Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату позначену на плані під №7 площею 11.8 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату позначену на плані під №8 площею 16,8 кв.м.; [PERSON] та [PERSON] виділити у користування фактичну житлову кімнату позначену на плані під №6 (як веранда) площею 16,4 кв.м.; в загальному (спільному) користуванні залишити коридор позначений на плані під №1 площею 8,5 кв.м.; кухню позначену на плані під №5 площею 8,5 кв.м.; ванну кімнату позначену на плані під №3 площею 2.5 кв.м.; туалет позначений на плані під №4 площею 0,7 кв.м.; кладову позначену на плані під №2 площею 1,0 кв.м., а також підвал позначений на плані під №№ І, II, III, IV площами 7,0 кв.м, 21,4 кв.м., 18,5 кв.м., 16,3 кв.м., який не входить в загальну площу квартиру, однак є у спільному користуванні співвласників квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів солідарно в користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що позивачу, його колишній дружині та дітям та онуку, що є відповідачами у справі, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 26.10.2009 року, Серія [NUMBER] виданого Давидівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, площами 11,8 кв.м; 16,8 кв.м.; 16,4 кв.м., (остання є добудованою, а відтак в технічній документації іменується як веранда); кухні площею- 8,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,5 кв.м.; туалета 0,7 кв.м.; коридора площею 8,5 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м.; комори площею 1,0 кв.м., та підвала площею 63,2 кв.м. Загальна площа квартири складає 67,0 кв.м., житлова площа 45,0 кв.м., з урахуванням площі веранди 16,4 кв.м., яка є фактично житловою кімнатою. В квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Фактично у вищезазначеній квартирі із співвласників на даний час проживають: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка - [PERSON] попри право спільної сумісної власності на квартиру та реєстрацію в даній квартирі, більше п`ятнадцяти років в квартирі не проживає. Позивач, будучи співвласником квартири [ADDRESS] та зареєстрований в ній, тимчасово з червня 2020 року не проживає в даній квартирі. Причиною тимчасового не проживання в вищевказаній квартирі стали систематичні конфлікти з відповідачами, а саме: [PERSON] веде аморальний спосіб життя (зловживає алкогольними напоями; влаштовує гуляння; систематично приводить в квартиру посторонніх осіб, вчиняє сварки, конфлікти, непорозуміння). В результаті останніх, вона нищить та без попереднього погодження викидає мої речі; порушує права так званого добросусідства. Відповідачі будучи співвласниками вищезгаданої квартири та проживаючи в ній відмовляються солідарно оплачувати комунальні послуги, квартирну плату, в результаті чого вже утворилася значна сума заборгованості. Позивач як основний квартиронаймач даної квартири, на даний час позбавлений можливості користування, утримувати та облагороджувати майно, співвласником якого він є. Між позивачем на відповідачами, які проживають в спірній квартирі постійно існують суперечки, щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. З метою врегулювання даного спору позивач неодноразово намагався порозмовляти з відповідачами, пропонував їм викупити у нього належну йому частку, яка фактично складає 1/5 частину, однак його будь-які спроби були безрезультатними.?Після неодноразових неправомірних дій відповідачів позивач звертався в правоохоронні органи з відповідними заявами. Його звернення працівниками правоохоронних органів були розглянуті, однак оскільки дані обстави носять цивільно-правовий характер рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Квартира [ADDRESS] є єдиним житлом позивача. В останній він, хоче проживати та користуватися належним йому майном. З врахування вищенаведеного позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 25.01.2022 року провадження у справі відкрито. 04.04.2023 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Просить суд позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача позов заперечив, просить в задоволенні такого відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення учасників справи на їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.10.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24249025 від 26.10.2009 року вбачаєтся, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власнсті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , - сторонам у справі. Згідно з ст. 355 Цивільного кодексу України\~ майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ст. 368 ЦКУ). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.\~ Згідно зі\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1,7\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ч.1\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, із пояснень позивача що між сторонами існує тривалий конфлікт з приводу порядку користування житловими приміщеннями за адресую: [ADDRESS] . Згідно п. 14\~постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності»\~можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та\~п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, шо регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. За ч. 1\~ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі приміщення, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно з врахуванням позиції сторін. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. З копії Технічного паспорта на квартиру вастановлено, що квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат, площами 11,8 кв.м; 16,8 кв.м.; веранди площею -16,4 кв.м.,; кухні площею - 8,5 кв.м.; ванної кімнати площею 2,5 кв.м.; туалета 0,7 кв.м.; коридора площею 8,5 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м.; комори площею 1,0 кв.м., та підвала площею 63,2 кв.м. Загальна площа квартири складає 67,0 кв.м., житлова площа 28,6 кв.м. Відмовляючи в задоволенні позову суд враховує, що запропонований позивачем порядок користування квартирою порушує права інших співвласників, зокрема з урахуванням того що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Однак звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на виділення йому у користування близько 1/3 частки житлової площі квартири, а саме однієї із двох житлових кімнат, площею 11,8 кв. м., коли співвласниками спірної квартири є п`ятеро осіб. Окрім того, позивач у запропонованому варіанті використання спірного житлового приміщення пропонує виділити двом іншим співласникам у користування приміщення площею 16,4 кв. м., яке відповідно до Технічного паспорта на квартиру є верандою, зазначаючи при цьому що вказана площа є житловою кімнатою. Окрім того, суд звертає увагу на те, що при визначенні порядку користування спірною квартирою у судовому порядку необхідним є забезпечення можливості використання майна, що є у спільній сумісній власності сторін у справі, за призначення, зокрема для проживання у ньому, однак при задоволенні позову у визначеному позивачем порядку такого використання вказана можливість усім співвласникам не може бути забезпечена. З наданих суду копії відповідей ВП № 3 РУП № 2 ГУНП у Львівській області від 22.11.2021 року, 26.11.2021 року, 06.12.2021 року не можливо встановити з приводу яких на думку позивача неправомірних дій і яких саме осіб були сформульовані його звернення у поліцію, а тому суд оцінює такі критично, оскільки будь-кого доказового значення у справі що розглядається копії таких документів не містять. В матеріалах справи відсутні докази, які б ствердили, які особи зареєстровані та фактично проживають у спірній квартирі, а також факти порушення ними прави добросусідства чи використання майна, що перебуває у спільній сумісній власності всупереч інтересів співвласників. Будь-яких клопотань про витребування доказів на адресу суду стороною позивача не заявлено. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що співвласниками спірної квартири є п`ятеро осіб, а житлова площа квартири становить 28,6 кв. м, визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб, які мають право на проживання у вказаному житловому приміщенні, суд приходить до переконання, що позовна вимога вказаним вище нормам закону не відповідає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed