Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є споживачем і має право обирати вибирати опалення для своєї квартири, проте відповідач нав`язує своє опалення, в квартирі немає опалення тільки стояки проходять, які в свою чергу ізольовані. Зазначає, що на неї незаконно нараховують плату за опалення якого немає, звертаються до суду внаслідок чого з пенсії позивача утримують 20 %, внаслідок чого позивач вважає, що відповідач веде агресивну діяльність і незаконно вимагає кошти та нав`язує свої послуги. Крім того зазначила, що договору з відповідачем у неї немає, наслідок чого позивач вважає, що відповідач не має права нараховувати рахунки. З її пенсії вираховують на користь тепломережі кожного місяця кошти внаслідок чого позивач зазначає, що їй було завдана матеріальна шкода яку вона оцінює в розмірі 8000,00 грн. Тепломережа регулярно присилає смс-повідомлення із зазначенням суми заборгованості, вони проведуть комплекс заходів, внаслідок чого позивач зазначає, що відповідач погіршують життя і загрожують її здоров`ю. відповідач цими діями завдало позивачу моральної шкоди і фізичну біль та страждання, принизили її честь та гідність, завдали їй моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 20 000,00 грн. На підставі зазначеного з урахуванням заяви про усунення недоліків просить суд відшкодувати з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 8000,00 грн., та моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06 серпня 2021 року позовну заяву за первісним позовом було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 вересня 2021 року було позовну заяву за первісним позовом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.10.2021 року на адресу Селидівського міського суду Донецької області надійшла зустрічна позовна заява ОКП «Донецьктепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідач неналежно виконувала обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим, за особовим рахунком № [NUMBER] в період з 01.02.2014 року по 31.08.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 70417 грн. 12 коп. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 70417 грн. 12 коп., інфляційні збитки у розмірі 19644 грн. 18 коп., 3 % річних у розмірі 7069 грн. 53 коп. та судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп. 12.10.2021 року на адресу Селидівського міського суду Донецької області надійшов відзив ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на позовну заяву за позовом [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, відповідно до якої було зазначено, що здійснюючи свою діяльність відповідач за первісним позовом протягом тривалого часу надає позивачу теплову енергію у квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу на праві приватної власності та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що відповідає вказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за надану у квартиру позивача теплову енергію. По квартирі до відповідача не було надано жодних документів щодо відключення квартири від мереж опалення та встановлення автономного опалення в установленому законом порядку, тому відсутні підстави для припинення нарахування по особовому рахунку № [NUMBER] за теплову енергію. У теплопостачальника не має підстав для припинення нарахування за опалення по особовому рахунку оскільки позивачем не дотримано порядку відключення квартири від мереж централізованого опалення. Відповідач, користуючись своїм правом, було подано до Селидівського міського суду Донецької області заяви про видачу судових наказів про стягнення заборгованості за теплову енергію. також відповідачем було зазначено, що відносини з приводу постачання фізичним особам теплової енергії, оплати наданих послуг регулюються Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ 21.07.2005 року № 630, які не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язань з постачання теплової енергії та її оплати. На підставі зазначеного просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 грудня 2021 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та об`єднано в одне провадження, а також вирішено здійснити перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 січня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суд не повідомила. Представник відповідача за первісним позовом, позивач за зустрічним, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічним позовом виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів м. Селидове послугами з централізованого теплопостачання. Відповідач за зустрічним позовом є власником та споживачами послуг з теплопостачання в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно особового рахунку № [NUMBER] по квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] , надаються послуги з теплопостачання та нараховується вартість за надання вказаних послуг, однак оплачується несвоєчасно та не в повному розмірі, тому з 01.02.2014 року по 31.08.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 70417 грн. 12 коп. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 68\~ЖК України передбачає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Плата за теплову енергію, передбачена Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ\~від 21.07.2005\~року №\~630 (із змінами та доповненнями). Відповідно до п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно п. 20 цих Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів теплової енергії або затверджених нормативів споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Згідно п. 21 Правила у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормами споживання з розрахунку за 1 кв. м. (куб метр) опалювальної площі (об`єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Згідно ч. 6 ст.\~19\~Закону України\~«Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку, (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин). При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4). Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, передбачене Порядком, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (зі змінами, чинними на момент звернення із заявою), відповідно до якого відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку - неможливе. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 456/805/08. Суд звертає уваги, що позивачем за первісним позовом [PERSON] відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання в період з 01.02.2014 року до 01.09.2021 року і доказів ненадання їй послуг з постачання тепла, суду не надана. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з п. 22 Правил № 630 точками розподіл у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Позивачем за зустрічним позовом доведено факт підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів, що свідчить про виконання послуг ОКП «Донецьктеплокомунерго». Таким чином ОКП «Донецьктеплокомунерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач за зустрічним позовом [PERSON] незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язана оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Зазначений висновок суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Відповідно до положень ст.19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~24\~червня 2004\~року №\~1875-IV (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач зобов`язаний, крім іншого, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах (ст.20 Закону України № 1875-IV). Статтею 32\~цього Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] зобов`язана проводити оплату за теплопостачання до квартири, оскільки відключення квартири від мереж централізованого опалення було вчинено самовільно з недотриманням порядку, встановленого законодавством, а тому ОКП «Донецьктеплокомуненерго» здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах. В аспекті Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~24\~червня 2004\~року №\~1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) відключення від мереж централізованого опалення окремих квартир у багатоквартирному будинку можливе лише щодо будинку в цілому. Таким чином, доказів ненадання або неналежного надання ОКП «Донецьктеплокомуненерго» послуг з постачання тепла в період з 01.02.2014 року до 01.09.2021 року [PERSON] в судовому засіданні не надано. Статтею 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~24\~червня 2004\~року №\~1875-IV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений цією ж статтею обов`язок укласти договір, оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не сплачувала отриманні послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за період з 01.02.2014 року до 01.09.2021 року виникла заборгованість за фактично отриману теплову енергію в сумі 70417 грн. 12 коп., яка підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того за пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються позивачем споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. Таким чином позовні вимоги за зустрічним позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» підлягають задоволенню та стягненню з відповідача за зустрічним позовом заборгованість за теплову енергію у розмірі 70417 грн. 12 коп., інфляційні збитки у розмірі 19644 грн. 18 коп., 3% річних у розмірі 7069 грн. 53 коп. Вирішуючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8000,00 грн. суд виходить з наступного. У своїй позовній заяві з урахуванням заяви про усунення недоліків позивач за первинним позовом заявила вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8000,00 грн., в обґрунтування якої вказала, що з її пенсії вираховувались на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» кошти, а саме: грудень 2020 року 444,22 грн., січень 2021 року 524,43 грн., лютий 2021 року 524,43 грн., березень 544,43 грн., квітень 544,43 грн., травень 544,43 грн., червень 544,43 грн., липень 544,43 грн., серпень 2021 року 544,43 грн. Крім того здійснює посилання в якості матеріальної шкоди на квитанцію у сумі 365,40 грн., квитанцію № 113 у сумі 121,80 грн., квитанцію у сумі 24,00 грн., квитанцію у сумі 19,00 грн., квитанцію у сумі 19,00 грн., квитанцію у сумі 17,00 грн., квитанцію у сумі 21,00 грн., квитанцію у сумі 17,00 грн. Внаслідок чого вважає, що їй була завдана матеріальна шкода у розмірі 8000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що долучено квитанцію від 30.08.2021 року про направлення листа на суму 24,00 грн., квитанцію про направлення листа від 29.07.2021 року на суму 21,50 грн., квитанцію від 05.08.2021 року про направлення листа на суму 17,00 грн., квитанцію від 14.11.2019 року про направлення листа на суму 19,00 грн., квитанцію від 24.12.2020 року про направлення листа на суму 19,00 грн., квитанція від 04.01.2021 року про відправлення листа на суму 17,00 грн., копію квитанції від 26.09.2015 року про сплату судового збору у сумі 365,40 грн., квитанція № 113 від 25.06.2015 року про сплату судового збору у розмірі 121,80 грн. Крім того, до матеріалів справи долучена довідка складена ОКП «Донецьктеплокомуненерго» по утриманим грошовим коштам згідно судового наказу № 242/6129/19 від 30.10.2019 року (скасований 11.08.2021 року) за о/р № 91 за адресою [ADDRESS] по боржнику [PERSON] вбачається надходження в період з грудня 2020 року по вересень 2021 року суми у загальному розмірі 4551,17 грн. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що первісним позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог були долучені документів (квитанції, чеки) на загальну суму 5155 грн. 87 коп. В свою чергу частина вимог щодо стягнення матеріальної шкоди на суму 2844,13 грн. жодних обгрунтувань позивачем [PERSON] не містить та документів на якіб остання посилалася в рахунок відшкодування вказаних сум до суду не надано. Аналізуюч подані первісним позивачем документів в рахунок відшковування матеріальної шкоди суд приходить до наступного . Відповідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року у справі № 242/1523/15-ц позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію задоволено частково, стягнено з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS] за період з лютого 2011 року по січень 2014 року у розмірі 10622,46 грн, індекс інфляції у розмірі 108,11 грн., три відсотки річних у розмірі 573,87 грн. судові витрати у розмірі 208,36 грн. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11.11.2015 року у справі №242/1523/15-ц було розглянуто апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОКП «ДТЕК Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості та апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Селидівського міського суду від 14 травня 2015 року залишено без змін. В свою чергу суд зазначає, що долучаючи до матеріалів справи копії квитанцій на сплату судового збору позивачем було сплачено ставка судового збору відповідно сума якої розподіляється судом апеляційної станції за наслідком розгляду апеляційної скарги, а також враховуючи те, що апеляційну скаргу було відхилено, розподіл судових витрат у тому числі їх повернення не підлягає відшкодуванню, тому вимоги в частині відшкодуванню витрати у розмірі 487,60 грн. є безпідставними. Щодо відшкодування витрат за надіслання квитанцій поштовою кореспонденцією на суму 117 грн. 50 коп., то суд їх не бере до уваги, у зв`язку з недоведеністю підстав таких направлень. Стосовно відшкодування витрат у розмірі 4551,17 грн., які були стягнені із пенсії на виконання судового наказу, то суд виходить з наступного. Так у своїх позовних вимогах позивач однією з підстав відшкодування матеріальної шкоди виокремила витрати утриманих сум із пенсії, які були стягнені на виконання судового наказу. Так, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 30 жовтня 2019 року Селидівським міським судом Донецької області було винесено судовий наказ по справі № 242/6129/19 відповідно до якого було стягнено з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за теплову енергію в сумі 34964 грн. 81 коп., інфляційні в сумі 4628 грн. 50 коп., 3% річних в сумі 1842 грн. 89 коп. та судові витрати в сумі 192 грн. 10 коп. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11 серпня 2021 року по справі № 242/6129/19 було судовий наказ, виданий 30.10.2019 року Селидівським міським судом Донецької області по справі № 242/6129/19 за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надану теплову енергію скасувати, та роз`яснено стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. Відповідно до довідки складеної ОКП «Донецьктеплокомуненерго» по утриманим грошовим коштам згідно судового наказу № 242/6129/19 від 30.10.2019 року (скасований 11.08.2021 року) за о/р № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] по боржнику [PERSON] вбачається надходження в період з грудня 2020 року по вересень 2021 року суми у загальному розмірі 4551,17 грн. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 15 червня 2022 року у справі № 753/16119/19 та ін.. У постанові від\~18 липня 2022 року у справі № 404/8938/15-ц Верховний Суд також звернув увагу на те, що ефективний спосіб необхідно\~розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (справа «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (заява № 22414/93, пункт 145); справа «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02, пункт 75)). Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Спосіб захисту має бути направлений на відновлення порушеного права, а не на здобуття доказів необхідних для розгляду іншої справи. Так відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~171\~ЦПК України\~встановлено,\~що у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому\~статтею 444\~цього Кодексу. Згідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1)\~закриває провадження\~у справі; 2)\~залишає позов\~без розгляду; 3)\~відмовляє в\~позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. У відповідності до ч. 5 ст. 444 ЦПК України встановлено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Зі змісту позовних вимог [PERSON] , було заявлено вимогу про відшкодування шкоди утриманих з пенсії коштів вчинених по виконанню судового наказу сплаченої суми заборгованості в сумі 4551 грн. 17 коп. Однак порядок повернення суми сплаченої заборгованості утриманої на погашення боргу на виконання судового наказу, який було скасовано, є безпідставними, оскільки питання повороту виконання повинно вирішуватися в порядку ст. 444 ЦПК України. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійщов висновку, що позовні вимоги первісного позивача [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8000 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають у повному обсязі. Стосовно вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Позивач за первісним позовом вказав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є факт незаконного нарахування плати за опалення, якого не має, зверненнями відповідача за первинним позовом до суду і вирахуванням з мізерної пенсії заборгованості, крім того у заяві про усунення недоліків було зазначено, що відповідач погіршує її життя і загрожує здоров`ю позивача за первісним позовом, у позивача гіпертонія, аритмія, був інсульт, завдано моральну шкоду і фізичний біль, страждання, принизили її честь та гідність, завдали шкоди незаконними рішеннями внаслідок чого просить стягнути з відповідача за первісним позовом моральної шкоди 20000,00 грн. Поряд з цим, судом було встановлено, що заборгованість у позивача (відповідача за зустрічним позовом) за отримані комунальні послуги виникла саме з вини останньої, яка вчасно та належним чином не вчиняла дій щодо сплати заборгованості за надану теплову енергію тощо. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки, а така презумпція має визначатися лише законом. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки під час розгляду справи судом не встановлено, а позивачем за первинним позовом не доведено завдання відповідачем за первинним позовом позивачу шкоди через неправомірні дії та наявність причинно-наслідкового зв`язку між\~шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, та з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги за первинним позовом. У відповідності зі ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом належить стягнути судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved