Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Соник В.В.., звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вони з відповідачем уклали договір позики від 03.12.2018 р. на суму 10 800 дол. США, згідно якого [PERSON] зобов`язалась повернути борг на протязі 37 місяців, сплачуючи щомісячно 130 дол. США. Строк повернення договору, обумовлений у договорі до 03.02.2022 р. Пояснює, що за період дії договору позики відповідачка повертала суми боргу, а саме: 18.06.2020 р. в сумі 1730 дол. США, 15.10.2020 р.\~ в сумі 185 дол. США, 31.12.2020 р. 270 дол. США. Вказує, що зобов`язання за договором позики у визначений в розписці строк відповідачка не виконала, грошові кошти позичальнику не повернула. Станом на момент подачі заяви до суду борг складає 8 615 дол. США. Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] несплачений борг в національній валюті\~ - гривня, відповідно до курсу долара НБУ на день подачі позову, що становить 252 030, 964 грн. еквівалентно 8615 дол. США, 3% річних в сумі 31,014 дол. США, в національній валюті, що становить 907, 31 грн, інфляційні втрати в сумі 256, 3 дол. США,\~ відповідно 7 498, 03 грн. та судовий збір у сумі 2604, 36 грн. Рішенням суду від 02.11.2022 року позов було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] \~\~ адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] , суму боргу за договором позики від 03 грудня 2018 року у розмірі 252 031 грн. (двісті п`ятдесят дві тисячі 31 коп.) 3 відсотки річних від простроченої суми в розмірі 435 (чотириста тридцять п`ять) грн. та на судовий збір у сумі 2524 грн. 41 коп.\~\~\~ Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2023 вищевказане заочне рушення було скасоване за заявою представника відповідачки [PERSON] адвоката Ткаченка О.Ю. та призначено справу до розгляду. 01.05.2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Соника В.В. з проханням розглянути справу у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.\~\~\~\~\~\~ Відповідачка [PERSON] \~ в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні пояснивши, що гроші в борг брав син [PERSON] в 2013 році в сумі 88000 грн. та частково віддав борг, проте розписку про віддачу боргу не писали, сподіваючись на дружні стосунки. У 2016 році [PERSON] подав\~ в суд про стягнення цього боргу, винесено рішення, на підставі якого виконавча служба в 2016 році почала стягувати кошти з її заробітної плати.\~ Згодом [PERSON] почав дзвонити та погрожувати, що забере будинок. Останній договір був складений в 2018 році, де вони домовились, що борг будуть віддавати по 130 дол. США в місяць, при цьому ніяких грошей вже не брали, це була домовленість про попередній борг. Вважає, що дії [PERSON] є незаконними, так як вже є рішення суду від 2016 року по даному боргу. Крім того, представник відповідачки [PERSON] просив суд залишити позов без руху, так як судовий збір не був сплачений на рахунок Садгірського районного суду м. Чернівці.\~\~\~ Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було складено договір позики та розписку від 03.12.2018 р. на суму відповідно до яких [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 10 800 доларів США, які зобов`язалася повернути до 03 лютого 2022 року. (а.с. 10-11). Крім того, у вищезазначеному договорі позики вказано, що за період дії договору позики відповідачка повертала суми боргу, а саме: 18.06.2020 р. в сумі 1730 дол. США, 15.10.2020 р.\~ в сумі 185 дол. США, 31.12.2020 р. 270 дол. США (а.с.10) Повідомленням від 20 травня 2022 року позивач зобов`язав відповідачку повернути борг одноразовим платежем в десятиденний строк з дня отримання цього повідомлення (а.с.12). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином відповідачки по справі [PERSON] .\~ Гроші в 2013 році\~ у [PERSON] фактично позичив він в сумі 11 000 тис. дол. США , що було нотаріально підписано. Вказує, що з часом почалися проблеми. Він повернув [PERSON] борг в сумі 5500 тис. дол. США, а відсотки повертав окремо.\~ По вказаному договору позики вже є судове рішення від 2016 року, проте [PERSON] сказав, що потрібно договір переписати, так як закінчується його термін. Другий раз договір підписала вже його мати [PERSON] і він не вникав, яка саме сума була вказана в договорі. З часом виконавча служба почала забирати будинок. 08.04.2013 року договір дійсно був укладений та вони взяли кошти, але наступний раз гроші вони не брали, а тільки підписували договір. Пояснює також, що після підписання другого договору в 2018 році відносини зіпсувались і вже через пів року [PERSON] просив повернути всю суму. Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.04.2016 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 08.04.2013 року в сумі 286773, 65 грн., судового збору в сумі 2877, 20 грн. та 570 грн. витрати на оголошення в газеті.\~ Постановою від 30.05.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №51254782 на підставі виконавчого листа №726/2402/15-ц, про стягнення\~ з [PERSON] заборгованості за договором позики від 08.04.2013 року в сумі 286773, 65 грн., судового збору в сумі 2877, 20 грн. та 570 грн. витрат на оголошення в газеті. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 15.11.2016 року було надано дозвіл державному виконавцю ЧМВ ДВС примусово проникнути до будинку [ADDRESS] для проведення виконавчих дій з примусового виконання на підставі виконавчого листа №726/2402/15-ц від 18.05.2016 р. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За таких обставин, ураховуючи, що позивач обрав валюту погашення заборгованості за договором позики у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви (14 червня 2022 року), а також обставини визнання відповідачем позову в цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за договором позики від 03 грудня 2018 року в сумі 252 031 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням наведених норм права, а також обставин того, що у зв`язку з повномасштабною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який станом на день ухвалення судом рішення триває, суд вважає, що відповідач звільняється від стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми з 24 лютого 2022 року на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Отже, розрахунок 3 відсотків річних від простроченої суми слід розраховувати за період з 03 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року, тобто до початку дії в Україні воєнного стану, що становить у вказаний період 435 грн., виходячи з такого розрахунку: 252 031 грн.\~ (сума невиплаченого боргу, визначена у судовому рішенні) * 3 % * 21 (кількість днів у періоді) / 365 днів. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, то суд зауважує, що договір між сторонами був укладений в іноземній валюті. Разом з тим, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти. При цьому, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 14 червня 2022 року, тому саме з цієї дати - 14 червня 2022 року валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому саме з цієї дати можливе нарахування індексу інфляції на таку заборгованість. Вказаних висновків дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Оскільки до моменту пред`явлення позову валютою зобов`язання була іноземна валюта, тому відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат за період з 03 лютого 2022 року по 14 червня 2022 року. Крім того, визначення суми боргу в еквіваленті іноземної валюти станом на день подачі позову до суду дозволило позивачу відновити втрати від знецінення національної валюти. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд вважає необхідним відмовити. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 96,93 % (252 466 грн. * 100 % / 260 436 грн.), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2524 грн 41 коп. (2604, 36 грн. * 96,93 %).

Outcome: partial