Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою, у якій просила постановити рішення, які стягують у її користь з відповідача [PERSON] на утримання дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 1200 гривень до 3000 гривень щомісячно на кожну дитину до повноліття дітей, рішення суду допустити до негайного виконання, судові витрати покласти на відповідача. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що згідно з рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2017 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Присуджений судом розмір аліментів є значно менший від прожиткового мінімуму для дітей віком 12 та 14 років і є мізерною сумою для забезпечення необхідного всебічного та повноцінного розвитку дітей. Позивачка зазначила, що відповідач регулярно виїжджає на сезонні роботи за кордон, де працює в галузі будівництва та отримує мінливі реально високі доходи і має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, а саме по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину. У судове засідання позивачка не прибула, однак її представник адвокат Родіков І.С. направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, а також зазначив, що позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не прибув, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи. 03.05.2023 до Рожнятівського районного\~суду Івано-Франківської\~області від представника позивачки адвоката Родіков\~І.С. поступила\~заява про\~розгляд справи\~у його\~відсутності,\~у якій\~він також\~зазначив,\~щопозов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.15). Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2023 суд постановив провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: З копії рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2017 (а.с.4-5), що суд ухвалив збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] згідно рішення Рожнятівського районного суду від 11 грудня 2013 року, та стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] , і.п.н. [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття Копіями свідоцтв про народження (а.с.6, 7) підтверджено, що у сторін по справі є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Копією акту обстеження матеріально-побутових умов №20 від 04.04.2023 (а.с.8) підтверджено, що [PERSON] виховує двох дітей дошкільного віку, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мама виховує дітей постійно сама, батько дітей в сім`ї не проживає і не бере участі у вихованні. Дочка [PERSON] , [INFO] в даний час важко хвора та потребує коштів на лікування. С`мя проживає в будинку 1981 року побудови в незадовільному стані, який потребує капітального ремонту і є в будинку тільки те, що необхідно для домашнього користування. Отже, у зв`язку зі зміною матеріального становища позивачки, збільшенням розміру витрат на дітей, виникла необхідність у зміні розміру аліментів, визначених за рішенням суду. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування: проаналізувавши доводи позивачки, викладені в позовній заяві, вивчивши матеріали\~цивільної справи,\~дослідивши та\~оцінивши в\~судовому засіданні\~письмові докази\~в їх\~сукупності,\~встановивши таким\~чином фактичні\~обставини справи,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позов підлягає до задоволення, враховуючи таке. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що з часу постановлення судом 22.11.2017 рішення про зміну розміру аліментів в сумі 1200,00 грн. на кожну дитину її матеріальне становище є недостатнім для забезпечення дітей всім необхідним. Окрім цього, розмір утримання, якого потребують діти, зріс, суми аліментів, яку сплачує відповідач на цей час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови їх життя, розвитку та харчування. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що діти сторін проживають із позивачкою, окремо від батька, у житловому будинку, який перебуває у незадовільному стані та потребує капітального ремонту. Тобто матеріальне становище позивачки є недостатньо задовільним, щоб забезпечувати своїм дітям всебічний та повноцінний розвиток. Даючи оцінку викладеному, суд бере до уваги також те, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дітям, які ростуть і потребують більшого забезпечення, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги батька, а обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано. Водночас аліменти, які сплачує відповідач на користь позивачки на утримання їхніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200,00 грн. щомісячно на кожну дитину, з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності не відповідають інтересам та потребам дітей. Разом з тим, на думку суду, у відповідача відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дітям лише на мінімальному рівні. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи із засад справедливості та розумності, захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи їх вік, підвищення цін\~та ріст\~рівня мінімальних\~соціальних гарантій,потреби\~на навчання\~та матеріальне\~утримання,\~фізичний і\~духовний розвиток, які зі зростанням дітей значно збільшуються, враховуючи розмір встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивачки, суд вважає необхідним\~збільшити розмір\~аліментів,\~які стягуються\~з відповідача\~за рішенням\~суду у розмірі 3 000 гривень, у зв`язку з чим позов слід задоволити. V. Розподіл судових витрат: беручи до уваги, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 280, 282, 289, 430 ЦПК України, суд

Outcome: approved