Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що 20 листопада 2006 року вона була прийнята на службу в органи внутрішніх справ - до Державної кримінально-виконавчої служби України. Відповідач по справі також проходив службу в органах внутрішніх справ - обіймав посаду заступника начальника по роботі з персоналом Костянтинівського районного відділу міліції, був її куратором. Між ними виникла взаємна симпатія, відповідач став запрошувати її на побачення, в гості додому, на відпочинок. З часом відносини між ними стали близькими, було кохання з простими людськими побажаннями. В 2011 році вона була переведена служити до м.Києва, проте вони продовжили підтримувати відносини із відповідачем, зустрічалися, телефонували, надсилали фото; коли вона приїжджала додому, [PERSON] її зустрічав і вони разом проводили час. Відповідач по справі був знайомий з її батьками. В грудні 2014 року повідомила відповідача про те, що вона вагітна, на що отримала відповідь, що дитина не потрібна. Вагітність була першою, бажаною, тому вона вирішила народжувати дитину. Останній раз зустрічалась із [PERSON] у нього вдома, коли була на четвертому місяці вагітності. На побаченні відповідач зрозумів, що вона не перервала вагітність і в подальшому припинив спілкуватись з нею та бачитись. [INFO] вона народила сина - [PERSON] , біологічним батьком якого є відповідач по справі [PERSON] . Оскільки в шлюбі з батьком дитини вона не перебувала і заява про визнання батьківства на підставі ст.126 СК України подана не була, державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Після народження онука її мати - [PERSON] з власної ініціативи декілька разів надсилала відповідачу фотографії сина, однак з його поведінки вбачається, що визнавати дитину він наміру не має. Син [PERSON] проживає разом із нею, знаходиться на її утриманні. Дитина підросла і з часом стала цікавиться своїм батьком. Підставою для звернення до суду з позовом є охоронюваний законом інтерес дитини - знати свого батька і перебувати у правовому зв`язку з ним. Позивачка [PERSON] просить: - визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни до актового запису № 1950 від 11 вересня 2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, зазначивши батьком [PERSON] , громадянина України; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року відкрите провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2021 року у цивільній справі № 233/4650/21 призначено судово-генетичну експертизу; провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 16 лютого 2022 року до суду від ТОВ «Мама Папа» надійшов лист, яким повідомлено, що ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2021 року залишено без виконання у зв`язку з неявкою [PERSON] на експертизу. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2022 року провадження у цивільній справі № 233/4650/21 поновлено. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2023 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що знайома з відповідачем по справі з 2006 року; їх стосунки з часом з ділових перетворились у близькі. [PERSON] був знайомий з її батьками, часто бував у них вдома. Після того, як вона повідомила відповідачу про вагітність, він припинив відносини з нею, давши зрозуміти, що не бажає народження дитини. Після її звернення до суду з позовом про визнання батьківства [PERSON] в телефонній розмові повідомив про намір визнати сина, проте до теперішнього часу так цього і не зробив; до експертної установи, якій ухвалою суду було доручено проведення судово-генетичної експертизи, з метою відібрання зразків для дослідження не з`явився і з того часу на зв`язок з нею не виходив. Представник позивачки - адвокат Леус В.М. в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв*язку з чим суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки по справі, в судовому засіданні пояснила, що її донька [PERSON] тривалий час підтримувала близькі стосунки із [PERSON] , який часто бував у них вдома. Про ці відносини також були обізнані батьки відповідача. [PERSON] та відповідач іноді зустрічались у квартирі, належній позивачці, іноді - за місцем мешкання відповідача. Зустрічались відкрито, протягом тривалого часу - декількох років, їх сприймали як пару; вони разом відзначали свята, організовували відпочинок. Після того як [PERSON] була переведена по роботі до м.Києва, відповідач часто навідував її у м.Ірпіні, де вони зустрічались. Зі слів доньки їй відомо про те, що [PERSON] не хотів народження дитини і через деякий час після того, як дізнався про її вагітність, припинив відносини з нею та будь-яке спілкування. Вона особисто намагалась налагодити спілкування дитини з батьком, відправляючи останньому фотокартки сина у Вайбері, але [PERSON] не відповідав на її повідомлення. Їй відомо про те, що [PERSON] мав намір приїхати до м.Києва для відбору зразків з метою проведення експертизи на предмет визначення батьківства, але не приїхав. Свідок [PERSON] , яка є знайомою позивачки по справі, в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома із сторонами по справі, часто бувала в гостях вдома у [PERSON] в м.Ірпінь. В період часу приблизно з 2013 року до 2015 року декілька разів була в гостях у [PERSON] на свята та у вихідні дні, під час її візитів у останньої вдома був [PERSON] . У відносинах між [PERSON] та [PERSON] панували симпатія та кохання, вона сприймала їх як пару і припускала, що вони одружаться. Зі слів [PERSON] їй відомо про те, що відносини припинились після того, як [PERSON] дізнався про її вагітність, оскільки він не хотів народження дитини. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , з`ясувавши позицію третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1950, складеного 11 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, відомості про батька [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , були внесені відповідно до заяви матері згідно з ч.1 ст.135 СК України (а.с.9). Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] та біографічної довідки, [PERSON] в теперішній час обіймає посаду головного фахівця відділу протидії корупції Управління власної безпеки та протидії корупції апарату Державної служби України з надзвичайних ситуацій (а.с.12-14). З довідки Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації від 20 вересня 2021 року № 109.109./М-1735 та довідки державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 20 вересня 2021 року № 183/51 вбачається, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.15, 16). [PERSON] навчається у Ірпінській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 17, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу від 13 вересня 2021 року № 412 (а.с.23). Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України). Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2021 року за клопотанням представника позивачки по справі було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Мама Папа». Суд зауважує, що відповідач [PERSON] був присутній в підготовчому засіданні 02 грудня 2021 року, отже достеменно був обізнаний про наявність цивільної справи про встановлення його батьківства та про призначення судом еспертизи на предмет визначення його батьківства відносно народженої позивачкою [PERSON] дитини. Проте, як вбачається з листа медико-генетичного центру «Мама-Папа» від 16 лютого 2022 року (а.с.68), експертиза не була проведена саме через відсутність біологічного матеріалу відповідача [PERSON] , який не з`явився для відбору порівняльних зразків. З листа медико-генетичного центру «Мама-Папа» від 16 лютого 2022 року (а.с.68) вбачається, що на виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2021 року про призначення експертизи сторонам були направлені рекомендованими листами повідомлення про необхідність явки для здачі біологічних зразків на 14 годину 00 хвилин 06 лютого 2022 року. [PERSON] разом із [PERSON] з`явились в призначений час; дитина пройшла ідентифікацію та фотофіксацію, у неї було взято зразки для виконання дослідження. [PERSON] на здачу зразків не з`явився, хоча він був також повідомлений про дату та місце здачі зразків через месенджер Вайбер. На переконання суду, нез`явлення відповідача [PERSON] до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо неї. Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Оцінивши процесуальну поведінку відповідача з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що він ухилився від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням представника позивачки саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. Так, Верховний Cуд України у постанові від 27.04.2017 року у цивільній справі №6-617цс17 прийшов до висновку про можливість визнання факту батьківства у разі ухилення від проведення судово-генетичної експертизи, призначеної судом з метою встановлення батьківства. У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду справи про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). За таких обставин, оцінивши всі докази по справі у сукупності, суд вважає можливим визнати факт, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] та задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 430 ЦПК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідач [PERSON] мешкає окремо від дитини, є повнолітньою працездатною особою, а отже має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити, як законні та обгрунтовані, і стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - з 06 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Суд не бере до уваги скріншоти переписки та фотокарток відповідача і дитини (а.с.17-22), оскільки вони не є належними доказами і не містять інформації щодо предмету доказування по даній цивільній справі. Розподіл судових витрат Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати, пов*язані зі сплатою судового збору за позовні вимоги про визнання батьківства в розмірі 908 грн 00коп. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved