Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18 липня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] звернувся до суду 03 квітня 2023 року. У позовній заяві ставиться вимога про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання двох дітей, із розміру 1/3 частина всіх видів заробітку (доходів) на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів). Підставою для позову названо факт реєстрації позивачем повторного шлюбу з іншою жінкою, факт народження в тому шлюбі дочки, факт усиновлення позивачем дитини дружини, а також обставина, що через стан здоров`я він з 02 вересня 2021 року втратив роботу. 06 квітня 2023 року судом було отримано інформацію з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача в с. Наддністрянське Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с. 21). Ухвалою від 07 квітня 2023 року позов прийнято до розгляду і призначено підготовче засідання (а.с. 22). Позивач у підготовче засідання не з`явився, 25 квітня 2023 року від нього надійшло клопотання (а.с. 24), в якому він просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач в день підготовчого засідання через канцелярію суду подала заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи без її участі (а.с. 27). З врахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі заочного рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 08 жовтня 2019 року (а.с. 5-6), позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18 липня 2019 року, до досягнення дітьми повноліття. 27 січня 2022 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а.с. 9) і має з нею двох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 11), [PERSON] аліменти за згаданим вище судовим рішенням сплачує нерегулярно і станом на березень 2023 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 43753 гривні 43 копійки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний правовий висновок у міститься постанові Верховного Суду від 17.02.2020 (справа № 459/2189/18). Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене вище, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Проаналізувавши надані в обґрунтування позовних вимог докази, судом встановлено, що сімейний стан [PERSON] змінився. Так, з моменту прийняття судового рішення Мурованокуриловецьким районним судом 05 вересня 2019 року у справі № 139/690/19 (а.с. 5-6), у [PERSON] на утриманні з`явилося ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Отже, очевидним є факт, що у позивача змінився сімейний стан в сторону збільшення утриманців. Тому, на думку суду, в наявності є достатні підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що позивач має четверо малолітніх дітей, які в однаковій мірі потребують його матеріального утримання, а він, в свою чергу, зобов`язаний надати їм рівне та достатнє утримання. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи наведене, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вбачає законні підстав для задоволення позовної вимоги та зменшення розміру аліментів з 1/3 частини заробітку (доходу) на 1/4 частину заробітку (доходу) боржника. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved