Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

15.11.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Позов обґрунтовується тим, що позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] , та є власницею 1/2 її частини. Іншим співвласником 1/2 частини квартири є відповідач, який ніколи не проявляв інтересу до спільного майна, в якій сторони спільно проживають. При цьому, проживаючи за місцезнаходженням спільного майна, відповідач користується комунальним послугами, які надають постачальники таких послуг, однак уникає від свого обов`язку сплачувати вартість послуг у своїй частці (1/2 частина вартості спожитих комунальних послуг). Позивачкою за період з березня 2021 року по жовтень 2022 року було сплачено 37 958,55 грн. за користування комунальними послугами, утримання прибудинкової території, тобто за утримання квартири, яка є спільною власністю сторін. Таким чином, обов`язок відповідача по утримання майна та оплату за спожиті комунальні послуги за вказаний період становить 18 979,99 грн. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути з відповідача розмір солідарного боргу за сплачені комунальні послуги. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року звільнено позивачку від сплати судового збору за подання позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач відзив у встановлені судом строки не подав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.04.2023 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка подала заяву, зі змісту якої вбачається, що вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. У встановлений судом строк відзив та жодних документів до суду не подали. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласникам квартири [ADDRESS] , по 1/2 частині якої вони успадкували після смерті їх матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 295951209; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 309897477 від 15.09.2022 року; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68219714 від 24.01.2022 року; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.01.2022 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачкою сплачуються всі витрати за надані житлово-комунальні послуги по вказаній квартирі, якими безперешкодно користується в тому числі й відповідач, який, однак, ухиляється від свого обов`язку щодо оплати їх вартості відповідно до розміру своєї частки у майні. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ст. 9 Закону). За правилами 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). З аналізу наведених норм слідує висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний висновок міститься в численних постановах Верховного Суду, зокрема 13.03.2019 року (справа № 521/3743/17-ц), від 19.08.2020 року ( справа№ 703/2200/15-ц). Враховуючи, що сторони є співвласниками квартири, за якою надаються житлово-комунальні послуги, то відповідно до норм чинного законодавства вони зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З позовної заяви вбачається, що позивачкою за період з березня 2021 року по жовтень 2022 року було сплачено за спожиті житлово-комунальні послуги 37 958,55 грн. На підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано відповідні квитанції. Крім того, як слідує з заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду 26.04.2023 року, з моменту подання позову та до призначеної дати судового засідання позивачка сплачувала за житлово-комунальній послуги, на підтвердження чого надають квитанції за період з листопада 2022 року по березень 2023 року. Позивачка просить збільшити розмір позовних вимог на суму 7212,85 грн. та стягнути з відповідача розмір солідарного боргу за сплачені комунальні послуги в розмірі 26 192,84 грн. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем вказані обставини жодним чином не заперечувалися та не оспорювалися. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). За положеннями ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зважаючи на відсутність будь-яких заперечень щодо розміру витрат з оплати житлово-комунальних послуг за період з березня 2021 року по березень 2023 року, які позивачка просить стягнути з відповідача, суд вважає, що наведені розрахунки позивачки є обґрунтованими. Враховуючи викладене, вимоги позивачки ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved