на подію, його суб`єктивною оцінкою того, що відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваної події. Суд також вважає, що інформація, яка міститься на веб-сторінці за посиланням: [INFO] та яку позивач просить спростувати, не містить жодних фактичних даних, які можна було б вважати недостовірними та такими, що порушують права позивача, натомість зазначені фрази містять оціночні судження, з огляду на наступне. Судом встановлено, що в інтерв`ю відповідачем був використаний стиль міркування, тобто критичний аналіз інформації, на підставі якої відповідач зробив певні висновки, як власні судження про ті чи інші обставини. На наведене вказує побудова викладу всієї інформацію в інтерв`ю, а саме: що висловлювання відповідача не містять стверджувального характеру щодо позивача тобто не підтверджує що позивача було саме «схоплено на корупції», «затримано за майновий злочин» або «оголошено підозру» у вчинені злочину, а лише говорить про те, що в кабінеті позивача провадились певні слідчі дії: «пан [PERSON], його права рука, перший заступник, якого за руку хвата…, хапали правоохоронні органи в кабінеті на хабарі...», після чого наведено фактичні дані про те, що в структурних підрозділах КМДА проводились обшуки, тобто фактичні обставини/докази, на якому ґрунтуються оціночне судження та розмірковування: «…якщо так сталося, що дійсно і в зеленбуді, і в Київсвітло, і в Київавтодорі, і решта там десь 11 місць куди прийшли …», та на останок висловлено оціночний критичний власний висновок «є підозра на корупцію, я не суд, не слідчий і так далі…». Про те, що і в кабінеті пана Поворозника проводили обшуки працівники правоохоронних органів в квітні 2020 року, у зв`язку із ймовірним отриманням ним неправомірної вигоди, писали та говорили безліч ЗМІ, тому відповідач лише інтерпретувала поширенні в свій час ЗМІ відомості щодо позивача. Обставини проведення обшуку в кабінеті позивача, в квітні 2020 року, були також підтверджені під час судового розгляду даної справи його представниками. Тому суд вважає , що у висловлюванні відповідача, яке є предметом спору, а саме: «…пан [PERSON], його права рука, перший заступник, якого за руку хвата…, хапали правоохоронні органи в кабінеті на хабарі...», відсутні: -фактичні дані щодо незаконного використання позивачем, як службовою особою, своїх прав і посадових можливостей з метою особистого збагачення; -згадування про порушені кримінальні провадження щодо зловживань владою та службовими повноваженнями; -конкретизація часу ймовірної події; -суми вилучених правоохоронцями грошових коштів; -згадування про будь-які прийняті процесуальні рішення, тощо. Висловлювання відповідача, є особистою інтерпретацією поширених у ЗМІ відомостей щодо підозри позивача у корупційній діяльності, правдивість яких не підлягає спростуванню чи доведенню відповідачем, оскільки не містить тверджень про конкретні дані та обставини події, а є суб`єктивною оцінкою, особистим трактуванням загальновідомої інформації. Статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи положення статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. В даному випадку сторонами не заперечується, що позивач є публічною особою, який обіймав та досі обіймає посаду першого заступника голови Київської міської державної адміністрації. У зв`язку із цим, позивач є публічною особою, а тому в контексті статті 10 Конвенції він має бути готовим, що межа критики його особи та дій є більшою, ніж у непублічної особи. Так, відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. У рішенні від 07.02.2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Слід також зазначити, що поширена інформація входить до предмету суспільного інтересу, оскільки стосується дій позивача як публічної особи на керівній посаді Київської міської державної адміністрації. Таким чином, з огляду на суб`єктний склад сторін та загальний зміст публікації, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, однак стилістика публікації в цій частині та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача. Тому суд дійшов висновку, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому поширена інформація, крім того, що являється оціночним судженням, також відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів. Право на висловлення суб`єктивної позиції здійснене цілком у межах свободи вираження поглядів, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, жодна із підстав обмеження такої свободи, вичерпно визначених цією ж статтею, не наявна. В даному випадку, суд окремо звертає увагу і на ту обставину, що наданий позивачем висновок експерта № 056/205 від 27 серпня 2021 року, який виконано експертом ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», яким визнано, що оскаржувана інформація є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями і містять інформацію негативного характеру щодо [PERSON] не приймається судом до уваги з огляду на наступне: Судом було встановлено, що висновок експерта № 056/205 від 27 серпня 2021 року, на замовлення позивача було складено експертом ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» [PERSON]., який був допитаний в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Тобто, висновок експерта, порядок призначення та проведення експертизи, якщо така здійснюється для судового розгляду, повинні відповідати вимогам законодавства про проведення судових експертиз. Таким, зокрема, є Закон України «Про судову експертизу» та Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року. Відповідно до вимог п. 1.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертиних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експетртну діяльність, забезпечують проведення екпертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за №1431/20169. Відповідно до п. 3,4 Загальних положень Інструкції вказана інструкція поширюється на судових експертів, що не працюють у держаних спеціалізованих експертних установах та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Судовий експерт здійснює свою діяльність з певного виду експертної спеціальності та на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерство юстиції України відповідно до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.03.2015 за №249/26694. В силу вимог п. 3 розділу ІІІ Інструкції у письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта. У наданому позивачем висновку експерта № 056/205 від 27 серпня 2021 року не зазначено реквізитів та строку дії свідоцтва експерта, яким здійснено експертне дослідження. Крім того, експерт, яким складений зазначений висновок, не входить до Реєстру атестованих судових експертів. Отже, суд не приймає до уваги висновок експерта № 056/205 від 27 серпня 2021 року, що був наданий позивачем та вважає, що позивач для підтвердження своєї позиції використовує лише власне бачення та власні доводи, що не підкріплені фактами. Натомість суд поділяє думку судового експерта зазначену у висновку № 15128 від 29.1.2022р. за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, про те, що у висловлюваннях [PERSON] відсутня змістовно-фактуальна інформація щодо викриття правоохоронними органами [PERSON] у службовому кабінеті під час одержання неправомірної вигоди, яка може вважатися принизливою для честі й гідності [PERSON] та завдати шкоди його діловій репутації. А також те, що висловлювання [PERSON] стосовно [PERSON] зазначені в соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] викладені у формі оцінного судження. Судом встановлено, що судовий експерт Ткачук Ірина Анатоліївна має вищу філологічну освіту другого рівня за ступенем магістра, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю «Лінгвістичне дослідження мовлення», стаж роботи з 2011 року. Кваліфікація судового експерта підтверджується свідоцтвом № 712-18 від 18.11.2021р., виданого Міністерство юстиції України, інформацію про який зазначено у Витягу з державного Реєстру атестованих судових експертів, що міститься в матеріалах справи, який надано разом з листом Міністерства Юстиції України № 123796/ПІ-П-3569/6.3 від 28.12.2022 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд доходить висновку, вищезазначені висловлювання відповідача [PERSON] є його особистою думкою та сформованим переконанням, не містять будь-яких фактичних неправдивих даних, не несуть будь-якого негативного навантаження і, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, не посягають на честь, гідність та ділову репутацію позивача - [PERSON] .

Outcome: dismissed