Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

У квітні 2023 року до суду звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що 04.05.2019 між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та різницю в поглядах на сімейне життя, у зв`язку з чим з 28.09.2022 вони не проживають разом. Позивачка вважає, що примирення з відповідачем неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 10.04.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 03.05.2023. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 28). Відповідач у судове засідання не з`явився, 01.0452023 до суду надійшла заява представника відповідача Атаманюка Володимира Михайловича про розгляд справи за їх відсутності. У вказаній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] погоджується на розірвання шлюбу та бажає брати участь у вихованні сина (а.с. 22).Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не надходило. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.09.2020 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією з відділу РАЦС м. Мостолес, Іспанія, яка містить апостиль (а.с. 9-11). Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України від 15.02.2022 №536/026-22 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с.12). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні та вони про це не просили суд. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя та оцінці різних життєвих ситуацій. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є підстави для розірвання шлюбу. Позивачка скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке передбачене ст. 113 СК України, та просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подав до початку розгляду справи по суті. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2922389370.1 від 27.03.2023 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с. 1). У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову за ставками, передбаченими ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 50 відсотків, що становить 536,80 грн на користь позивачки. На підставі викладеного, та

Outcome: approved