Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини. Окрім того просила суд розірвати її шлюб з відповідачем та стягнути з нього судові витрати. Позов обґрунтований тим, що вона разом з відповідачем перебували в шлюбі, який було зареєстровано 04 липня 2019 року. Однак з січня 2022 року вони з відповідачем спільно не проживають, через те, що він знайшов іншу жінку та наказав їй з донькою покинути квартиру де вони разом мешкали. Вважає, що розірвання шлюбу це єдиний вихід для неї та доньки на побулову нового життя. Від даного шлюбу мають дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин донька залишилась проживати разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання сина, тому вона була змушена звернутись із даним\~ позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивача, адвокат Филь О.М., в судовому засіданні позов підтримав повністю. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки 3500 грн. щомісячно на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Окрім того просив суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та стягнути судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача, адвокат Король О.А., в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що відповідач визнає вимоги позивачки про розірвання шлюбу та не заперечує проти їх задоволення. Однак проти стягнення аліментів на утримання дочки в сумі 3500 грн. заперечує, оскільки немає можливості сплачувати аліменти в такому розмірі. Вказав, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] в сумі по 2000 грн. щомісячно та просив суд в цій частині позовних вимог частково задовільнити позов. Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, вважає що позов\~ підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 4 липня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Позивачка стверджує, а відповідач не заперечує, що з січня 2022 року сторони спільно не проживають та не бажають продовжувати шлюбні стосунки. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки сторони спільно тривалий час не проживають, відповідач позов в цій чатині визнав, суд приходить до висновку, що подільне існування шлюбу є недоцільним та його слід розірвати, а вимоги позивачки задовільнити. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 березня 2015 року (а.с.11). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Факт проживання доньки [PERSON] спільно із позивачкою [PERSON] відповідачем [PERSON] не оспорюється та визнається, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 150 Сімейного Кодексу України вказує на те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~\~\~\~\~\~\~\~\~ ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 червня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні встановлено, що донька сторін по справі [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] позивачкою по справі. Відповідно проживаючи разом з дитиною, позивачка має право на отримання аліментів від відповідача, який є\~ батьком дитини. Позивачка в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. На підтвердження позовних вимог та можливості сплати відповідачем аліментів у розмірі 3500 грн. щомісячно, позивачкою до позовної заяви та її представником в ході слухання справи, до суду жодних доказів не надано. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1,2,3 ст. 76 ЦПК України). Ч. 1 ст. 76 ЦПК України зазначає, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд приходить до висновку, що позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість сплати [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі по 3500 грн. щомісячно. Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексуУкраїни способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що на даний час дитина сторін по справі донька [PERSON] проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, що є підставою звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ч. 5 ст. 183 СК України зазначає про те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ч. 3 ст. 181 СК України\~ вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Представник відповідача, адвокат Филь О.М., в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково в розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 1,2 ст. 179 СК України). Таким чином, сторони по справі мають рівний обов`язок по утриманню їх спільної доньки та повинні в рівних частках нести тягар її утримання. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини. В Державному бюджеті України на 2023 рік встановлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає 2833 грн. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно розмір аліментів, на доньку сторін по справі [PERSON] , не може бути меншим ніж 1416 грн. 50 коп. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, оскільки нею не довено можливість сплати відповідачем такої суми. В матеріалах справи відсутні відомості про працевлаштування відповідача, отримання ним доходу, пенсії а чи інших соціальних пільг. В зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача доходу, відповідно до якого він мав би змогу сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 3500 грн., суд приходить до висновку, що позивачкою не доведно в повній мірі позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини сторін по справі доньки [PERSON] , суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину поріву, відповідно позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої (на момент подачі позову до суду) доньки [PERSON] , в сумі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 28 червня 2022 року і по 02 грудня 2022 року включно. Як вбачається з копії свідоцтва доньки сторін по справі [PERSON] , день її народження [INFO] , таким чином повноліття вона досягла [INFO] . Оскільки аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються до її повноліття, відповідно аліменти з відповідача підлягають стягненню саме по 02 грудня 2022 року включно. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача. Окрім того позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею про подачі позову судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. Окрім іншого, позивачка просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 137 ЦПК України). Позивачка на підтвердження понесених витрат надала до суду договір про надання правової допомоги від 30 квітня 2022 року та квитанцію про сплату адвокату 9000 грн. (а.с.12-13, 16). Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягають сплаті і витрати за надання праової допомоги в сумі 9000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved