Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

У серпні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, у якому просив визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для садівництва за адресою [ADDRESS] , площею 0, 12 га та одержання документів на ім`я [PERSON] , що посвідчують право власності на земельну ділянку, приватизацію яку розпочав [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що проживає за адресою: [ADDRESS] та є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] батька - [PERSON] . У 2008 році померлий розпочав процедуру приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , за обліковим номером 72:317:0037, площею 0, 1200 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва. 18 грудня 2008 року Київською міською радою прийнято рішення №922/922 "Про передачу громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва", яким у п. 283 додатка №2 передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для садівництва на [ADDRESS] , за обліковим номером 72:317:0037, площею 0, 1200. У зв`язку зі смертю у 2009 році [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючий документ на підставі зазначеного рішення та не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку. Позивачка на момент смерті батька була неповнолітньою та проживала з ним, а тому вважається такою, що прийняла спадщину за законом. Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована 14.05.2021 року приватним нотаріусом Ніжинського МНО Кострицею С.В. 17.06.2021 року позивачка звернулася до Кївської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки після смерті [PERSON] , однак листом Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) від 25.06.2020 року за вих. №0570202/1-15538 позивачу фактично відмовлено у праві завершити приватизацію, у зв`язку з цим позивачка просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.08.2021 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 09.08.2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.04.2022 року представник третьої особи - ГУ Держгеокадастру у м. Києві подав пояснення. Вказав, що інформація про реєстрацію до 01.01.2013 року ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) земельної ділянки з обліковим номером 72:317:0037, яка розташована за адресою [ADDRESS] , площею 0, 1200 га, ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) до ГУ Держгеокадастру у м. Києві не передавалася, у зв`язку з чим, відомості про вказану земельну ділянку у ГУ Держгеокадастру у м. Києві відсутні. Крім того, у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження з державної реєстрації набуття прав, змін чи припинення прав на земельні ділянки з 01.01.2013 перейшли виключно до органів та суб`єктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визначених ст. 6 Закону, а не до територіальних органів Держгеокадастру, які такими повноваженнями не наділені. Ухвалою суду від 21.09.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у приватного нотаріуса Ніжинського МНО Костриці С.В. 31.10.2022 року до суду надійшли витребувані докази. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 15.11.2022 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду. 28.04.2023 року представник відповідача Київської міської ради подав пояснення на позовну заяву. Вказав, що розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. Набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Зазначив, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, розроблення останнього за принципом мовчазної згоди та погодження є стадіями процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, такі дії не гарантують особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл на розроблення проекту землеустрою (в тому числі за принципом мовчазної згоди) не являється правовстановчим актом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкодавець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Адвокат Ліпатов І.А., діючи в її інтересах, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До пояснень на позовну заяву долучив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив прийняти законне та обґрунтоване рішення. Представник ГУ Держгеокадастру у м. Києві у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Будь-яких клопотань про причини неможливості прибути у судове засідання від представника до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №585. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №64708083 від 14.05.2021 року інформація про заповіти, складені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва. За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що 21.10.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №567. [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.07.2017 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівський області, актовий запис №2068. Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Частиною третьою статті 1269 ЦК України передбачено право, а не обов`язок особи, яка досягла чотирнадцяти років, на подання заяви про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника, а частиною четвертою цієї норми права конкретизовано, що подання відповідної заяви від імені малолітньої, недієздатної особи має бути здійснено її батьками (усиновлювачами), опікунами. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України слід прийти до висновку, що порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу. Для з`ясування обставини прийняття неповнолітньою особою спадщини необхідно встановити факти, що спадкоємець є дитиною спадкодавця, на час відкриття спадщини є неповнолітньою особою, неповнолітньою особою не подано заяви про відмову від прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №183/4406/16) зроблено висновок, відповідно до якого частина четвертої статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою померлого [INFO] [PERSON] і має право на спадкування за законом у першу чергу. На час відкриття спадщини позивач була малолітньою особою та згідно довідки №2005, виданої 11.05.2021 року була зареєстрована за однією адресою з померлим: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи №50/2021 до майна померлого [PERSON] встановлено, що заява про відмову від прийняття спадщини матір`ю позивача з дозволу органу опіки та піклування не подавалася. Тобто позивач прийняла відповідну спадщину в силу прямої дії норми матеріального права, а тому правила частини першої статті 1269 ЦК України на неї не поширюються. Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2020 року у справі №686/2696/18, яку на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 14.05.2021 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Ніжинського МНО Чернігівської області Костриці С.В. зі заявою по оформлення спадкових прав після смерті [INFO] батька - [PERSON] , [INFO] , який мешкав на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Рішенням Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року, окрім іншого, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва; передано громаднам, за умови виконання п. 8 цього рішення, у приватну власність земельні ділянки загальною площею 99 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (додаток №1) та загальною площею 38 га для ведення садівництва (додаток №2) у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (п. 6, 7 Рішення). Пунктом 8 Рішення власникам земельних ділянок визначено ряд обов`язків. Згідно Додатку №2 до рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року до списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва у [ADDRESS] [PERSON] - кадастровий номер 72:317:0037; місце розташування: [ADDRESS] ; площа 1200кв.м. Згідно листа Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.11.2022 року вих. №0570202/1-14387 та від 12.12.2022 року вих. №05702/14873 за даними Міського земельного кадастру земельна ділянка площею 0, 12 га (код 72:317:0037) на [ADDRESS] рішенням Київської міської ради від 18.12.2008 року №922/922 передана у приватну власність громадянину [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) для ведення садівництва. Однак, відомості МЗК не є підтвердженням виникнення права власності (користування) земельними ділянками, та носять виключно інформативний характер. За правилами ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. В ході судового розгляду встановлено, що за життя батько позивачки - [PERSON] не набув у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, виділену йому у власність за рішенням Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом визнання прав. Земельний кодекс України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19 та від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20 та відповідно до ч. 4 ст. 263 підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Листом Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу КМР (КМДА) від 25.06.2020 року за вих. №0570202/1-15538 позивачу фактично відмовлено у праві завершити приватизацію із зазначенням, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. З метою формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав та реєстрації її в Державному земельному кадастрі, відповідно до вимог законодавства необхідно замовити розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, необхідно звернутися до суб`єкта державної реєстрації прав через центр надання адміністративних послуг. Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зі змісту рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року встановлено, що [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробив, тобто розпочав у встановленому законом порядку право на приватизацію спірної земельної ділянки, проте не завершив процес приватизації у зв`язку з своєю смертю. Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах, переходить до спадкоємців [PERSON] . Встановивши, що позивачка як спадкоємиця першої черги прийняла спадщину після смерті [PERSON] в силу прямої норми закону, вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. До складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Таким чином до [PERSON] перейшло право закінчити процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,12 га, переданої у власність [PERSON] за життя на підставі рішення Київської міської ради №922/922 від 18 грудня 2008 року та отримати документ про право власності на цю земельну ділянку. На підставі викладеного, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, встановлено, що позивач належними та допустимими доказами довела наявність обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved