Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Лікар-психіатр Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради звернувся в суд із заявою про госпіталізацію [PERSON] в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, у примусовому порядку. В судовому засіданні представник комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради заяву підтримав і пояснив, що гр. [PERSON] страждає натяжкий психічний розлад, внаслідок чого не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію в психіатричний стаціонар. Також зазначив, що примусова госпіталізація зумовлена тим, що внаслідок тяжкого психічного захворювання [PERSON] , у випадку ненаданням їй такої допомоги в примусовому порядку, може заподіяти істотну шкоду своєму здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану. Прокурор заяву\~про госпіталізацію\~гр.[PERSON] у примусовому порядку в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без її згоди підтримав. Дослідивши та оцінивши докази по справі, Суд встановив наступне. [PERSON] , 1967року народження, яка проживає за адресою Тернопільська область, Зборівський район, с. Озерна поступила на стаціонарне лікування в умови КНП ТОКПЛ ТОР повторно в житті у супроводі дочки, сусідів. Діагноз: Помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості із психотичними порушеннями. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, [PERSON] хворіє практично від народження. З раннього дитинства відставала в фізичному і психічному розвитку від своїх однолітків. До школи пішла вчасно, проте навчання вдавалось вкрай важко, формально переводилась з класу в клас, закінчила 8 класів ЗОШ. Ніде в подальшому не навчалась. Впродовж двох років працювала прибиральницею, в подальшому розрахувалась, не змогла працювати. Пацієнтка заміжня, від шлюбу двоє дорослих дітей. Проживає в сім`ї разом із чоловіком, донькою. Чоловік зловживає спиртним, часом б`є пацієнтку. Пацієнтка стаціонарно обстежувалась та лікувалась декілька разів в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР, а саме у 2004 та 2007 роках, встановлена II група інвалідності по даному захворюванню. На протязі останніх років у пацієнтки з`являються думки про наявність у неї онкозахворювання та наближення неминучої смерті; з приводу цього зверталась у медичні заклади до різних спеціалістів: терапевта, гінеколога, гематолога в обласному та районному центрі. Декілька днів тому була госпіталізована в райлікарню на обстеження та лікування, проте після двох днів перебування в стаціонарі втекла звідти. Зі слів доньки пацієнтка впродовж останнього тижня неспокійна, тривожна, ходить взад-вперед по хаті, щось говорить незрозуміле сама про себе, заявляє про наявність у неї «тяжкої хвороби», відмовляється від їжі, пиття, вночі не спить, не слухає, не виконує інструкцій рідних. [PERSON] поступає в умови КНП ТОКПЛ ТОР повторно. Психічний статус пацієнтки: В свідомості. Контакт з пацієнткою продуктивний, проте утруднений, сидить в кріслі, переминається зі сторони в сторону, не дивиться па лікаря, при звертанні до неї виявляє негативізм, відвертає голову, бере крісло і сідає подалі від лікаря; на поставлені запитання відповідає не завжди по суті, висловлюється що Ви будете мене лічити ... в мене тяжка хвороба, нічого вже мені не поможе ... тільки кажу Вам не давайте мені уколів і капання ... нічого мені не треба, дайте мені спокій. При спробі погодувати пацієнтку в столовій, кашу з ложки взяла в рот, а потім швидко сплюнула її в руку, викинула на підлогу; в подальшому взагалі категорично відмовилась їсти та пити. Пацієнтка у внутрішній напрузі зі зниженим настроєм, фіксована на своїх хворобливих переживаннях. Інструкції персоналу виконує вибірково, при її спонуканні. Критика до свого стану хвороблива. Комісія лікарів-психіатрів вважає за необхідне стаціонарне обстеження та лікування пацієнта [PERSON] в умовах КНП «ТОКПНЛ» ТОР у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та зумовлює суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення її психічному стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Відповідно до вимог ст.\~14\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу»,\~підставами для\~госпіталізації особи\~до закладу\~з надання\~психіатричної допомоги\~в примусовому\~порядку без\~її усвідомленої\~письмової згоди\~або без\~письмової згоди\~її законного\~представника,\~якщо її\~обстеження або\~лікування можливі\~лише в\~стаціонарних умовах,\~та при\~встановленні в\~особи тяжкого\~психічного розладу,\~внаслідок чого\~вона: 1)\~вчиняє чи\~виявляє реальні\~наміри вчинити\~дії,\~що являють\~собою безпосередню\~небезпеку для\~неї чи\~оточуючих,\~або 2) неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Закон України\~«Про психіатричну\~допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, надані суду докази, а також пояснення сторін у справі, суд вважає, що слід госпіталізувати [PERSON] , без її усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради. При цьому, суд задовольняючи заяву лікаря психіатра ураховує висновок комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] , пояснень представника лікувального закладу, та приходить до переконання, що у випадку ненадання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку, її здоров`ю бути заподіяна шкода внаслідок погіршення психічного стану. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved