Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальності «САФАРІ ПЛЮС» про стягнення боргу за договором про надання поворотної фінансової допомоги, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 30.11.2022 року б/н, [PERSON] передала відповідачу, а останній прийняв грошові кошти в сумі 278000,00 грн. За умовами договору позичальник повинен був повернути позику, проте не виконав своїх зобов`язань. Тому позивач змушена була звернутись до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «САФАРІ ПЛЮС» в судове засідання не з`явився, проте подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого посилання позивача на наявність боргу Товариства перед [PERSON] є обґрунтованим та підтверджується наявними у відповідача письмовими доказами. Зокрема, відповідач зобов`язувався достроково повернути позивачу борг у сумі 278000,00 грн. за договором про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 30.11.2022 року до 01.01.2023 року. За цих обставин, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Також просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 30.11.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, відповідно до змісту якого [PERSON] зобов`язалась надати ТОВ «САФАРІ ПЛЮС» поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 278000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути її до 29.11.2023 року (а.с. 3). Відсотки на фінансову допомогу, що надається за цим договором не нараховуються та не сплачуються. Факт передачі грошових коштів за договором підтверджується розпискою та банківськими квитанціями (а.с. 19, 20-21). Згідно з п.п. 2.1 договору, кредитор має право вимагати дострокового повернення фінансової допомоги у випадку ліквідації чи реорганізації позичальника. Абзацом 2 ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На виконання вимог цієї статті, 23.12.2022 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 16-17). 26.12.2022 року ТОВ «САФАРІ ПЛЮС» було надано позивачу відповідь на вимогу, відповідно до якої Товариство погоджується на дострокове розірвання договору про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 30.11.2022 року та зобов`язується достроково повернути їй борг у сумі 278000,00 грн. до 01.01.2023 року (а.с. 18). Проте, сума позики досі позивачу не повернута. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що була передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Тому, на підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 278000,00 грн. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2780,00 грн., та враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 50 відсотків судового збору, тобто в розмірі 1390,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, щодо решти 50 відсотків судового збору, то за вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved