Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09 січня 2017 року [PERSON] святкувала свій\~день народження\~в кафе\~«Лунний блюз»\~разом зі\~своїми друзями,\~а саме:\~чоловіком [PERSON] ,\~подругою [PERSON] \~та чоловіком\~подруги [PERSON] .\~На початку\~2-ої\~години ночі\~10\~січня 2017\~року [PERSON] \~зі своїми\~друзями збирались\~йти додому.\~Вони вийшли\~з кафе\~та стояли,\~чекаючи таксі.\~В цей\~час до\~них підійшла\~дівчина,\~яка хотіла\~з ними\~познайомитись,\~однак,\~потерпіла не\~забажала знайомитись\~з нею.\~Незнайома дівчина\~кілька разів\~пропонувала познайомитись,\~однак,\~отримала відмову\~від потерпілої\~та її\~подруги.\~В цей\~час під`їхала\~машина,\~в якій\~перебувала знайома\~дівчини,\~яка пропонувала\~познайомитись.\~Між [PERSON] \~і незнайомою\~дівчиною,\~яка приїхала\~на машині,\~почалась словесна\~перепалка.\~В сварку\~між дівчатами\~втрутився чоловік\~дівчини,\~яка приїхала\~на машині.\~Чоловік вискочив\~з автомобіля\~та різко\~вдарив потерпілу\~рукою в\~ліву частину\~обличчя,\~в ніс.\~Потім ще\~раз вдарив\~ [PERSON] .\~Після нанесених\~ударів потерпіла\~впала.\~Згодом незнайомий\~чоловік наніс\~потерпілій ще\~2\~удари по\~голові ногою\~та 3-5\~по тулубу.\~Після всього,\~що сталося,\~потерпіла поїхала\~до травмпункту\~і її\~направили на\~стаціонарне лікування,\~а чоловік\~потерпілої поїхав\~до поліції. 30 травня 2017 року слідчий СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровської області старший лейтенант поліції Волошин В.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040340001127 від 22 березня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, повідомив [PERSON] про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`ю. Як встановлено матеріалами досудового розслідування, [PERSON] 10 січня 2017 року, приблизно о 02:00 годині, знаходився біля кафе «Лунний блюз», що розташоване за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дівчиною [PERSON] . В цей час між [PERSON] та [PERSON] , яка знаходилась поряд та чекала разом зі своїм чоловіком автомобіль таксі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка між потерпілою та [PERSON] . В той же час в сварку втрутився [PERSON] і, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілій кулаком правої руки не менше двох ударів в обличчя. Після отриманих ударів [PERSON] , не втримавши рівновагу, впала на землю, а [PERSON] , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілій один удар кулаком в ліву частину обличчя, один удар кулаком по потиличній частині голови та не менше семи ударів взутими ногами по грудній клітині зліва. В наслідок отриманих ударів від [PERSON] , потерпіла отримала величезну кількість тілесних ушкоджень у вигляді забою четвертого пальця лівої кисті, черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забитої рани правої підочної області, параорбітальних гематом навколо обох очей, закритого перелому кісток носу, посттравматичного правобічного гаймориту, забою грудної клітини зліва, закритих переломів третього - четвертого ребра грудної клітини зліва, відповідно до судово-медичної експертизи № 216 від 18 травня 2017 року. Вищезазначені травми відносяться до категорії легких та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Провадження по даному злочину перебувало в Нікопольському міськрайонному суді у судді Клименко І.В. (кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040340001127 від 22 березня 2017 року, по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України). 13 січня 2022 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових\~розслідувань за\~№ 12017040340001127\~від 22\~березня 2017\~року,\~по обвинуваченню\~ [PERSON] \~у вчиненні\~кримінального правопорушення\~/злочину/,\~передбаченого ч.1\~ст.122\~Кримінального кодексу\~України,\~було закрито,\~на підставі\~п.3\~ч.1\~ст.\~49\~КК України,\~у зв`язку\~із закінченням\~строків давності.\~Відповідно до\~ухвали Нікопольського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~по справі\~№ 182/2822/17\~від 13\~січня 2022\~року,\~«…винуватість [PERSON] \~повністю доведена\~сукупністю належних,\~допустимих та\~достовірних доказів,\~безпосередньо досліджених\~судом у\~судовому засіданні,\~які були\~отримані в\~рамках діючого\~законодавства,\~без істотного\~порушення прав\~та свобод\~людини,\~гарантованих Конституцією\~та законами\~України,\~міжнародними договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України.\~Досліджені докази\~є взаємозв`язаними\~між собою\~і суд\~вважає їх\~достатніми для\~підтвердження винуватості\~обвинуваченого [PERSON] \~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~за яким\~він обвинувачується.».\~Отже,\~з урахування\~вищезазначеного,\~Нікопольським міськрайонним\~судом Дніпропетровської\~області встановлено\~вину та\~особу [PERSON] ,\~а також\~те,\~що зазначені\~вище події,\~дійсно,\~мали місце\~та вони\~не потребують\~доказування.\~Потерпілою [PERSON] \~у кримінальному\~проваджені було\~заявлено цивільний\~позов до\~обвинуваченого,\~згідно якого\~вона просила\~суд стягнути\~з [PERSON] \~спричинену матеріальну\~шкоду у\~сумі 3\~942\~грн.\~60\~коп.\~та моральну\~шкоду в\~сумі 50\~000\~грн.\~00\~ коп.\~ Заявлений\~потерпілою цивільний\~позов суд\~залишив без\~розгляду та\~роз`яснив їй,\~що вона\~має право\~звернутись до\~суду в\~порядку цивільного\~судочинства,\~оскільки,\~відповідно до\~ч.1\~ст.129\~КПК України,\~цивільний позов\~судом вирішується\~при ухвалені\~обвинувального вироку\~або постановлення\~ухвали про\~застосування примусових\~заходів медичного\~чи виховного\~характеру.\~ [PERSON] \~своїми злочинними\~діями спричинив\~значну шкоду\~здоров`ю у\~вигляді тривалого\~розладу здоров`я\~ [PERSON] ,\~через дії\~обвинувачуваного вона\~понесла значні\~матеріальні збитки\~для відновлення\~свого здоров`я,\~а також\~отримала моральну\~шкоду,\~виражену у\~стражданнях та\~постійних болях\~у тілі,\~страху за\~своє здоров`я\~та життя.\~У зв`язку\~із вищевикладеним,\~представник потерпілої\~ [PERSON] ,\~діючи в\~інтересах [PERSON] ,\~змушений був\~звернутись до\~суду з\~позовною заявою\~про відшкодування\~матеріальної та\~моральної шкоди,\~завданої кримінальним\~правопорушенням [PERSON] ,\~внаслідок його\~злочинних дій\~по відношенню\~до [PERSON] .\~Щодо обґрунтування\~стягнення матеріальної\~шкоди,\~представник позивача\~зазначив наступне.\~Внаслідок скоєного\~злочину,\~що стався\~10\~січня 2017\~року,\~ [PERSON] \~отримала тілесні\~ушкодження та\~проходила стаціонарне\~лікування в\~м.Нікополь,\~а також\~купувала різноманітні\~ліки,\~препарати та\~медичні матеріали,\~проходила функціональну\~діагностику у\~ПП «Імпульс\~ДЦ»,\~здавала аналізи\~у ТОВ\~«Незалежна лабораторія\~Інвітро».\~Загальна сума\~таких витрат\~становить 3\~942\~грн.\~60\~коп.,\~яка складається\~з:\~150\~грн.\~00\~коп.\~-\~функціональна діагностика\~у ПП\~«Імпульс ДЦ»;\~175\~грн.\~00\~ коп.\~ здача\~аналізу крові\~у ТОВ\~«Незалежна лабораторія\~Інвітро»;\~3\~617\~грн.\~96\~коп.\~ грн.\~ ліки,\~препарати та\~медичні матеріали.\~Крім цього,\~ [PERSON] \~була завдана\~моральна шкода,\~яка \~полягає \~в тому,\~що певний\~час [PERSON] \~не була\~в змозі\~виконувати свої\~обов`язки та\~працювати,\~тривалий час\~відчувала фізичний\~біль та\~дискомфорт по\~всьому тілу,\~періодично відчуває\~головні болі\~та мігрені,\~біль у\~кістках та\~суглобах,\~які призвели\~до позбавлення\~можливостей реалізації\~своїх повсякденних\~звичок і\~бажань.\~Потерпіла відчуває\~себе приниженою\~перед своїми\~близькими людьми\~і вчинений\~злочин принизив\~її честь\~та гідність.\~Потерпіла пережила\~емоційний стрес,\~який супроводжувався\~почуттям розгубленості,\~тривоги,\~безпомічності,\~страху за\~своє здоров`я,\~а головне\~-\~за своє\~життя.\~Впродовж всього\~періоду лікування\~вона почувала\~себе незручно,\~дискомфортно,\~була змушена\~пристосовуватись до\~негативних умов\~існування.\~Всі негативні\~моральні,\~психічні хвилювання,\~а також\~дії обвинуваченого\~погіршили її\~душевне та\~соціальне благополуччя,\~порушилися її\~нормальні ділові\~та життєві\~зв`язки.\~Тобто,\~весь хід\~звичайного способу\~життя [PERSON] \~було порушено.\~Крім цього,\~тепер кожний\~день народження\~ [PERSON] \~супроводжується жахливими\~спогадами її\~побиття під\~час святкування.\~Вказані страждання\~носять триваючий\~характер,\~спричинюють негативні\~переживання та\~спогади,\~насторогу,\~тривогу,\~емоційні реакції\~при згадуванні,\~знижений та\~нестійкий настрій,\~порушення сну,\~неприємні сновидіння,\~емоційну напругу,\~дратівливість,\~реакції замикання,\~побоювання щодо\~майбутнього і\~їх виміряти\~в грошовому\~еквіваленті неможливо.\~Через протиправні\~дії [PERSON] \~позивач отримала\~додаткові перешкоди\~для реалізації\~своєї оптимальної\~життєдіяльності та\~була змушена\~витрачати психофізіологічні\~ресурси задля\~подолання перешкод\~та наслідків,\~отримала порушення\~соціального функціонування,\~життєвих планів\~та перспектив.\~Здоров`я\~позивача значно\~погіршилось внаслідок\~перенесених травм.\~Крім цього,\~було порушено\~життєві плани,\~у зв`язку\~з необхідністю\~прибувати до\~відділу поліції\~та до\~суду для\~участі в\~судових засіданнях\~протягом 5\~років.\~Після скоєння\~злочину,\~обвинувачуваний жодного\~разу не\~поцікавився станом\~самопочуття та\~здоров`я потерпілої,\~не запропонував\~відшкодувати моральну\~та матеріальну\~шкоду.\~Між сторонами\~виникли правовідносини\~з відшкодування\~шкоди,\~завданої злочином,\~внаслідок порушення\~особистих немайнових\~прав позивача.\~Відповідальність,\~що настає\~в разі\~завдання будь-кому\~протиправної шкоди,\~коли заподіювач\~не перебуває\~в договірних\~відносинах із\~потерпілим,\~є деліктною\~(позадоговірною)\~відповідальністю.\~За деліктним\~зобов`язанням\~правопорушник зобов`язаний\~у повному\~обсязі відшкодувати\~завдану шкоду,\~а інша\~сторона має\~право вимагати\~від заподіювача\~виконання цього\~зобов`язання.\~Деліктна відповідальність\~є наслідком\~порушення загального\~правила -\~не завдавати\~шкоди іншому,\~тобто абсолютного\~права особи,\~а наслідком\~реалізації деліктної\~відповідальності є\~відновлення первинного\~стану потерпілого.\~Такі зобов`язання\~мають абсолютний\~характер і\~спрямовані на\~забезпечення найбільш\~повного відновлення\~цих прав\~за рахунок\~заподіювача шкоди.\~На підставі\~наведеного,\~враховуючи обставини\~справи,\~доводи.\~викладені в\~обґрунтування розміру\~заподіяної шкоди,\~з урахуванням\~страждань,\~змушених змін\~у житті\~потерпілої та\~порушенням нормального\~способу життя,\~а також\~з урахуванням\~обставин,\~встановлених під\~час досудового\~слідства,\~розмір завданої\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~моральної шкоди\~не може\~бути меншим\~за 78\~000 грн. 00 коп. При цьому, розмір моральної шкоди - у розмірі 50 000 грн. 00 коп., який був зазначений у цивільному позові в кримінальному провадженні, вже є неактуальним, так як з моменту пред`явлення цивільного позову та вчинення злочину пройшов тривалий проміжок часу, та з урахуванням інфляційних процесів та безпосередньо до підходу до розрахунку орієнтовного розміру моральної шкоди, відповідно до методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди (реєстр. код 14.1.75), розмір моральної шкоди, в даному випадку, не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат, що станом на день подання цього позову становить 78\~000 грн. 00 коп., яку й просить стягнути з відповідача на користь позивачки. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 78\~000 грн. 00 коп. та матеріальної шкоди у розмірі 3\~942 грн. 60 коп., а всього - 81\~942 грн. 60 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.51-52). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.55), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та 16 березня 2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено наступне. Так, позивачка та її представник в позовній заяві посилаються на обставини та, в тому числі, на кримінальне провадження № 12017040340001127 відносно [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Яке, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року, було закрито у зв`язку з закінченням строку давності. При цьому, позивачка та її представник вважають, що вина відповідача встановлена ухвалою про закриття, а не вироком, тому дана обставина є підставою для стягнення моральних та матеріальних збитків з відповідача, хоча, даний підхід є хибним і не відповідає презумпції невинуватості, оскільки вина особи встановлюється лише обвинувальним вироком суду. Тому, жодні докази у кримінальному провадженні відносно [PERSON] для суду при розгляді даної справи не мають заздалегідь встановленої сили, а ухвала Нікопольського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року не може вважатися обвинувальним вироком. Крім цього, представник відповідача зазначає, що докази причетності [PERSON] щодо завдавання шкоди позивачці в матеріалах справи відсутні, а тому пред`явлені вимоги є безпідставними, що свідчить про те, що в задоволенні позову слід відмовити (а.с.58-63). Представник позивача [PERSON] своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався також та 21 березня 2023 року на адресу суду надав відповідь на відзив, згідно якого послався на обставини, викладені в позовній заяві, та, крім цього, зазначив, що позивачкою в рамках кримінального провадження було заявлено цивільний позов, однак, дане питання повинно було вирішуватися в рамках прийнятого рішення, а саме - вироком суду. А, оскільки судом було винесено ухвалу, то позивачці було роз`яснено, що для вирішення питання щодо стягнення збитків, слід звернутись до суду в рамка цивільного судочинства (а.с.66-74). Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Як встановлено судом, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебувало кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.122 КК України\~(справа № 182/2822/17, провадження № 1-кп/0182/29/2022). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1\~ст.122 КК України,\~ на підставі\~ст.49 КК України,\~ у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито (а.с.27-30). Як зазначено в ухвалі, згідно з обвинувальним актом, 09 січня 2017 року [PERSON] святкувала свій\~день народження\~в кафе\~«Лунний блюз»\~разом зі\~своїми друзями,\~а саме:\~чоловіком потерпілої\~ [PERSON] ,\~подругою [PERSON] \~та чоловіком\~подруги [PERSON] .\~Напочатку 2-ої\~години ночі\~10\~січня 2017\~року [PERSON] \~зі своїми\~друзями збирались\~йти додому.\~Вони вийшли\~з кафе\~та стояли,\~чекаючи таксі.\~До них\~підійшла дівчина,\~яка хотіла\~з ними\~познайомитись,\~однак,\~отримала відмову\~від потерпілої.\~Незнайома дівчина\~декілька разів\~пропонувала познайомитись,\~однак,\~знову отримувала\~відмову від\~потерпілою та\~її подруги.\~Через якийсь\~проміжок часу\~під`їхала машина,\~в якій\~перебувала знайома\~дівчини,\~яка пропонувала\~потерпілій та\~її друзям\~познайомитись.\~Між [PERSON] \~і незнайомою\~дівчиною,\~яка приїхала\~на машині,\~почалась словесна\~перепалка.\~В сварку\~між дівчатами\~втрутився чоловік\~дівчини,\~яка приїхала\~на машині.\~Чоловік вискочив\~з автомобіля\~та різко\~вдарив потерпілу\~рукою в\~ліву частину\~обличчя,\~в ніс.\~Через деякий\~час чоловік\~ще раз\~вдарив [PERSON] .\~Після нанесених\~ударів потерпіла\~впала.\~Згодом незнайомий\~чоловік наніс\~потерпілій ще\~2\~удари по\~голові ногою\~та 3-5\~по тулубу.\~Після всього,\~що сталось,\~потерпіла поїхала\~до травмпункту,\~де її\~направили на\~стаціонарне лікування,\~а чоловік\~потерпілої поїхав\~до поліції. 30 травня 2017 року слідчий СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровської області старший лейтенант Волошин В.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040340001127 від 22 березня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, було повідомлено [PERSON] про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`ю (а.с.26). Статтею 11 ЦК України\~передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.3 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) ВП ВС не вбачає підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході якого вони виникли. Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий від кримінального провадження має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у нього незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. Щодо процесуальної форми вирішення питання про розподіл процесуальних витрат ч.1\~ст.124 КПК України\~встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Ч.1\~ст.126 КПК України\~визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішено й ухвалою суду. В продовження, ч.6\~ ст.82 ЦПК України\~ визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається зі змісту ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2022 року, з клопотанням про закриття кримінального провадження звернувся сам [PERSON] та його захисник, які клопотання підтримали і в судовому засіданні, при цьому, ухвалою суду встановлено, що, згідно обвинувального акта, [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.122 КК України. Потерпілою від даного кримінального правопорушення є [PERSON] , а, відтак, покликання відповідача та його представника на те, що право на подання цивільного позову в потерпілого виникає лише за наявності встановлення факту кримінального правопорушення, є безпідставними і спростовуються наведеними вище нормами закону. Крім цього, ч.1\~ст.49 КК України\~встановлено можливість звільнення від кримінальної відповідальності за умови, що з\~ дня вчинення особою кримінального правопорушення\~і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, тобто, застосування судом даної норми закону за безумовної згоди особи на її застосування передбачає встановлення факту вчинення такого діяння саме цією особою, на що [PERSON] погодився як вбачається із змісту вищевказаної ухвали, та, крім цього, в описовій її частині, міститься позиція відповідача про те, що він свою винну визнає частково. Відтак, суд розцінює, що обставини, пояснення та посилання представником відповідача у відзиву на позовну заяву викладені з метою уникнення цивільної відповідальності за спричинену шкоду. Згідно з ч.1\~ст.2 КК України,\~підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а, отже, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише особу, яка вчинила злочин. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто\~Холдинг» проти України», а також, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. При цьому, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. У такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Така позиція суду відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 10 липня 2021 у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21). Тому, суд вважає доведеним, що [PERSON] заподіяв [PERSON] середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок чого була завдана шкода здоров`ю позивачки, що мало наслідком майнову та моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідачів. Визначаючись з розміром завданої позивачу матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає, що, на підтвердження розміру завданої майнової шкоди, позивачка надала копії квитанцій, товарних чеків про придбання ліків та допоміжних засобів за період з 11 січня 2017 року по 27 січня 2017 року, вартість якої складає суму в розмірі 3 942 грн. 60 коп. (а.с.17-21). Дослідивши надані суду докази на підтвердження понесених витрат на придбання лікарських препаратів, суд враховує, що матеріалами справи, а саме випискою іх медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 58 нейротравпатологічного ліжка травматологічного відділення, випискою № 64 із медичної картки (стаціонарного) хворого, призначення позивачці плану лікування з використанням лікарських препаратів, у зв`язку з завданням їй тілесних ушкоджень. Придбані лікарські препарати та допоміжні засоби в період з 11 січня 2017 року до 27 січня 2017 року відповідають часу перебування позивачки на стаціонарному лікуванні. Таким чином, суд вважає доведеним понесення позивачем матеріальних витрат на придбання лікарських препаратів та допоміжних засобів, а також отримання консультації на загальну суму 3 942 грн. 60 коп., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд погоджується з обґрунтуваннями представника позивача завданої позивачці моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу її життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач завдав відповідачу й фізичного болю, який мав прояв у вигляді побоїв. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи характер і глибину фізичних, душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла позивачка, у зв`язку з отриманням нею тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя, їх тривалість, які безумовно потягли за собою заподіяння моральної шкоди, яка полягає у порушенні її звичайного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю, остання має право на відшкодування моральної шкоди. Тому суд приходить до переконання, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. Виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. 00 коп., тому позов в цій частині слід задовольнити частково. Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134\~ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачка надала суду договір № 97/2022 від 18 травня 2022 року, укладеного з адвокатським бюро «Шашликов і Партнери» в особі керівника бюро адвоката Шашликова Д.Г, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ДП № 3661 від 12 березня 2018 року, акт про надання правової допомоги від 23 червня 2022 року на суму 5 000 грн. 00 коп. Згідно з вказаним актом про надання правової допомоги, до складу послуг входить: підготовка позовної заяви, підготовка процесуальних документів та представництво, розмір якої становить 5\~000 грн. 00 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки (а.с.39-44). Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», його необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України,

Outcome: partial