Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Мотивують позов тим, що 16 березня 2021 року між ТОВ "Інфінанс" та відповідачем було укладено договір позики № 0632664221, згідно якого відповідач отримала в кредит грошові кошти в сумі 7319,00 грн. 09 квітня 2021 року [PERSON] уклала договір позики № 1997872 з ТОВ "Фінансова компанія "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", згідно якого отримала 13950,00 грн. в кредит. Своїх зобов`язань за даними кредитними договорами відповідач не виконала. В подальшому між позивачем та кожним з первісних кредиторів було укладено договори факторингу, відповідно до умов яких до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової допомоги до відповідача за вказаними кредитними договорами. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 138989,46 гривень та судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача адвоката Ковбасюка В.А. надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що загальна сума стягнення перевищує суму взятого кредиту вдвічі, вона неспівмірна з тілом кредиту, що суперечить нормам законодавства. Стороною позивача не доведено належними доказами (первинними бухгалтерськими документами, виписками банку про одержання кредитів) факт зарахування коштів на рахунок [PERSON] . В матеріалах справи відсутній повний детальний розрахунок заборгованості. Це дає підстави вважати, що заявлений розмір заборгованості є недоведеним, та не підтверджує безспірність вимог позивача. Представник позивача [PERSON] подала до суду відповідь на відзив. Зазначила, що [PERSON] було укладено електронні кредитні договори. Правом відмовитись від договору у передбачений законом строк вона не скористалась. Первинні бухгалтерські документи в ТОВ "ФК "ЄАПБ" відсутні, оскільки він не є первісним кредитором. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, то їх нараховано правомірно. Просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві та відповіді на відзив представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. До суду надійшла заява представника відповідача, в якій він просив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Виходячи з приписів ст. 43, ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності осіб, що не з`явились. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 16 березня 2021 року між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0632664221/2, згідно якого відповідач отримала фінансовий кредит в розмірі 7319,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,75 відсотків за добу. Строк користування кредитом 30 днів (а.с. 8-10). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Суд встановив, що договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору (а.с. 11). Без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Інфінанс" зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Порушуючи зазначені приписи законодавства та умови договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №0632664221 від 16 березня 2021 року (а.с. 30-31) заборгованість [PERSON] становить 91726,86 грн., з яких: - 7319,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 84407,86 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення відсотків за договором позики №0632664221 поза межами 30-денного строку користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до п.8.3. Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом (у разі наявності, сплати неустойки та штрафних санкцій на вимогу товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом. Відповідно до п.8.4. Правил, пролонгація кредиту починається з дня погашення нарахованих за фактичне користування процентів за поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати, на вимогу товариства, неустойки та штрафних санкцій (в разі наявної простроченої заборгованості). Відповідно до п.8.6. Правил, підтвердженням волевиявлення позичальника щодо застосування пролонгації кредиту на умовах договору фінансового кредиту є факт погашення нарахованих процентів за користування кредитом, в т.ч. прострочених, на момент платежу, та сплати, на вимогу товариства, неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності) за фактичне користування фінансовим кредитом у повному обсязі. Сплата нарахованих процентів та неустойки та штрафних санкцій (в разі їх наявності вимоги товариства про її сплату) сплачується одночасно одним платежем. Відповідно до п.7.7. Правил, сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Тому первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом, на підставі п.7 та 8 Правил, в результаті чого відповідачу було належно нараховано проценти. Отже, можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено вищевказаними пунктами договору позики, який укладено між сторонами. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) у розмірі 84407,86 грн. за період з 16 березня 2021 року до 22 червня 2022 року. 14 червня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інфінанс" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 22/06-22, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема, до [PERSON] (а.с. 25-29). Згідно з п. 1.6 договору факторингу права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру боржників (Додаток №2). Вказаний Акт сторонами підписано 22 червня 2022 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 18 лютого 2022 року до договору факторингу №№ 22/06-22, ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 91726,86 грн. (а.с. 29). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшли всі права ТОВ "Фінансова компанія "Інфінанс" щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором №0632664221 від 16 березня 2021 року. Крім того, 09 квітня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено електронний договір позики № 1997872 про надання коштів (а.с. 35), згідно якого відповідач отримала в кредит 13950,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №1997872 від 09 квітня 2021 року (а.с. 47) заборгованість [PERSON] становить 47262,60 грн., з яких: - 13950,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 33312,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення відсотків за договором позики №1997872 поза межами 30-денного строку користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до п.7.1. Правил позичальник має право подовжити строк користування позикою (далі - пролонгація). За подовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Відповідно до п.7.2. Правил умови пролонгації вказуються в особистому кабінеті позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник для оформлення пролонгації визначаються виходячи з процентної ставки, зазначеної у договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію. Відповідно до п.7.4. Правил у товариства може бути декілька видів пролонгації. Товариство самостійно визначає, які види пролонгації доступні позичальнику. Основними видами пролонгації є: 7.4.1. Пролонгація з оплатою процентів у фіксованому розмірі за конкретний період часу (наприклад, з оплатою процентів за подовження строку користування позикою на 7 /15/30 календарних днів); 7.4.2. Пролонгація з оплатою процентів на певний строк, який розраховується пропорційно розміру сплачених позичальником грошових коштів до розміру процентів за один день користування позикою, визначеного відповідно до договору позики та цих правил. Відповідно до п.7.5. Правил у разі, якщо позичальник не сплатив заборгованість в повному обсязі та/або не оформив пролонгацію, вважається що позичальник почав користуватися позикою понадстроково. Відповідно до п.7.6. Правил позичальник має право подовжити строк користування позикою необмежену кількість разів. Відповідно до п.7.7. Правил при кожному подовженні строку користування позикою, змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на відповідну кількість календарних днів. Після кожного оформлення пролонгації, на електронну адресу позичальника, яку позичальник зазначив як контактну при реєстрації на сайті, товариство відправляє повідомлення з інформацією про оформлену позичальником пролонгацію. Таке повідомлення містить інформацію, зокрема, щодо нового строку позики, кінцевої дати строку позики, розміру заборгованості до повернення позичальником. Крім цього, інформація щодо нової кінцевої дати строку позики та розміру заборгованості доступна позичальнику в особистому кабінеті. Відповідно до п.6.5. Правил у разі неповернення / повернення не в повному розмірі /несвоєчасного повернення позики та процентів. Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частиною) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Отже, первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом, на підставі п. 2 договору та пунктів 6, 7 Правил, в результаті чого відповідачу було нараховано проценти правомірно. Отже, можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено вищевказаними пунктами договору позики, який укладено між сторонами. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) у розмірі 33312,60 грн. за період з 09 квітня 2021 року до 21 вересня 2021 року. 14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів " та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає ці права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу Реєстру боржників до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47262,60 грн. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 21 вересня 2021 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано первинні бухгалтерські документи на підтвердження факту існування боргу, суд не приймає до уваги, оскільки вказане стосується кредитів, які отримуються безпосередньо в банківських чи інших фінансових установах. Також щодо посилання представником відповідача на порушення позивачем ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування", суд зазначає, що вказана норма застосовується до кредитних правовідносин, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. Позивачем за договором № 0632664221 від 16 березня 2021 року отримано кошти в розмірі 7319,00 грн., за договором № 1997872 від 09 квітня 2021 року отримано кошти в розмірі 13950,00 грн. Таким чином, розмір отриманого [PERSON] кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати. Тому ст. 21 Закону України "Про споживче кредитування" до вказаних правовідносин не застосовується. Факт отримання в кредит коштів по обох договорах позики, розміри нарахованої заборгованості відповідачем не спростовано. Відповідачем не заперечується, що після відступлення первісним кредитором позивачу права грошової вимоги, нею не здійснювалися платежі для погашення існуючої заборгованості. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на те, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за договорами щодо повернення коштів та сплати відсотків, суд вважає за неохідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved