Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

26.12.2022р. [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПП «ДОБРОБУТ» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння і користування. Ухвалою суду від 16.01.2023р. було відкрито провадження у справі (а.с.43). Ухвалою суду від 30.03.2023р. було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.65). Розглянувши справу за правилами\~загального\~позовного провадження, суд встановив наступне. [PERSON] є власником земельної ділянки 6 у масиві [NUMBER] площею 3,900га, кадастровий номер 5124383200:01:005:0026, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Полянецької сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №003495, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 02.01.2003р. за №152 (а.с.29, 34-35). 01.06.2006р. між [PERSON] та ПП «ДОБРОБУТ» був укладений договір оренди землі щодо належної позивачці земельної ділянці, який був належним чином зареєстрований 04.07.2007р., про що свідчить відмітка на самому договорі (а.с.15-16). [PERSON] є власником земельної ділянки 7 у масиві [NUMBER] площею 3,900га, кадастровий номер 5124383200:01:005:0027, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Полянецької сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №003496, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 02.01.2003р. за №153 (а.с.30, 36-37). 01.06.2006р. між [PERSON] та ПП «ДОБРОБУТ» був укладений договір оренди землі щодо належної позивачу земельної ділянці, який був належним чином зареєстрований 04.07.2007р., про що свідчить відмітка на самому договорі (а.с.19-20). [PERSON] є власником земельної ділянки 9 у масиві [NUMBER] площею 3,900га, кадастровий номер 5124383200:01:005:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Полянецької сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №003498, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 02.01.2003р. за №155 (а.с.31, 32-33). 01.06.2006р. між [PERSON] та ПП «ДОБРОБУТ» був укладений договір оренди землі щодо належної позивачу земельної ділянці, який був належним чином зареєстрований 04.07.2007р., про що свідчить відмітка на самому договорі. Визначаючи строк дії вказаних договорів оренди землі, суд виходить з наступного. Як було встановлено ст.18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинної станом на дату укладання договорів оренди, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Велика Палата Верховного Суду постановою від 15.01.2020р. у справі №322/1178/17 сформувала правову позицію, яка була підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі №696/1693/15-ц, відповідно до якої «оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (ч.2 ст.631 ЦК України), моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції ч.3 ст.640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше відповідно до\~ч.3 ст.631 ЦК України. У цій справі сторони узгодили у п.3 договору строк його дії 10 років. У п.9.4 вони передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди, зареєстрованим в установленому законом порядку, а у п.14.1 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації. Інших строків початку чи закінчення дії договору його текст не містить. При цьому, вбачається, що він зареєстрований 30.06.2011р.. Відтак, відповідач обґрунтовано вказував, що строк договору закінчиться 30.06.2021р.». Усі договори оренди землі, що були укладені позивачами з ПП «ДОБРОБУТ», містять п.43, яким встановлено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії, сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації, що повністю відповідає ст.18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинної станом на дату укладання договорів оренди. Інших строків початку чи закінчення дії договорів, їх текст не містить. За таких обставин, враховуючи, що відповідно до п.8 кожного з договорів усі вони були укладені на 15 років, початок дії кожного з договорів збігається з датою їх державної реєстрації (04.07.2007р.), а датою закінчення строку їх дії є 04.07.2022р.. Станом на 04.07.2022р. вже діяв Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», яким Розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України\~було доповнено пунктом 27, який запровадив нове обов`язкове правило, яке застосовується поза волею сторін, та згідно якого під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі, приватної власності. З урахуванням наведених положень п.27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, договори оренди землі, що були укладені позивачами з ПП «ДОБРОБУТ» строком до 04.07.2022р. вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто, вважаються поновленими до 04.07.2023р.. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє\~майно\~від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»). Судом встановлено наявність у ПП «ДОБРОБУТ» законної правової підстави для володіння та користування земельними ділянками позивачів, тобто, встановлено відсутність у позивачів порушеного права, що є підставою для відмови в позові. Посилання позивачів на укладення з відповідачем інших договорів оренди щодо тих самих земельних ділянок, поза їх волевиявленням, суд оцінює критично. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних\~відомостей\~до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 зазначеного Закону загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. З приводу застосування зазначеної презумпції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021р. у справі №916/1415/19 зазначалось, що відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. За правилами ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України позивачі повинні були надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на спростування презумпції правильності відомостей державного реєстру прав на нерухомість. У правовій позиції, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №129/1033/13-ц, зазначалось, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати. Такий самий правовий висновок був зроблений і у п.9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021р. у справі №904/2104/19. Оскільки позивачі не спростували презумпцію достовірності відомостей, що містяться у державному реєстрі прав на нерухомість, то у суду немає підстав ставити ці відомості під сумнів. Суд нагадує, що за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, суд приходить до висновку, що усі відомості, що містяться у державному реєстрі прав на нерухомість та стосуються земельних ділянок, які належать на праві власності позивачам, є достовірними та такими, що підтверджують факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у позові слід повністю відмовити.

Outcome: dismissed