Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури Семенюк В.А. в\~інтересах держави\~в особі\~Літинської селищної\~ради звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про витребування у нього земельної ділянки площею 2,0га, з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, що розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області. Просив стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що Вінницькою окружною прокуратурою під час реалізації повноважень, зазначених ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено випадок незаконного вибуття з державної у приватну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, розташованої на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області. Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що 11.05.2021 державним реєстратором Брацлавської селищної ради зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером: 0522480800:01:000:0321, площею 2,0га. Підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку стало рішення 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.10.2020 №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», відповідно до якого затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована на території Бірківської сільської ради, та передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером: 0522480800:01:000:0321, площею 2,0га, для особистого селянського господарства, розташовану на території Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області. Водночас, як вбачається з інформації, отриманої з архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації, 34 сесія 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 16.10.2020, не приймала рішення №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність». Отже, з вищевикладеного вбачається, що на реєстрацію державному реєстратору речових прав Брацлавської селищної ради було надано підроблений документ - рішення 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.10.2020 №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність». За даним фактом Вінницькою окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. Відповідно до інформації, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, земельна ділянка з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321 знаходиться за межами населеного пункту на території колишньої Бірківської сільської ради, а на даний час - на території Літинської селищної територіальної громади. Таким чином, вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вибула з державної власності поза волею власника - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Отже, [PERSON] незаконно набув право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, площею 2га, а тому необхідно витребувати зазначену земельну ділянку на користь законного власника. В подальшому [PERSON] продав зазначену земельну ділянку [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.08.2021, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. за реєстровим №5822. Цього ж дня право власності на дану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] , який є власником земельної ділянки і на даний час. При цьому, [PERSON] придбав вказану земельну ділянку у особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. А тому, вищевказана земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача [PERSON] на користь Літинської селищної ради. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 01.03.2023 провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 03.03.2023. Одночасно, ухвалою від 01.03.2023 забезпечено позов шляхом: накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, площею 2,0га, що розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, яка на праві власності належить [PERSON] ; заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, площею 2,0га, що розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області; заборони відповідачу - [PERSON] вчиняти\~дії,\~спрямовані на\~відчуження,\~поділ чи\~об`єднання\~земельної ділянки\~з кадастровим\~номером 0522480800:01:000:0321,\~площею 2,0га,\~що розташована\~на території\~колишньої Бірківської\~сільської ради\~Літинського району\~Вінницької області;\~заборони державним\~кадастровим реєстраторам\~вчиняти дії,\~спрямовані на\~внесення відомостей\~до Державного\~земельного кадастру\~щодо поділу\~чи об`єднання\~земельної ділянки\~з кадастровим\~номером 0522480800:01:000:0321,\~площею 2,0га,\~що розташована\~на території\~колишньої Бірківської\~сільської ради\~Літинського району Вінницької області. Ухвалою від 30.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.04.2023, який відкладено на 10.05.2023 за клопотанням відповідача. Прокурор Лащук В.М. в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідача-адвокати Мусулевський А.А. та Гунько О.А. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Зокрема вказали на те, що прокурором не доведено всіх обставин, які мають значення для задоволення позову. Крім того, зазначили, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки, а її витребування буде втручанням у його власність, що нестиме надмірний тягар для останнього. Також вказали на відсутність у Державному реєстрі речових прав відомостей щодо, зокрема, обтяжень земельної ділянки, яка була предметом договору купівлі-продажу, що свідчить про його добросовісність, як набувача земельної ділянки. Одночасно, послались на правові позиції, викладені у рішеннях вищих судів. Від Літинської селищної ради надійшов лист про розгляд справи без участі представника селищної ради. Вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд,\~заслухавши пояснення\~учасників,\~дослідивши наявні\~в матеріалах\~справи,\~докази в\~їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 11.05.2021 державним реєстратором Брацлавської селищної ради Вінницької області зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером: 0522480800:01:000:0321, площею 2,0га (а.с.10-11). Підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку стало рішення Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.10.2020 №332. Разом із тим, вищевказану земельну ділянку [PERSON] відчужено відповідачу у справі [PERSON] на підставі договору купівлі продажу №5822 від 17.08.2021. До матеріалів справи долучено скан-копію вищевказаного рішення, що міститься в електронній формі у відповідній реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.12). З наданої скан-копії вбачається, що рішенням 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області від 16.10.2020 №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована на території Бірківської сільської ради, та передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером: 0522480800:01:000:0321, площею 2,0га, для ведення особистого селянського господарства, З інформації, отриманої з архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації, 34 сесія 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, яка відбулась 16.10.2020, не приймала рішення №332 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі її у власність», згідно протоколу та списку рішень, прийнятих на сесії (а.с.13-17). Рішення №332 приймалось 34 сесією 7 скликання Бірківської сільської ради від 16.10.2020 та стосувалось питання надавання сільському голові Бірківської сільської ради щорічної основної відпустки та матеріальної допомоги (а.с.18). Згідно інформації, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.08.2022 №0-2-0.6-2974/2-22, земельна ділянка з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321 знаходиться за межами населеного пункту на території колишньої Бірківської сільської ради, на даний час на території Літинської селищної територіальної громади. (а.с.19). Станом на 16.10.2020 розпорядником даної земельної ділянки було Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області і вона перебувала у державній власності. Вінницькою окружною прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом №50/15155 вих22 від 07.12.2022 проінформовано Літинську селищну раду про виявлення вищевказаних порушень земельного законодавства з метою з`ясування позиції селищної ради щодо самостійного захисту права власності територіальної громади на спірну земельну ділянку (а.с.21). Літинська селищна рада листом №05-29/1551 від 09.12.2022 повідомила Вінницьку окружну прокуратуру про те, що перевірка законності набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відноситься до її компетенції та просить про звернення до суду із позовною заявою в інтересах держави в\~особі Літинської\~селищної ради\~щодо витребування та повернення земельної ділянки (а.с.22,23). Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Положеннями ч.1, 2 ст.373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на неї гарантується Конституцією України, а набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч.1-3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами, що розпорядником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321 станом на 16.10.2020 було Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області і вона перебувала у державній власності. Водночас, внаслідок незаконних дій третьої особи, вказана земельна ділянка вибула із володіння її законного власника. За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13\~ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу на те, що сторонами не наведено аргументів та не надано доказів на доведення правильності та обґрунтованості передачі [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки. Таким чином суд приходить до висновку, що вказана земельна ділянка вибула з володіння власника не за його волею, а виключно внаслідок незаконних дій третьої особи. Так, Бірківська сільська рада, жодних рішень щодо передачі цієї земельної ділянки у власність [PERSON] не приймала. Разом з тим, ч.1\~ст.388 ЦК України\~передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на подальше відчуження незаконно отриманої [PERSON] у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, - інтереси власника - держави - продовжують бути порушеними. Відповідно до статей\~317,\~319 ЦК України\~саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Добросовісне набуття в розумінні\~статті 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.\~Необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника. Рішення за №332 від 16.10.2020 щодо розпорядження спірною земельною ділянкою Бірківською сільською радою не приймалося, тобто спірні земельні ділянки вибули з володіння власника - держави, поза його волею та на підставі неіснуючих рішень. Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц. В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц вказано, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом). За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16 зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується». Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (вказаний висновок викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20)). Необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки, а відсутність такого рішення з боку держави як власника земельних ділянок, свідчить про відсутність рішення уповноваженого органу виконавчої влади, на підставі якого відповідач набув право власності на земельну ділянку. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Отже, судом встановлено, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) рішення органу місцевого самоврядування, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, а тому, що в даній справі підлягають застосуванню положення\~ст.388 ЦК України\~про витребування майна у [PERSON] як у добросовісного набувача. Також, судом враховано, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність та повернення у державну власність землі, яка вибула з власності держави незаконно поза її волею. Суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю. Таким чином, таке втручання є законним, воно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. При цьому, інтереси власника, який позбувся володіння земельною ділянкою внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси набувача, який набуває право власності на майно. Отже за обставин цієї справи, вимоги позивача про витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння є обґрунтованими. Матеріали справи не місять підстав вважати, що витребування земельної ділянки є «надмірним тягарем» для [PERSON] , а протилежне не доведене його представниками. Заперечення представників відповідача, надані в судовому засіданні та викладені у письмових поясненнях, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують, а тому відхиляються. Одночасно, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, [PERSON] , із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі\~статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 591/6566/20-ц (провадження № 61-19528св21), від 25 липня 2022 року у справі № 278/607/17 (провадження № 61-2068св21). Разом з тим, відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом (тобто з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України,національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Враховуючи вищевказані зміни до законодавства, спірна земельна ділянка повинна витребовуватись на користь нового власника Літинської територіальної громади в особі Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Тому суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про наявність правових підстав для витребування від відповідача на користь Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області земельної ділянки площею 2,0га, з кадастровим номером 0522480800:01:000:0321, що розташована на території колишньої Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі. Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4026,00грн (2684.00грн за подання позовної заяви до суду та 1342.00грн за подання до суду заяви про забезпечення позову). Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved