Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~про розірвання\~шлюбу,\~зареєстрованого 26.10.2018\~року. В обґрунтування позовних вимог посилається на\~те,\~що 26 жовтня 2018 року уклала\~шлюб з\~відповідачем. Мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки не склались через різність характерів, поглядів на життя, відносини втратили сенс та повністю припинені, мешкають окремо. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. Ухвалою суду від 29 березня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 26 жовтня 2018 року, шлюб зареєстрований Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №103, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 жовтня 2018 року. [INFO] у сторін народилась [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.01.2019 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що через специфіку воєнного часу спільне проживання після 24 лютого 2022 року відбувалось епізодично, наявні впродовж тривалого часу постійні конфлікти зазнали загострення, оголилися різність поглядів на сімейне життя та нестача тепла у відносинах, що для позивача є несумісним із шлюбом, з січня 2023 року проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, а його збереження неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідач позов визнав. За змістом положень ч.1\~ст.24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4\~ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1\~ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторонам не вдалося створити міцної сім`ї, шлюбні відносини припинені, сторони мешкають окремо, кожен вважає неможливим поновлення шлюбних відносин та збереження шлюбу. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує формально, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх доньки, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн., інша частина судового збору в розмірі 536,80 грн. компенсується позивачу за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved