Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (суддя Пінкевич Н.С.) від 20.11.2017 року відкрито провадження у справі № 369/12634/17. \~\~\~\~\~\~ Ухвалою суду від 23 січня 2018 року судом було винесено ухвалу про продовження судового розгляду справи\~за правилами загального позовного провадження,\~розпочато підготовче провадження у справі. \~ \~ \~ \~22.05.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07.06.2019 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та за позовом [PERSON] до Київської міської клінічної лікарні № 17, третя особа: [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним - задоволено частково; в якості забезпечення позову накладено арешт на автомобіль марки Mitsubishi Lancer реєстраційний номер [NUMBER] . В решті вимог заяви - відмовлено. \~ \~ \~ \~Водночас судом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (суддя Усатов Д.Д.) від 20.03.2018 року у справі № 757/75192/17-ц прийнято до провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом [PERSON] до Київської міської клінічної лікарні № 17, третя особа: [PERSON] , про визнання заповіту недійсним. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою суду від 14.08.2018 року у справі № 369/12634/17 прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано справу № 757/75192/17-ц зі справою № 369/12634/17 в одне провадження. 26.10.2020 року від Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації») до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов лист № 74 від 21.10.2020, згідно якого останній повідомив суд про те, що відповідно до рішення Київської міської ради від 24.10.2019 № 6/7579 «Про реорганізацію закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва», Київська міська клінічна лікарня № 17 реорганізована в Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке є її правонаступником. На підтвердження зазначеного надано суду копію статуту Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київськоїміської ради (Київської міської державної адміністрації) та Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якими Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київськоїміської ради (Київської міської державної адміністрації) є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Київської міської клінічної лікарні № 17. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. № 949 від 22.12.2020 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/12634/17 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, судді Янченку А.В. передано цивільну справу 369/12634/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] провизнання права власності на спадкове майно, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, позовом [PERSON] до Київської міської клінічної лікарні № 17, третя особа: [PERSON] , про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (суддя Янченко А.В.) від 28.12.2020 року прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.03.2021 року було призначено судову експертизу, на вирішення якої було вирішено поставити наступні запитання: -У який період часу був виконаний рукописний текст у наданому заповіті [PERSON] від 16 вересня 2015 року? -Чи нанесений відтиск печатки Київської міської клінічної лікарні № 17 у той час, який датований заповіт, а саме 16 вересня 2015 року? -Чи нанесений відтиск печатки Київської міської клінічної лікарні № 17 в 2017 році? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська 6). 30.11.2022 року представником позивача [PERSON] адвокатом Алпатьєвою Н.Ю. заявлено клопотання про продовження строку підготовчого провадження у зв`язку з необхідністю забезпечення належної підготовки розгляду справи та забезпечення подальшого правильного та своєчасного розгляду справи, оскільки у зв`язку з проведенням експертизи та допитом в судовому засіданні експерта, з`ясувалося, що на заповіті, який оскаржується, постановлена печатка, яка не є печаткою Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київськоїміської ради (Київської міської державної адміністрації), а отже за таких обставин, Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є неналежним відповідачем. Тому з метою залучення належного відповідача у справі просила суд перейти на стадію підготовчого провадження та залучити належного відповідача. Ухвалою від 30.11.2022 року клопотання представника позивача [PERSON] \~адвоката Алпатьєвої Н.Ю. про продовження строку підготовчого провадження та заміну неналежного відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» на належного відповідача [PERSON] було задоволено. Призначене повторне підготовче провадження у цивільній справі № 369/12634/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання заповіту недійсним. Замінено неналежного відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на належного відповідача [PERSON] в частині цивільного позову [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання заповіту недійсним. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської місько державної адміністрації) в частині цивільного позову до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання заповіту недійсним. 07.12.2022 року представником позивача [PERSON] подана уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання заповіту недійсним, яка була прийнята судом. Позовні вимоги первісного позову [PERSON] обґрунтовувала наступним. Після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на майно, що належало померлій, а саме: -Квартира [ADDRESS] ; -Земельна ділянка кадастровий номер 3222410300:01:028:0031, зареєстрована 23.09.2015 на ім`я [PERSON] , спадкоємицею якої була [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав; -Автомобіль марки Mitsubishi Lancer реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] на праві особистої власності В лютому 2017 року позивачка звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, зазначивши, що окрім неї спадкоємцем першої черги є [PERSON] . Позивачка стверджувала, що [PERSON] залишила на її ім`я заповіт, посвідчений 16 вересня 2015 року, [PERSON] , торакальним хірургом відділення політравми Київської міської клінічної лікарні №17 за реєстровим № 444. Оскільки державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори постановою за вих. № 2786/02-31 від 13 жовтня відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом частини усього спадкового майна, у зв`язку з тим, що [PERSON] не оформила спадщину після смерті матері просила визнати за нею право власності на квартири [ADDRESS] ; частини земельної ділянки кадастровий номер 3222410300:01:028:0031 та частини автомобіль марки Mitsubishi Lancer реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовував свої вимоги тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] [INFO] , з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2012 року. У встановлений законом строк, а саме 21 лютого 2017 року, [PERSON] звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області та була зареєстрована спадкова справа. Ще одним спадкоємцем за законом є донька дружини [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON] . З самого початку [PERSON] намагалася шляхом погроз змусити [PERSON] відмовитися від прийняття спадщини, не зважаючи на те, що її мати [PERSON] незадовго до смерті подарувала їй квартиру, з умовою, що вона залишить [PERSON] у спокої та дозволить дожити віку в тій частині будинку, де він мешкав з нею. Станом на лютий місяць 2017 року було тільки два спадкоємця та передбачалося, що спадщина буде поділена порівну, тобто по кожному. В серпні 2017 року нотаріус Яхно Марина Євгеніївна повідомила [PERSON] про те, що [PERSON] надала їй заповіт буцімто складений [PERSON] 16 вересня 2015 року під час перебування в Київській міській клінічній лікарні №17. Заповіт, наданий [PERSON] має, на думку позивача за зустрічним позовом, суттєві недоліки, а саме, заповіт не відповідає законодавчо визначеній формі, лікар [PERSON] не є особою, яка має право завіряти заповіт; заповіт не зареєстровано відповідно до Постанови КМ України, від 15.06.1994, № 419. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було долучено лист від Головного територіального управління юстиції у Київській області №3278-4-1/4 від 17.11.2017 року, в якому було зазначено, що у відповідь на запит Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 05.09.2017 року №2256/02-14 листом КМКЛ №17 від 21.09.2017 року № 926 було повідомлено державному нотаріусу Яхно М.Є. про те, що згідно з пояснювальною запискою лікаря торакального хірурга [PERSON] 16.09 2015 року під час чергування близько 22 години вечора ним було посвідчено заповіт від імені пацієнтки [PERSON] , яка перебувала на лікуванні у відділенні дорослої торакальної хірургії. Жодним чином заповіт не був зареєстрований в первинній документації лікарні, обидва примірники заповіту було надано донці пацієнтки. Однак до цього листа було долучено оригінальний примірник вищезгаданого заповіту. Також Головне територіальне управління юстиції у Київській області зазначило, що 13.10.2017 року на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 49 Закону "Про нотаріат" державним нотаріусом Києво -Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно М.Є. була винесена постанова про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт посвідчений з порушенням вимог пунктів 10, 23 та 24 Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 15 червня 1984 року №419( у редакції постанови Кабінету міністрів України від 6 липня 2006 року №940) та нотаріусу не були надані оригінали документів, що підтверджують право власності спадкодавці на вищезазначене спадкове майно. Дану постанову нотаріус передав представнику \~ [PERSON] [PERSON] 13.10.2017 року під розпис.» В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій №2786/02-31 від 13.10.17 року міститься посилання на те, яким повинен бути заповіт. Тобто нотаріус повідомила відповідачці по нікчемність заповіту, але не зважаючи на це, [PERSON] , зловживаючи процесуальними правами, подала до суду позов про визнання за нею частини спадкового майна, що більше ніж частка, на яку вона має право. [PERSON] наполягав на тому, що відповідачка за зустрічним позовом сприяла збільшенню своєї частки в спадковому майні за рахунок недійсного заповіту, який не був підписаний його дружиною та в нього були сумніви щодо часу складання заповіту, а отже відповідно до норм ст. 1224 ЦК [PERSON] не має права на спадкування як така, що сприяла збільшенню її частки у спадщині. Просив суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті своєї матері \~ [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області та покласти на відповідачку всі судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, включаючи витрати на професійну правничу допомогу. В подальшому представник [PERSON] адвокат Алпатьєва Н.Ю. надала до матеріалів справи належним чином завірену копію судового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.11.2020 року по справі № 369/11044/20 за позовом [PERSON] до Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання неукладеним та анулювання актового запису про шлюб. [PERSON] заперечувала факт волевиявлення [PERSON] на укладення шлюбу з [PERSON] , яка буцімто не повідомляла ні дочці, ні близьким друзям про намір укласти шлюб з [PERSON] , а також про такий факт - після дати укладення шлюбу. В позові [PERSON] до Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання неукладеним та анулювання актового запису про шлюб було відмовлено. Представник відповідача наголосила на тому, що подання позову також було намаганням незаконно збільшити свою частку в спадковому майні В уточненій позовній заяві [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня № 17» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання заповіту недійсним, позивач посилається на те, що ним було подано позов про визнання заповіту недійсним, оскільки він вважав, що заповіт написаний після смерті дружини, виключно для усунення його від спадщини. На стадії підготовчого судового засідання представником [PERSON] адвокатом Алпатьєвою Н.Ю. було заявлено клопотання про проведення технічної експертизи заповіту для визначення відносної давності виконання документа та встановлення відповідності часу нанесення відтиску печатки Київської міської клінічної лікарні №17 даті виготовлення документа. На вирішення експертів поставлені наступні питання: - У який період часу був виконаний рукописний текст у наданому документі? - Чи нанесений відтиск печатки Київської міської клінічної лікарні №17 у той час, яким датований документ, а саме 16 вересня 2015 року ? - Чи нанесений відтиск печатки Київської міської клінічної лікарні №17 в 2017 році? Доручено проведення експертизи експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ,який знаходиться за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6. \~ \~ \~ \~ У \~ \~ \~ \~ висновку експертів від 20.09.2021 року № 11667/11668/28746-28750/21-34 зазначено, що вони не можуть відповісти на питання «Чи нанесений відтиск печатки Київської міської клінічної лікарні № 17 у той час, яким датований документ, а саме 16 вересня 2015 року ?» та «Чи нанесений відтиск печатки Київської міської клінічної лікарні № 17 в 2017 році?» у зв`язку із відсутністю зразків для порівняльного дослідження. Під час допиту в судовому засіданні 30 листопада 2022 року експерт КНДІСЕ Посільський Олег Олексійович пояснив, що відтиск печатки відрізняється від справжнього відтиску печатки Київської міської клінічної лікарні №17, тобто це інша печатка. Отже, заповіт, посвідчений лікарем КМКЛ № 17 [PERSON] , не тільки не відповідає законодавчо визначеній формі, але й є підробним, з використанням печатки подібної до печатки КМКЛ № 17 і був виготовлений тільки після смерті [PERSON] і саме тому не містить особистого підпису [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст.1257 ЦК України). Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України та зазначено в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування». [PERSON] просив суд визнати заповіт від 16 вересня 2015 року , укладений від імені [PERSON] недійсним з моменту укладення та покласти на відповідачів солідарно всі судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, включаючи витрати на професійну правничу допомогу. Позивач за первісним позовом у судове засідання 11.05.2023 року не з`явився, про дату та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Алпатьєва Н.Ю. в судове засідання у судове засідання не з`явилися, 11.05.2023 року подала до суду клопотання, згідно якого заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просила суд задовольнити зустрічний позов про усунення від спадщини та позов про визнання заповіту недійсним. Просила стягнути з відповідачів суму за проведення судової експертизи. Повідомила, що заяву про стягнення сум відшкодування витрат на правову допомогу подасть протягом п`яти днів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання 11.05.2023 року не з`явилася, 05.04.2023 року подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, натомість зустрічний позов та позов про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Чинність заповіту пов`язується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення (ст. 1257 ЦК). При цьому невідповідність заповіту вимогам закону означає його нікчемність. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 статті 207 ЦК. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК. Заповіти підлягають державній реєстрації. Тобто, необхідно визначити необхідні вимоги до заповітів передбачені законом і недодержання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. До них відносяться: - письмова форма заповіту; - зазначення в заповіті місця та часу його складання; - заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем; - у разі, якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК, а саме: якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє; підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. - заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 ЦК України; - якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ч. 2 абз 3 ст. 1248 ЦК України); - передбачається, у випадках передбачених ч. 2 абз 3 ст. 1248 ЦК України і ст. 1252 ЦК України присутність не менш як двох свідків; - свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому; - У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ч. ч. 5, 6 ст. 1253 ЦК України). Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Б. Хмельницького, 113) [PERSON] була заведена спадкова справа № 55/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняли позивачка за первісним позовом [PERSON] , яка є дочкою померлої та відповідач за первісним позовом [PERSON] , який був чоловіком померлої. Як було встановлено під час судового розгляду, заповіт, наданий позивачкою за первісним позовом до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори є недійсним, оскільки проставлена на ньому печатка лікувального закладу відрізняється від справжнього відтиску печатки Київської міської клінічної лікарні № 17, тобто це інша печатка. Отже позивачкою за первісним позовом умисно було надано до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори підробний заповіт для збільшення своєї частки в спадковому майні , та в подальшому зловживаючи своїми процесуальними правами, [PERSON] звернулася до суду за відновленням права, яке не було порушене. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у первісному позові та задоволенні зустрічного позову про усунення від права на спадкування та позову про визнання заповіту недійсним. 06\~червня 2019\~року до\~суду надійшла\~заява представника\~позивача про\~забезпечення позову,\~в якій\~він просить\~в якості\~забезпечення позову\~накласти \~арешт на\~автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] на праві особистої власності та внести його в систему «РУБІЖ», для розшуку. Ухвалою від 07.06.2019 року заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та за позовом [PERSON] до Київської міської клінічної лікарні № 17, третя особа: [PERSON] , про визнання заповіту недійсним задоволено частково. В якості забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль марки Mitsubishi Lancer реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відтак, заходи забезпечення позовних вимог, застосовані відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2019 року, якою накладено арешт на автомобіль марки Mitsubishi Lancer реєстраційний номер [NUMBER] , підлягають скасуванню. Згідно ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову покладаються на позивача за первісним позовом [PERSON] . Позивач [PERSON] , висуваючи свої вимоги до відповідачів, не здійснив оплату судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», посилаючись на звільнення його від сплати відповідно до ч.1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір», оскільки є інвалідом 1 групи. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.\~141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1344,80 грн. (на дату подання позову в 2017 році та зустрічного позову в 2018 році), від сплати якого [PERSON] був звільнений, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави, а саме: з [PERSON] 1\~024,80 грн та з [PERSON] 320 грн. Крім того, [PERSON] було сплачено 9\~610,16 грн витрат на проведення судової експертизи. Вказані витрати [PERSON] на проведення експертизи покладаються на [PERSON] та [PERSON] порівну по 4\~805,08 грн.

Outcome: approved