Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] , за період з 01.01.2018 по 01.11.2021, в розмірі 13926,42 грн та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом із відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] . Розмір частки відповідача становить 1/6 частини вказаного майна. На даний час позивач одноособово здійснює утримання вказаної квартири. Починаючи з січня 2018 року відповідач за вказаною адресою не проживає та взагалі не з`являється, не бере жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення та не здійснює оплати по утриманню житла. Зазначає, що за період з 01.01.2018 по 01.11.2021 позивачем було здійснено оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , в загальному розмірі 83 378,51 грн, що складається із витрат по оплаті за централізоване опалення в розмірі 68689,07 грн та витрат на утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 14869,44 грн. На підставі зазначеного, позивач, посилаючись на положення ч.1 ст. 544 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь частину витрат, що були понесені ним по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 13926,42 грн, що відповідає розміру частки відповідача у вказаному майні. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. 09 липня 2022 року на адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та 01 квітня 2023 року -конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі, які направлялися відповідачу. У встановлений ухвалою строк від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом із відповідачем [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] ; розмір частки позивача становить 1/3 частини квартири, розмір частки відповідача - 1/6 частини квартири, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що міститься в матеріалах справи. Позивач у позові стверджує про те, що відповідач з січня 2018 року за вказаною адресою не проживає, не бере жодної участі в утриманні житла, не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, позивач одноособово здійснює утримання вказаної квартири і за період часу з 01.01.2018 по 01.11.2021 поніс витрати у розмірі 13926,42 грн. Посилаючись на положення ч.1 ст. 544 ЦК України просить стягнути з відповідача на свою користь частину витрат, що були понесені позивачем по оплаті за житлово-комунальні послуги, на що слід зазначити таке. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч.1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із п.6 ч. 1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. У відповідності до п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуг. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У положенні ст. 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. За ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З аналізу наведених норм вбачається, що співвласники, які володіють майном на праві спільної часткової власності, зокрема житловим приміщенням, несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно із ч.1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Як передбачено ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач стверджує, що за період з 01.01.2018 по 01.11.2021 ним було здійснено оплату за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , в загальному розмірі 83 378,51 грн, що складається із витрат по оплаті за централізоване опалення в розмірі 68689,07 грн та витрат на утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 14869,44 грн. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які можуть свідчити про те, що саме позивач виконав обов`язок щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги за вказаною адресою за спірний період часу. Долучені позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення за адресою споживача: [ADDRESS] , а також довідка про нарахування та сплату за утримання будинку і прибудинкової території за цією ж адресою, не можуть бути доказами сплати позивачем нарахованих сум. Вказані документи лише засвідчують факт, що на ім`я позивача [PERSON] відкрито особовий рахунок за вказаною адресою, а також відображають відомості щодо розміру нарахованих сум, які підлягали сплаті за спірний період часу, та відомості про відсутність заборгованості за адресою споживання. Зазначені документи не містять відомостей щодо особи якою здійснювались оплати нарахованих сум. Будь-які інші докази, які свідчать про оплату позивачем нарахованих сум за житлово-комунальні послуги, в матеріалах справи відсутні. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що саме він, а не інша особа виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна за адресою: [ADDRESS] , що в свою чергу позбавляє суд можливості дійти висновку про те, що позивач має право вимоги від іншого співвласника на відшкодування таких витрат (право зворотної вимоги - регрес). Відповідно до частин 1, 2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, за відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed