Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Прокурор Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області Копйов О.М. звернувся до суду в інтересах держави в особі Комунального закладу охорони здоров`я «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» з позовом, в порядку ст. 128 КПК України, до [PERSON] про стягнення витрати на лікування потерпілого [PERSON] у сумі 2348,80 грн. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області знаходилось кримінальне провадження № 12016220440000102 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні у КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» і на його лікування витрачено 2348,80 грн. В зв`язку з чим з підстав, передбачених ст. 1206 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» витрати на лікування потерпілого. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представником відповідача неодноразово 14.07.2021, 07.09.2021, 29.10.2021 та 08.032023 подавалися заяви про відкладення судового засідання, але будь яких заперечень чи пояснень не надавав, тому суд вважає ці заяви зловживання своїми процесуальними правами. До того строк дії повноважень представника відповідно до наданого витягу з Договору № 09 про надання правової допомоги від 01.09.2021 закінчився. Представником КНП «Чугуївська ЦЛ ім. М.І. Кононенка» подана заява про розгляд справи без участі представника, в якій з вимогами згодні. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В провадженні слідчого відділу Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебували матеріали досудового розслідування № 12016220440000102 за ознаками кримінального правопорушення -злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 17.01.2016, близько о 13 години 20 хвилини, [PERSON] , знаходячись поблизу будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись навпроти [PERSON] , наніс один удар кулаком правої руки в область перенісся останнього, який від нанесеного удару впав на землю, в цей момент [PERSON] , нахилившись над [PERSON] , наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя, після чого наніс два удари правою ногою в область голови [PERSON] . В результаті злочинних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у виді трьох синців на обличчі, які, відповідно до висновку повторної судово-медичної експертизи № 46-4/16 від 04.03.2016, за ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я (менше ніж 6 днів), які утворилася в результаті ударного впливу тупих твердих предметів, тілесне ушкодження у вигляд) закритої черепної мозкової травми, яке, відповідно до висновку повторної судово-медичної експертизи № 46-4/16 віл 04.03.2016, за ступенем тяжкості тілесне ушкодження кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (більше ніж 6 днів, але менше 21 дня), яке утворилося в результаті ударного впливу тупих твердих предметів, а також тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням, яке, відповідно до висновку повторної судово-медичної експертизи № 46-4/16 від 04.03.2016, за ступенем тяжкості тілесне ушкодження кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження, і спричинило короткочасний розлад здоров`я (більше ніж 6 днів, але менше 21 дня), які утворилася в результаті ударного впливу тупих твердих предметів. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 22.02.2021 кримінальне провадження № 12016220440000102 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 5, 6). Цивільний позов прокурора до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого передано для розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 6 ст. 23 цього ж Закону, під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Крім того, основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб, національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує, як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про відшкодування державі завданої злочином шкоди, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені па стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету. Відповідно довідки комунального закладу охорони здоров`я «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенко» від 19.02.2016, [PERSON] знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні ЦРЛ з 17.01.2016 по 29.01.2016, всього 12 календарних днів і на його лікування витрачено 2348,80 грн., у тому числі медикаменти у сумі 1,60 грн. Враховуючи, що КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенко» є комунальною установою, яка дотується з місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є Управління державної казначейської служби в Харківській області, несвоєчасна сплата сум витрачених на проведення лікування призводить до ненадходження у бюджет грошових коштів, звідки фінансується лікарня, чим порушуються економічні інтереси держави. Пунктами 1, 2, 3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 15.07.1993 передбачено, що кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого, або інших документів які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідачем не оспорювалась сума, яка заявлена до стягнення, суд вважає позовну вимогу про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого такою що підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позову на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що в даному випадку позов було задоволено в повному, судовий збір у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути зі сторони відповідача на користь позивача, який сплачений при пред`явленні позову. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оскільки позовна заява подана у 2021 році, то розмір судового збору для юридичних осіб становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - 2270,00 грн. і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 794500,00 грн. Позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру про стягнення 2348,80 грн. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір стягується з відповідача за подання позову майнового характеру у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved