Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про\~визнання\~їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована в буд. [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідачі не проживають в квартирі з січня 2015року, однак залишаються зареєстрованими в ньому, а це перешкоджає позивачу реалізувати свої майнові права. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просив проводити судове засідання у його відсутності. В судове засідання відповідачі не з`явились, були повідомлені шляхом розміщення оголошення про виклик на сайт судової влади. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Згідно договору купівлі-продажу серія НРР № 083859 від 30.12.2021 р. та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2021 року, позивач придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Пунктом 4.1 вказаного вище договору купівля-продажу передбачено обов?язок Продавця знятися з реєстрації місця проживання в квартирі, а також зняти всіх зареєстрованих осіб протягом одного тижня. Згідно з довідкою Відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб та військового обліку Часовоярської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 3134 від 30.12.2021р (колія додається), у вказаній квартирі на момент укладення договору купівлі-продажу були зареєстровані: Відповідач 1 - [PERSON] , [INFO] , який був попередим власником квартири та відчужив її на користь позивача згідно укладеного договору та його син Відповідач 2 - [PERSON] , [INFO] . Відповідачі, в порушення п.4.1 договору, до теперішнього часу залишаються зареєстрованими в квартирі. Фактично з 2015 року в квартирі не проживають. Позивачем вжито заходи досудового врегулювання спору шляхом звернення у соціальних мережах до відповідачів, які не заперечують проти вимог позивача, але не в змозі добровільно знятись з реєстрації, шо спричиняє позивачу, як власнику, певні незручності та порушує його права, зокрема права розпоряджатись своїм майном та отримати житлову субсидію в належному розмірі. Тому позивач був вимушений звернутись до суду. Як повідомили позивачу відповідачі, вони знаходяться за межами України в Російській Федерації та повертатись в Україну не планують. Відповідачі виїхали за межі України на постійне місце проживання в 2015 року. Зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією викладеною у преамбулі договору купівлі-продажу квартири на підставі виданої довіреності, посвідченої нотаріусом Дмитровського нотаріального округу Московської області Тягло Леонідом Вікторовичем 30.10.2021 року. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.12.2021 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] договір посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Сабіною Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 826 (а.с.9-10). Підпунктом 4.1 цього договору передбачено, що право власності на житловий будинок виникає у покупця після державної реєстрації зазначеного права. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності [PERSON] на вищезазначений житловий будинок зареєстроване під номером 46028852 від 30.12.2021 року, державний реєстратор приватний нотаріус Сабіна Л. В. Відповідно до довідки з реєстрації місця проживання фізичних осіб та військового обліку Часовоярської міської ради, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Як вбачається зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Враховуючи положення статей72, 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад пів року, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені в ст.383 ЦК Українитаст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання; проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз вказаних норм дає суду підстави дійти висновку про те, що підстави втрати права на користування житловим приміщенням, особами, які не мають родинних стосунків регулюються ст. ст. 71, 72 ЖК України, в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та застосовуючи аналогію закону враховуючи положення ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Також судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідачі у спірному житлі не мешкають, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймають, з будь-якими вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в установленому законом порядку не звертались. Враховуючі, що відповідачі не проживають у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування вказаним\~житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідачів в зазначеному житловому будинку створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Outcome: approved