Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа, які не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 17.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі № 2405. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] зробив розпорядження, згідно якого все майно, що належить йому заповідає [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 57953186 від 17.10.2019 року здійснено реєстрацію заповіту. Згідно свідоцтва про право власності від 10.11.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно з експертним висновком № 056/403-m від 15.03.2021 року, прізвища [PERSON] та [PERSON] попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними. На запит нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про видачу дублікату свідоцтва про право власності на житло на квартиру, листом - відповіддю Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було відмовлено, оскільки [PERSON] не приймала участі у приватизації вказаної квартири, а отже не є власником або співвласником житла. Постановою від 13.08.2021 року № 5923/02-31 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який був спадкоємцем після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , яка належала на праві спільної часткової власності у зв`язку із відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності на квартиру. У газеті була здійснена публікація про втрату свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м. Києві 10.11.1994 року № 13053. Позивачка також зверталася до Деснянського УП ГУНП у м. Києві із заявою про втрату свідоцтва про право власності на квартиру. Крім того, позивачка вказує на те, що [PERSON] до того є біологічним батьком [PERSON] . На підставі викладеного, позивачка просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] . Встановити факт батьківства померлої особи а саме, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року витребувано від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори посвідчену належним чином матеріали спадкової справи померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року закрито підготовче провадження призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.09.2022 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Від представника відповідача КМР надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки подану позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача КМР в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві вказано про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Представник третьої особи Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи у відсутність представника нотаріальної контори. [PERSON] та його представник - адвокат Кальна О.П. в судове засідання в якому було ухвалено рішення не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У судовому засіданні 10.03.2023 року адвокат Кальна О.П. пояснила, що позивачка приховала від суду та нотаріуса про наявну ще одну особа, яка має успадкувати частину квартиру. Якби мати [PERSON] , яка була донькою спадкодавця була жива, то вона могла б отримати свою частку квартири, а відтак [PERSON] має право на обов`язкову частку. У судовому засіданні 10.03.2023 року [PERSON] вказав, що його мати [PERSON] була дочкою діда [PERSON] , яку було позбавлено батьківських прав. Дід був опікуном, про інших дітей діда йому не відомо. Підтвердити кровне споріднення між дідом і позивачкою не може. Вважає, що має обов`язкову частку у спадковому майні. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивачка, звертаючись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом посилається на те, що оригінал правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] було втрачено. Судом встановлено, що 17.10.2019 року [PERSON] склав заповіт на випадок своєї смерті та зробив розпорядження, що все належне йому майно заповідає [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до копій інформаційних довідок від 07.12.2022 року видані Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» частини квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , інша частини квартири зареєстрована за [PERSON] . Позивачка 22.05.2020 року звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З письмових матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до Деснянського УП ГУНП у м. Києві із заявою про виявлення відсутності документів. У газеті було розмішено оголошення про втрату свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м. Києва 10.11.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) від 10.11.1994 року № 13053 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15.11.1994 року і записана у реєстрову книгу № 1700. 13.08.2021 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру. 13.08.2021 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори виніс постанову, якою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] на її ім`я після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який був спадкоємцем після своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , яка належала на праві спільної часткової власності, у зв`язку із відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності на квартиру. З копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що інші особи, окрім позивача із заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положенням пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі №6-692цс16, при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Верховний Суд України розглядаючи справи № 192/2761/14, 645/3265/13 звернув увагу на те, що коли особа набуває статусу спадкоємця, то вона замінює спадкодавця у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Тобто, процедура спадкування свідчить про універсальне правонаступництво. Оскільки, у такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно порушується право позивача на оформлення права власності на спадщину, таке право підлягає захисту в судовому порядку, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на вищевказане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Заперечення третьої особи [PERSON] та його представника суд приймає критично з урахуванням наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження, матір`ю [PERSON] є [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] . [PERSON] не має жодних родинних відносин із померлою [PERSON] (дружина [PERSON] ), яка померла [INFO] . Мати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, тобто до смерті самого спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Однак, норми ст.1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (гл.86 ЦК). Враховуючи те, що позивач просить визнати за собою право власності в порядку спадкування за заповітом, що виключає можливість застосування спадкування за правом представлення, підстав для виділення обов`язкової частки з спадкового майна відсутні. Щодо позовної вимоги про встановлення факту батьківства померлої особи а саме, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] суд виходить з наступного. Позивачка на підтвердження вказаної позовної вимоги посилається на експертний висновок про біологічне батьківство № MG 19-83512 від 27.12.2019 року, відповідно до якого біологічне батьківство [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] не може бути виключено. Вірогідність батьківства 99,9999%. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками останньої вказано [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, від 22.05.2014 року, були внесені зміни до відомостей актового запису. На підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства, актовий запис про шлюб від 11.06.1959 року, було змінено відомості про дитину - прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] , по батькові [PERSON] . Відомості про батька змінено на [PERSON] . Крім того змінені підстави державної реєстрації з ч. 1 ст. 135 СК України на відповідно до статті 126 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, відсутність даних про те, чи було зроблено запис про батька дитини за вказівкою матері, виключає можливість задоволення заяви про встановлення факту батьківства щодо померлого, з яким мати дитини не перебувала у шлюбі, на підставі статті 130 СК України. Аналогічний висновок міститься у постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 336/1357/16-ц. Враховуючи те, що державна реєстрація народження [PERSON] було змінено з ч. 1 ст. 135 СК України на ст. 126 СК України, позовна вимога про встановлення факту батьківства померлої особи по відношенню до позивачки в порядку ч. 1 ст. 130 СК України задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial