Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

11 лютого 2022 року адвокат Тимошенко А.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] на підставі Договору дарування від 30.03.2012 року набув право власності на 1/4 житлового будинку розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці № 2310100000:04:002:0300. Фактично, зазначений будинок та земельна ділянка розділені на два домоволодіння одним з яких користується Позивач, другою - [PERSON] (Відповідач), якій також належить 1/4 вищевказаного житлового будинку. Позивач, після набуття права власності на частину житлового будинку, в період з серпня 2012 року по травень 2013 року встановив паркан відповідно до визначених меж земельної ділянки. Приблизно в середині 2013 року Відповідач на своїй частині домоволодіння яка межує з частиною домоволодіння Позивача встановила шиферну конструкцію для відведення атмосферних опадів. Зазначена шиферна конструкція була встановлена із нахилом в бік домоволодіння Позивача, внаслідок чого атмосферні опади стікають на паркан та його частину земельної ділянки. В подальшому, протягом 2016 року і по сьогоднішній день Позивач намагався переконати Відповідача у необхідності обладнання стоку атмосферних опадів необхідними для цього інженерно-технічними заходами, зокрема - обладнати жолоба для відводу дощової і талої води що запобігатиме їх стіканню на територію домоволодіння Позивача, або приведення стану домоволодіння Відповідача в попередній стан, однак станом на сьогоднішній день Відповідач цього не зробила, в усних бесідах з цього приводу поводить себе категорично та агресивно. Таким чином, атмосферні опади які стікають на територію домоволодіння Позивача з боку Відповідача призводять до підтоплення земельної ділянки що завдає Позивачу незручності у її користуванні, а також до псування встановленого Позивачем паркану. Посилаючись на статті 96, 103, 104, ч.2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, п. 3.25 *ДБН360-92**, статті 391,386 Цивільного кодексу України, просить зобов`язати [PERSON] , яка мешкає [ADDRESS] , усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою №2310100000:04:002:0300, розташованою за адресою [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , яка мешкає [ADDRESS] , влаштувати необхідні інженерно-технічні заходи (стоки та жолоба), що запобігатимуть стоку атмосферних опадів на територію домоволодіння [PERSON] , або привести стан домоволодіння у попередній стан шляхом прибирання шиферної конструкції, розташованої на його території. Ухвалою суду від 18.02.2022 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору (а.с.30-31). 17.05.2022 року до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про долучення доказів до матеріалів справи, а саме 2 акти на виконання робіт по заміні плит та 2 диска DVD-R, на яких міститься 21 фото та 1 аудіозапис (а.с.50-53). 20.06.2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява за підписом представника позивача адвоката Тимошенко А.В., який діє в інтересах [PERSON] . За змістом уточненої позовної заяви позов пред`являється не лише до [PERSON] , а й до [PERSON] . В уточненій позовній заяві позивач просить зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , які мешкають [ADDRESS] , усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою №2310100000:04:002:0300, розташованою за адресою [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , які мешкають [ADDRESS] , облаштувати навіс шиферний, який знаходиться на території земельної ділянки №2310100000:04:002:0300, згідно з п. 10.1. В.2.6-220:2017 «Покриття будівель та споруд», організованим водовідведенням за допомогою спеціальних водозбірних лотків, водоприймальних воронок і систем водопровідних трубопроводів, для запобіганню стіканню атмосферних опадів на частину земельної ділянки у користуванні [PERSON] . Позивач зазначає, що ним було ініційовано\~проведення судової\~будівельно-технічно\~експертизи,\~на вирішення\~експерту поставлено\~наступні запитання:\~1.\~Чи забезпечене\~влаштування необхідних\~інженерно-технічних\~заходів будівель\~та споруд\~з частини\~земельної ділянки\~у користуванні\~ [PERSON] ,\~що запобігатимуть\~стіканню атмосферних\~опадів з\~покрівель (шиферних\~конструкцій)\~на частину\~земельної ділянки\~у користуванні\~ [PERSON] \~по [ADDRESS] відповідно\~до п.6.1.41\~ДБН Б2.2-12:2019?\~2.\~Якщо не\~забезпечене,\~то якими\~саме інженерно-технічними\~заходами має\~бути облаштовано\~водовідведення,\~що запобігатиме\~стіканню атмосферних\~опадів на\~частину земельної\~ділянки у\~користуванні [PERSON] .?\~За результатами\~дослідження території\~домоволодіння по\~ [ADDRESS] ,\~експерт дійшов\~наступних висновків:\~1.\~Навіс шиферний,\~а саме:\~сторона навісу\~(довга),\~що проходить\~вздовж паркану\~знаходиться над\~парканом,\~не обладнана\~організованим (зовнішнім\~водостоком)\~водовідведенням,\~що не\~запобігає стіканню\~атмосферних опадів\~з цієї\~сторони навісу\~на територію\~суміжної ділянки\~що порушує\~вимоги п.6.1.41\~ДБН Б.2.2-12:2019\~«Планування та\~забудова територій».\~2.\~Відповідно до\~дослідницької частини\~по питанню\~№2,\~експерт робить\~висновок,\~що Навіс\~шиферний необхідно\~облаштувати,\~згідно п.\~10.1.\~В.2.6-220:2017\~«Покриття будівель\~та споруд»,\~організованим водовідведенням\~за допомогою\~спеціальних водозбірних\~лотків,\~водоприймальних воронок\~і систем\~водовідвідних трубопроводів,\~для запобігання\~стіканню атмосферних\~опадів на\~частину земельної\~ділянки,\~яка перебуває\~у користуванні\~ [PERSON] (а.с.63-88). Ухвалою суду від 20.06.2022 року задоволено заяву представника позивача про зміну предмету позову, прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.90, 91-92). 11.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , за підписом представника адвоката Середи Д.М., відповідно до якого [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не є власником земельної ділянки і не вирішував спір до подачі позову зі співвласниками нерухомого майна в органах місцевого самоврядування, чого вимагає ч. 3 ст. 158 ЗКУ. У справі також наявний спір, щодо порушення правил добросусідства, на що вказує сам позивач, тому такий позов є завчасним та поза межами розгляду судом такого спору. Таким чином, позивач безпідставно вимагає суд вийти за межі закону, а саме ч. 2 ст. 158 ЗКУ. У своєму позові, позивач посилається на норми статей 391, 389, 391 ЦК України, але позивач не є власником майна (земельної ділянки), що є предметом спору, а тільки користувачем, тому його вимоги є безпідставними (а.с.123-126). 18.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , за підписом представника адвоката Колеснікової Тетяни Альбертівни, відповідно до якого [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та зазначає, що позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:04:002:0300, яка належить державі, але не вказує які саме перешкоди у користуванні чинять йому відповідачі. Навпаки, позивач доводить, що він самовільно, без дозволу інших співвласників, побудував на вказаній ділянці капітальний паркан, на який не набув права власності, чим чинить перешкоди іншім співвласникам у користуванні х майном. B якості доказу позивач надав суду висновок експерта М°294-22 від 16.06.2022р., зробленого за заявою представника позивача, який не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, з огляду на те, що згідно вказаного висновку, представник позивача звернувся до експертної установи 06.06.2022 року, а дослідження за ним проводились 02.11.2021 року, висновком не визначено відносно якого майна проводилось дослідження, кому воно належить та на якій правовій підставі. А також, дослідження проводилось «зі слів заявника», що прямо суперечить ч.6 ст.81 ЦПК України (а.с.120-123). 19.08.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з доповненнями від відповідача [PERSON] , за підписом представника адвоката Середи Д.М.. Представник позивача зазначає, що сторонам по справі належить по житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, та спорудами, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:04:002:0300, яка належить державі. Інша частина вказаного домоволодіння належить неповнолітній особі - [PERSON] [INFO] , на підставі рішення Ленінського районного суду Запоріжжя від 26.09.2016р. по справі № 334/4892/16-д, що підтверджується Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої позивачем, але це не враховує позивач при подачі позову. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Твердження позивача, що між сторонами склався відповідний порядок користування спірним майном і він користується законних підставах майна - не відповідає дійсності. Як вбачається з матеріалів справи, паркан 2х метровий був встановлений позивачем без погодження сторін, який повинен ставиться на вулицю, а не між земельними ділянками і він затіняє сторону земельної ділянки, яка належить [PERSON] тим самим позивач сам порушує правила добросусідства ст.ст. 103, 104 ЗК України. ???У позові позивач посилається на норми статей 391, 389 ЦК України, але позивач не є власником майна (земельної ділянки) що є предметом спору, а тільки користувачем, тому його вимоги є безпідставними. У прохальній частині позову позивач посилається на норми статей 22, 23, 1167 ЦК України, що не є предметом спору (а.с.120-123). 31.08.2022 року через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про доручення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копії скарги від 22.08.2022 року та копія талону-повідомлення Єдиного обліку №18668 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.127-131). Ухвалою суду\~від 31.08.2022\~року закрито\~підготовче провадження\~та призначено\~цивільну справу\~до судового\~розгляду\~по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду міста Запоріжжя. У відкрите судове засідання викликано для допиту свідка [PERSON] (а.с.134-135). 23.09.2022 року позивач [PERSON] подав через канцелярію суду заяву-доповнення, в якій зазначив, що встановлення паркану відбувалося у присутності відповідача [PERSON] , її сина, її доньки, чоловіка її доньки,який займається рієлторською діяльністю та контролював увесь процес встановлення паркану. До подання позивачем позову до суду, жодних заперечень з будь-яких питань у відповідача на було. Частина паркану (близько 9 метрів), де зливаються опади, була замінена позивачем, але незадовго до заміни паркану з`ясувалось, що відповідач порушив всі правила та встановив свій паркан на водопровідній трубі, яка йде на мою територію землекористування (а.с.144-146). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Тимошенко А.В. в судовому засіданні просили уточнену позовну заяву задовольнити з підстав, викладених в позові, уточненій позовній заяві та заявах по суті справи, направлених до суду. Представник відповідача [PERSON] адвокат Середа Д.М. в судовому засіданні зазначив, що жодних підстав для задоволення позову немає, всі докази наявні в матеріалах справи. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Колеснікова Т.А. в судовому засіданні зазначила, що жодних підстав для задоволення позову немає, всі докази наявні в матеріалах справи. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Позивачем заявлено\~вимоги про зобов`язання відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , які мешкають [ADDRESS] , усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою №2310100000:04:002:0300, розташованою за адресою [ADDRESS] та зобов`язання відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , які мешкають [ADDRESS] , облаштувати навіс шиферний, який знаходиться на території земельної ділянки №2310100000:04:002:0300, згідно з п. 10.1. В.2.6-220:2017 «Покриття будівель та споруд», організованим водовідведенням за допомогою спеціальних водозбірних лотків, водоприймальних воронок і систем водопровідних трубопроводів, для запобіганню стіканню атмосферних опадів на частину земельної ділянки у користуванні [PERSON] . В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що він на підставі Договору дарування від 30.03.2012 року набув право власності на 1/4 житлового будинку розташованого по [ADDRESS] на земельній ділянці № 2310100000:04:002:0300. Фактично, зазначений будинок та земельна ділянка розділені на два домоволодіння одним з яких користується Позивач, другою - Відповідачі. Позивач, після набуття права власності на частину житлового будинку, в період з серпня 2012 року по травень 2013 року встановив паркан відповідно до визначених меж земельної ділянки. Приблизно в середині 2013 року Відповідач на своїй частині домоволодіння, яка межує з частиною домоволодіння Позивача, встановила шиферну конструкцію для відведення атмосферних опадів. Зазначена шиферна конструкція була встановлена із нахилом в бік домоволодіння Позивача, внаслідок чого атмосферні опади стікають на паркан та його частину земельної ділянки. В подальшому, протягом 2016 року і по сьогоднішній день Позивач намагався переконати Відповідача у необхідності обладнання стоку атмосферних опадів необхідними для цього інженерно-технічними заходами, зокрема - обладнати жолоба для відводу дощової і талої води що запобігатиме їх стіканню на територію домоволодіння Позивача, або приведення стану домоволодіння Відповідача в попередній стан, однак станом на сьогоднішній день Відповідач цього не зробила Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами. Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Статтею 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Отже, для встановлення обставин, чи має місце порушення прав позивача діями відповідачів, необхідно, зокрема, встановити, чи на земельній ділянці позивача встановлено паркан, чи встановлений паркан належить позивачеві, чи саме діями відповідачів порушені права позивача, а також досліджувати землевпорядну документацію, перевірити відповідність фактичного розташування частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні [PERSON] та частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, що є компетенцією експертів у відповідній галузі. При цьому, з наданих позивачем доказів перевірити відповідність фактичного розташування частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні [PERSON] та частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки неможливо, оскільки в повному обсязі позивачем вказаної землевпорядної документації суду не надано. Також з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №294-22, проведеної за заявою позивача (а.с. 75-84), не вбачається, чи надавалась експерту вказана документація в повному обсязі, а також неможливо встановити, чи проводив експерт дослідження земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні відповідачів та облаштування на ній будь-яких конструкцій водовідведення. При цьому, під час судового розгляду позивачем відповідне клопотання про призначення експертизи з вимогою зобов`язання відповідачів надати доступ до їх частини земельної ділянки, для проведення дослідження, не заявлялось. Також, надані суду копії договору від 29.03.2013, товарних чеків №119 від 09.08.2012 та №167 від 19.05.2013 (а.с. 18,19), специфікації датовані 29.04.2022 (а.с. 51,52), на думку суду не свідчать про встановлення позивачем паркану у визначеному місці чи що ним понесені будь-які витрати у зв`язку з неправомірними діями відповідачів, оскільки специфікації датовані 29.04.2022 взагалі не містять підписів уповноважених осіб замовника та виконавця, а отже і не дають змоги встановити, чи позивачем понесені відповідні витрати, а товарні чеки №119 від 09.08.2012 та №167 від 19.05.2013 містять підпис та печатку ФОП [PERSON] та не містять посилання, на підтвердження виконання якого договору вони складені, тоді як договір від 29.03.2023 підписано з виконавцем ПП [PERSON] та містить дату виконання робіт 24.04.2013-25.04.2013. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ч. 6 ст. 106 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові, а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення саме його прав та саме діями відповідачів. Надані позивачем фото та відео- і аудіо записи свідчать лише про наявність неприязних стосунків між особами, голоси яких містяться на записах, проте не дають можливість встановити місце, дату здійснення цих фото та аудіовізуальних записів чи про склад учасників цих подій. З показів свідка, допитаного за клопотанням позивача, також неможливо встановити ані місце розташування відповідного паркану, ані документальне закріплення землекористування між співвласника домоволодіння. Крім того, судом встановлено, що окрім позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] , [PERSON] користувачем вказаної земельної ділянки є [PERSON] (як власник 1/4 частки домоволодіння [ADDRESS] ), проте до вказаної особи позивачем вимоги не пред`явлені, як і не залучено до участі у справі взагалі, в тому числі і шляхом заявлення відповідного клопотання в суді. З приводу цього суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Частинами першою, третьою статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50),\~ від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі\~ № 757/39920/15-ц (пункт\~\~31), від 27 березня 2019 року у справі\~ № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21). Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип змагальності, а також те, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд доходить висновку, що позивачем не доведено достатніми доказами обставини, які мають значення для вирішення цього спору, а саме: чи на земельній ділянці позивача встановлено паркан, чи встановлений паркан належить позивачеві, чи саме діями відповідачів порушені права позивача, а також відповідність фактичного розташування частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні [PERSON] та частини земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки. Підсумовуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed