Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

03.01.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комплексним договором №5/1812947 від 26.02.2019 року, станом на 07.12.2022 року, у загальному розмірі 36930 гривень 67 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 21171 гривня 72 копійки; заборгованості по відсоткам - 968 гривень 77 копійок; заборгованості за комісією - 3608 гривень 70 копійок; пені - 1770 гривень 88 копійок; інфляційних нарахувань - 9410 гривень 60 копійок, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26.02.2019 між АТ «Креді Агріколь Банк», [PERSON] та ПрАТ «МетЛайф» укладено комплексний договір №5/1812947, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 31380,00 грн. на споживчі потреби строком до 25.08.2020, у тому числі, на сплату страхового платежу за договором страхування життя. 05.06.2019 між АТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, а 24.01.2020 підписано реєстр прав вимог до договору, відповідно до яких до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором. Зауважує, що кредитором виконано умови комплексного договору, згідно п.1.1, 1.2 перераховано кошти в сумі 1380,00 грн. (отримувач Металайф ПРАТ) та 30000,00 грн. (отримувач [PERSON] ), що підтверджується даними рахунку строкової заборгованості. Станом на 07.12.2022 відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом, в результаті чого утворилася заборгованість у заявленному до стягнення розмірі. Як зазначає представник позивача, відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Укрфінстандарт». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2023 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання призначене на 03.05.2023 року сторони по справі не з`явились, про причини неявки відповідач суд не повідомив. Позивач 02.03.2023 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляду справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення 28.02.2023 року судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , яка встановлена у відповідності до відповіді з Відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, однак відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження п`ятнадцятиденний строк, не надав. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2019 року між АТ «Креді Агріколь Банк», [PERSON] та ПрАТ «МетЛайф» укладено комплексний договір №5/1812947, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 31380,00 грн. на споживчі потреби строком на 18 місяців, тобто до 25.08.2020 року включно. Відповідно до п.1.2 комплексного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк». Відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.3.1 комплексного договору, підлягають сплаті позичальником щомісячно, в розмірі 11,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором. Комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до 1.3.2 договору, слід сплачувати щомісячно в розмірі 2.30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 договору. П.3.1 комплексного договору передбачено обмеження зі сплати пені: у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. 05.06.2019 між АТ «Креді Агріколь банк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №І-2019, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог (боржників) від 24.01.2020, заборгованість [PERSON] за комплексним договором №5/1812947 від 26.02.2019 року становить 26373,11 грн. За умовами комплексного договору, у разі прострочення виконання зобов`язання з відповідача підлягає стягненню також інфляційне збільшення та пеня (не більше ніж 15% від суми простроченого платежу). 09.02.2022 року ТОВ ФК «Укрфінстандарт» направлено на ім`я відповідача досудову вимогу за вих. №1988, в якій повідомило [PERSON] про заміну кредитору за комплексним договором №5/1812947 від 26.02.2019 року, наявною заборгованістю станом на 09.02.2022 року,в сумі 26373,11 грн., а також про обов`язок її сплати. У відповідності до наданих до суду розрахунків заборгованості, у зв`язку з невиконанням умов комплексного договору №5/1812947 від 26.02.2019 року, у [PERSON] станом на 07.12.2022 року наявна заборгованість у загальному розмірі 36930 гривень 67 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 21171 гривня 72 копійки; заборгованості по відсоткам - 968 гривень 77 копійок; заборгованості за комісією - 3608 гривень 70 копійок; пені - 1770 гривень 88 копійок; інфляційних нарахувань - 9410 гривень 60 копійок. Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення [PERSON] від виконання зобов`язань за комплексним договором №5/1812947 від 26.02.2019 року, суду не надано. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.638,639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст.634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. (ч.2 ст.640 ЦК України) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що між сторонами належним чином укладено комплексний договір №5/1812947 від 26.02.2019 року, за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти в сумі 31380,00 грн., які виплачені останньому належним чином. Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема сплату наявної заборгованості за договором, на що посилається позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають задоволенню, стягненню з відповідача, у зв`язку з невиконанням умов комплексного договору №5/1812947 від 26.02.2019 року, підлягає на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» заборгованість станом на 07.12.2022 року у загальному розмірі 36930,67 грн. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2481,00 грн. На підставі вищевикладена

Outcome: approved