Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивачем, 22 червня 2022 року подано до суду дану позовну заяву, в якій вона просить визнати [PERSON] , батьком її дитини [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису про народження №218 від 26 жовтня 2021 року в частині прізвища дитини, змінивши його з " [PERSON] " на " [PERSON] " та в графі батько зазначити відповідача. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) останнього, до досягнення сином трьохрічного віку. Вимоги обґрунтувала тим, що з листопада 2020 року до кінця лютого 2021 року вони з відповідачем зустрічались, проводили разом дозвілля, святкували свята, спілкувались з рідними, мали інтимні стосунки. Наприкінці лютого 2021 року вона дізналась, що вагітна, повідомила про це відповідача, але на таку новину він відреагував негативно, вказав, що це її проблеми і нести відповідальність за дитину він не бажає, після чого стосунки між ними припинились. [INFO] вона народила сина якого назвала [PERSON] , та оскільки [PERSON] не бажав визнавати батьківство, під час реєстрації народження дитини в органах РАЦС син отримав її прізвище, а відомості про батька були записані з її слів відповідно до ч.1 ст.135 СК України. На її неодноразові звернення щодо визнання відповідачем свого батьківства стосовно сина, останній відповідає порожніми обіцянками, що унеможливлює врегулювання спору в досудовому порядку відповідно до ст.134 СК України, а тому вона змушена звернутись з даною заявою до суду. Крім того зазначила, що дитина знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач жодної допомоги на утримання сина не надає. Для повноцінного утримання дитини необхідно придбати дитяче харчування, одяг, засоби гігієни, іграшки, та інші речі для здоров`я та розвитку. На даний час вона не має доходу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, а також на своє утримання до досягненн дитиною трьохрічного віку. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Вказав, що його довіритель (відповідач) сумнівається, що дитина [PERSON] , [INFO] , його син. Коли він дізнався, що позивач вагітна запропонував перервати вагітність. Якби дитина була відповідача, то позивач відразу ж записала б її на прізвище відповідача. Проведеній експертизі відповідач не довіряє, оскільки вона проведена приватним закладом, батьківство встановлено не на 100%. Вказував на необхідність проведення повторної судово-генетичної експертизи. Окрім того, представник відповідача заперечував і щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини і матері, зазначив, що позивач не має права на утримання від відповідача, оскільки вони не перебували в шлюбі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься її заява з якої вбачаться, що державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України за заявою матері. Також представник вказала, що самостійних вимог вони не висувають, заперечень проти позовних вимог не мають, просила справу розглядати без її участі. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 жовтня 2021 року Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу, [PERSON] , народився [INFO] у місті Знам`янка Кіровоградської області, про що 26 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис за №218. Його батьками записані [PERSON] , [PERSON] . Запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с.4,5). Відповідно до обмінної карти пологового відділення КНП «Знам`янська міська лікарні ім.Лисенка» та історії розвитку дитини [PERSON] , породілля [PERSON] народила дитину на 40 тижні вагітності, [INFO] (а.с. 6,7). На підтвердження того, що відповідач є батьком [PERSON] позивачем до матеріалів справи долучено також фотографії на яких вона та відповідач зображені разом у різні періоди часу (а.с.8-10). У висновку генотипоскопічного експертного дослідження №36973, яка проведена 23 лютого 2023 року Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА», ліцензія МОЗ №1168 від 03 жовтня 2016 року зазначено, що біологічне батьківство учасника [PERSON] , [INFO] , відносно учасника [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження не виключається. Ймовірність батьківства складає 99,9999995% (а.с.43-61). Вказана експертиза проведена на підставі ухвали суду від 29 вересня 2022 року про проведення судово генетичної експертизи за клопотанням позивача. Відповідач під час вирішення клопотання про призначення вказаної експертизи у судовому засіданні був відсутній, при цьому коли отримував 29 вересня 2022 року копію клопотання позивача про проведення вказаної експертизи Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА», у клопотанні зазначив, що не заперечує проти призначення експертизи (а.с. 35). Положенням статті 51 Конституції України сім`я, передбачено, що дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно зі ст.121\~СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частина 1 ст.128\~СК України визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства може бути прийнятий судом за умови, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Кодексу. Це означає, що в порядку позовного провадження спір про визнання батьківства може бути розглянуто, якщо при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального\~кодексу України (ч.2 ст.128 СК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлені судом на підставі досліджених доказів в їх сукупності, обставини щодо батьківства відповідача стосовно дитини, сумніву не викликають. Доказів на підтвердження протилежного стороною відповідача не надано. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що експертиза є неналежним доказом батьківства відповідача, оскільки проведена не належною установою, батьківство визначено не на 100% , з огляду на теке. Судово-генетична експертиза це індивідуальна ідентифікація (своєрідна генетична паспортизація), встановлення спорідненості по крові на рівні дослідження структури дезоксирибонуклеїнової кислоти (ДНК). ДНК - тест на батьківство дозволяє встановити, чи чоловік може бути біологічним батьком конкретної дитини. Можливі два варіанти інтерпретації результату дослідження: 1) виключення батьківства, 2) не виключення батьківства. Імовірність при невиключені батьківства в середньому 99,999% (точність 100% при невиключені батьківства теоретично не досяжна). Призначення судом судово-генетичної експертизи у Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА», яке має відповідну ліцензію, здійснено за клопотанням позивача, з урахуванням позиції відповідача, який погодився з проведенням експертизи. Тобто установа обрана сторонами за взаємною згодою, відповідач скористався своїм правом вибору як щодо питань так і закладу експертизи, особисто їздив з позивачем та дитиною здавати зразки матеріалу для проведення експертизи. Експерт обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Переконливих аргументів щодо необхідності проведення повторної експертизи представником відповідача не наведено, вони зводяться лише до того, що експертиза проведена не державною установою, при цьому клопотання про призначення повторної експертизи із зазначенням установи, в якій така експертиза повинна бути проведена, стороною відповідача на відповідній стадії судового провадження, не заявлялося. Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визнання батьківства відповідача стосовно малолітнього [PERSON] та внесення до актового запису про народження останнього зміни, зазначивши відповідача його батьком. Згідно з положеннями ст.134\~СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Крім того, відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й\~ відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповдіно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.2\~ст.182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною другою статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Зокрема, жінка має право на утримання від батька дитини - чоловіка, з яким вона не перебуває в шлюбі, в разі проживання з нею дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані\~у справі\~докази у\~їх сукупності\~та враховуючи\~те,\~що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання [PERSON] , матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів на дитину та матір також задовольнити. Стягнувти з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом щомісяця, до його повноліття. А також аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином трирічного віку. Рішення щодо стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1, п.1,2 ч.3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір» звільнена від судового збору за подання позову про стягнення аліментів, судовий збір в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів на дитину та матір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1984 грн. 80 коп. (992 грн. 40 коп. х 2 позовні вимоги). А на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про встановлення батьківства, яка також задоволена судом, в сумі 992 грн. 40 коп. Щодо заявлених до стягнення відповідачем судових витрат за надання правничої допомоги, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1,2,3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Частиною 5 ст.137 ЦПК України передбачено, що разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Судові витрати\~позивача на\~правничу допомогу\~надані їй\~адвокатом Перемот\~О.Г. в сумі 5000 грн. 00 коп. які вона просить стягнути з відповідача підтверджуються наявними в матеріалах справи ордером про надання правничої допомоги, угодою про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 09 червня 2022 року, актом приймання виконаних робіт, розрахунковою квитанцією серії ББАЮ №687730. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлялося. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп. Окрім того, у справі за клопотанням позивача було проведено судово-генетичну експертизу, за яку останньою, як свідчить договір №36973 від 11 січня 2023 року та проведена експертиза, сплачено 11400 грн. 00 коп. Таким чином, в силу п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за проведення експертизи в сумі 11400 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved