Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

21 вересня 2022 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 66 494 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. а також судові витрати у розмірі 7 992,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.01.2022 року в квартирі [ADDRESS] відбулося залиття. Цього ж дня для фіксування аварійної ситуації було викликано представників Житлово-будівельного кооперативу «Хвиля», який обслуговує будинок позивачки. 24.01.2022 року було складено Акт № 1 та Акт № 2 про наслідки залиття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Висновки вказаних актів зводяться до того, що причиною залиття квартири № 16 став зірваний шланг подачі холодної води до бойлера квартири № 22 . Внаслідок залиття квартири [PERSON] , як власнику квартири [ADDRESS] було завдано матеріальних збитків в розмірі 66 494 грн., та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Окрім того, позивач вказує, що вона понесла витрати за проведення експертом огляду об`єкта та складання звіту у розмірі 7 000 грн. 26 вересня 2022 року, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовна заява передана у провадження судді Коваленко І.В. 03 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху. 18 жовтня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, та розгляд справи у порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на «01» грудня 2022 року на 12 годину 00 хвилин. Витребувано від відповідача [PERSON] документ, що підтверджує право власності на квартиру [ADDRESS] . 27 жовтня 2022 року (вх.№37522) з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, до суду відповідач [PERSON] подала відзив на позов, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву відповідач висловила свою позицію щодо предмету та підстав позову, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов та долучених до нього доказів на спростовання позиції позивача щодо підстав та предмету позову. (а.с.78-86) 07 листопада 2022 року (вх.№38965) до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив від позивачки [PERSON] з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відповіді на відзив позивач висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову. Позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. (а.с.87-92) 02 лютого 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. 30 березня 2023 року (вх.№ 15160) представник позивача [PERSON] - адвокат Микитишин О.М. подала до Дніпровського районного суду міста Києва клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, просила вважати заявлені в клопотанні причини неподання додаткової інформації про обставини справи в підготовчому провадженні - поважними та приєднати до матеріалів справи дане клопотання та Лист ЖБК «Хвиля» від 07.02.2023 року. (а.с.111-114) 31 березня 2023 року (вх.№ 15317) представник позивача [PERSON] - адвокат Микитишин О.М. подала до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про компенсацію витрат на правничу (правову) допомогу. (а.с.120-141) 21 квітня 2023 року (вх.№ 19152) відповідачка [PERSON] подала до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про розподіл судових витрат. (а.с.153-167) 27 квітня 2023 року (вх.№20309) позивачка [PERSON] подала до Дніпровського районного суду міста Києва клопотання про приєднання до матеріалів справи документів щодо витрат на правничу допомогу. (а.с.168-173) 01 травня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Микитишин О.М. подала до Дніпровського районного суду міста Києва заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. (а.с.178-182) 01 травня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Микитишин О.М. про повернення на стадію підготовчого судового засідання - відмовлено. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених у позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Додатково пояснив суду, що позивачем не доведено наявність вини відповідача, оскільки в матеріалах справи жоден з актів про залиття квартири не містить площі, яка була залита в квартирі позивача, невідомо яким чином експерт у своїх висновках про оцінку завданого збитку визначив розмір залитої площі, яка відсутня в первинних документах - актах про залиття, що суттєво впливає на розмір заподіяної шкоди. Вказував на відсутність у позивача доказів на підтвердження розміру заподіяної їй моральної шкоди. Звертав увагу суду на те, що відповідачу на праві власності належить лише 1/3 частини квартири [ADDRESS] , а інші власники не залучені позивачем до участі у справі в якості співвідповідачів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 25.02.2003 року (а.с.11). 23 січня 2023 року відбулося залиття належної позивачу на праві власності квартири. Згідно Акту №1 по факту залиття кв. [ADDRESS] від 24.01.2022 року, складеного комісією у складі: голови правління - Василенка М.М., члена правління - Золотухіна С.С. , сантехніка Чабан Р.Є. , квартира [ADDRESS] була залита з вище розташованої квартири № 22 . При обстеженні, яке відбулося 24.01.2022 р. встановлено, що в квартирі №16 постраждали: коридор: - залита стеля в місці розташування балки перекриття, стіни; кімната № 1: пошкоджені стеля (мокрі плями), стіни (підмочені шпалери), вода активно текла по дерев`яній коробці внутрішніх дверей до кімнати, залита підлога (дерев`яний паркет, біля дверей кімнати), під час залиття вода текла з люстри; кімната № 2 : залиті стіни (залишились вогкі жовті плями), підмочені шпалери, багато води потрапило на дерев`яний паркет, вода потрапила на дерев`яну коробку внутрішніх дверей кімнати. За висновками комісії: причиною залиття квартири №16 є зірваний шланг подачі холодної води до бойлера в квартирі №22 . (а.с.13) Згідно Акту №2 по факту залиття кв. [ADDRESS] від 24.01.2022 року, складеного комісією у складі: голови правління - Василенка М.М., члена правління - Золотухіна С.С. , сантехніка Чабан Р.Є. , квартира [ADDRESS] була залита з вище розташованої квартири № 22 . При обстеженні, яке відбулося 24.01.2022 р. встановлено, що в квартирі №16 постраждали: часткове залиття коридору, кімнат № 1 і № 2 . За висновками комісії: причиною залиття квартири №16 є зірваний шланг подачі холодної води до бойлера в квартирі №22 . (а.с.15) За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2020 року, [PERSON] є співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , якою набуто право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2020 року. (а.с.84) За даними Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS] , складеного оцінювачем ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» від 11.02.2022 року, розмір матеріального збитку, з урахування фізичного зносу, становить 66 494 грн. (а.с. 17-34) Відповідно до копії квитанцій від 31.01.2022 та від 11.02.2022 року на суму 7500 грн., [PERSON] сплачено за послуги з проведення експертної оцінки. (а.с.43,44) 08.07.2022 року позивачкою на адресу відповідачки направлялась досудова претензія для врегулювання спору. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19. Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених положень законодавства у взаємозв`язку із положеннями статті 1166 ЦК України дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані, своєчасно усувати недоліки у його роботі, а також самовільно не втручатися у внутрішньобудинкову систему водопостачання або водовідведення. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, сторона відповідача не спростувала належними та допустимими доказами вину у залитті квартири позивача. Факт залиття квартири позивача підтверджується належним доказом - актами № 1 та № 2 про залиття від 24.01.2022 р. Згідно Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS] , складеного оцінювачем ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» від 11.02.2022 року, розмір матеріального збитку, з урахування фізичного зносу, становить 66 494 грн Сторона відповідача не спростувала розмір збитків, внаслідок залиття квартири, клопотань про призначення експертизи не заявляла. Між тим, приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ст. 322 ЦК України. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2020 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (1/3 частки) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2020 року. За матеріалами убачається, що інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відтак, відповідач є власником лише 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). З клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів власників інших часток квартири позивач не звертався, а доказів того, що саме відповідач [PERSON] самовільно зірвала шланг подачі холодної води в бойлері, що стало причиною залиття, не надано. Таким чином, є підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття грошові кошти збитків в розмірі - 22 164 грн. 67 коп. (відповідно до розміру частки у власності). Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку вина відповідача у залитті квартири не спростована. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Безумовно, внаслідок залиття квартири, позивачу було завдано душевних страждань та переживань. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення 5000,00 грн. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 22 164,67 грн., моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Також підлягають до стягнення судові витрати, пов`язані із замовленням та проведенням розрахунку вартості матеріальної шкоди в розмірі 2 333,33 грн Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені нею в зв`язку з розглядом справи, а саме по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу, в розмірі, пропорційному до задоволених вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial