Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дітей, а саме встановити факт народження на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, [INFO] дитини жіночої статі - [PERSON] . Мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України Батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України та встановити факт народження на тимчасово окупованій території України в м. Ялта Автономної Республіки Крим, [INFO] дитини чоловічої статі - [PERSON] . Мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Свої вимоги мотивує тим, що 16.09.2006 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис 1254. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] у м.Сімферополі АРК народилася дитина жіночої статі про що Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 29.11.2018 року видано свідоцтво про народження, реквізити якого не відповідають вимогам чинного законодавства. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] у м.Ялта народились дитина чоловічої статі, про що Департаментом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 10.01.2022 року видано свідоцтво про народження, реквізити якого не відповідають вимогам чинного законодавства. Заявниця позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту народження дітей, оскільки документи на підтвердження цих обставин видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявницею свідоцтва про народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала свої повноваження адвокату, яка просила розглядати справи за їх відсутності, заяву просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як заінтересована особа, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] 16.09.2006 року зареєстровали шлюб про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції видано свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина жіночої статі, про що Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 29.11.2018 року видано свідоцтво про народження. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина чоловічої статі, про що Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 10.01.2022 року видано свідоцтво про народження. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органам державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно п. п.1, 2, 3 ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у цій справі суд вважає за необхідне взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в України. В справах "Loiziddo v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Iliascu and Others v. Moldova and Russia", ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії", який був наданий на запит Ради Безпеки ООН, у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток, викладений у п. 125 Консультативного висновку, полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі «Луізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 року (заява №15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. За таких обставин суд враховує як доказ народження у [PERSON] дитини жіночої статі надане заявницею свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим та дитини чоловічої статі надане заявницею свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Згідно ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Пунктом 18 постанови Пленум Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» надано роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з ч.3 ст.144 Сімейного кодексу України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Відповідно до ч.1 ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно з ч.1 ст. 146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дітей знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає частковому задоволенню. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення факту народження дітей в частині визначення прізвищ, імен та по батькові дітей. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial