Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. В обґрунтування вимог вказується, що позивач надає послуги з розподілу природного газу, а відповідач є споживачем таких послуг. Відповідні послуги надаються на підставі Типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є дії, пов`язані зі споживанням природного газу на об`єкті нерухомості за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. Відтак, за цим Договором відповідач зобов`язаний виконувати його умови, та нести передбачену законом відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не сплатив заборгованість за надані послуги за період з січня 2020 по липень 2021 року, яка становить 2418,56 грн. Посилаючись на викладене, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2418,56 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд такої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачем [PERSON] , в інтересах якого діє його представник [PERSON] , подано зустрічний позов до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» про визнання протиправним нарахування заборгованості та зобов`язання здійснити перерахунок боргу, в якому порушується питання про визнання протиправним нарахування Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» заборгованості за розподіл природного газу за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язання здійснити перерахунок боргу. Вказується, що позивачем не додано жодних доказів на підтвердження приєднання відповідача до Типового договору розподілу природного газу, зокрема, заяви-приєднання, оплачені рахунки за послуги з розподілу природного газу, доказу споживання природного газу, тощо. Ухвалою суду від 17 січня 2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» про визнання протиправним нарахування заборгованості та зобов`язання здійснити перерахунок боргу, об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, постановлено перейти до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. Представником відповідача за зустрічним позовом подано відзив, зі змісту якого встановлено, що останній заперечує проти задоволення зустрічного позову у повному обсязі. Зазначає, що доказом приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є те, що 01.04.2016 між АТ «Закарпатгаз» та [PERSON] укладено Договір розподілу природного газу шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до умов Договору розподілу природного газу. Окрім цього, лічильник G4 виробництва «САМГАЗ» №2640369 згідно акту на встановлення лічильника від 04.02.2016 за №1323 встановлено у споживача [PERSON] у його домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Ще одним доказом здійснення споживання [PERSON] природного газу є щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. Вказується також, що факт отримання споживачем послуг з розподілу природного газу підтверджується тим, що 13.12.2019 Великоберезнянським районним судом винесено судовий наказ по справі №298/1628/19 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг у сумі 13 869 грн. 25 коп., судовий наказ набрав законної сили 20.01.2020. Наголошується, що споживач [PERSON] не надав доказів розірвання договору чи механічного від`єднання від мережі, не повідомляв про звільнення займаного об`єкта/приміщення (остаточного припинення користування природним газом), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відтак, споживач зобов`язаний здійснювати оплату послуг за договором розподілу природного газу, яка випливає з умов договору. Ухвалою суду від 8 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, про витребування оригіналу письмового доказу. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені в порядку вимог ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання від них не надходило. Відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) [PERSON] надіслано повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання - судову повістку за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що встановлена відповідно до вимог ч.ч.6, 7 ст.187 ЦПК України, поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В силу приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №298/965/21 [PERSON] . Представнику відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - [PERSON] надіслано повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання - судову повістку за адресою місця проживання, що вказана останнім в поданих суду матеріалах, а також значиться зареєстрованою адресою місця проживання відповідно до паспортних даних [PERSON] , що надані ним суду, поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В силу приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Судом також було вжито заходів щодо повідомлення відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] та його представника [PERSON] про час і місце проведення судового засідання шляхом сповіщення в телефонному режимі за номером телефону [NUMBER] , що вказаний як засіб зв`язку останніх в поданих суду матеріалах, однак за даними складеної телефонограми вказаний номер телефону не обслуговується. Іншої адреси місцезнаходження, проживання, перебування відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] та його представника [PERSON] суду не повідомлено, як і не повідомлено суду інших засобів зв"язку, електронної адреси та пошти вказаних осіб. За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейского суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ст. 223 ЦПК України). В силу положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON] 18 квітня 2023 року повідомлені про сьогоднішнє судове засідання, оскільки днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 6 вересня 2007 року (заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України») національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Така позиція суду співпадає із необхідністю дотримання судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою етапі 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Тому з метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те, що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені вимоги сторін. Відтак, наведене, на думку суду, з приводу розгляду справи за відсутності сторони та її представника не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах. Судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі [PERSON] та його представника [PERSON] у судовому засіданні, однак останні на розгляд справи повторно не з"являються, рухом справи впродовж тривалого періоду перебування справи в провадженні суду не цікавляться. За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України неявка відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) та його представника в судове засідання, які є в силу приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» - адвокат Федоричко М. підтримав повністю позовні вимоги, просив задовольнити такі з підстав, наведених в позові, вказавши, що матеріалами справи повністю доведено підставність та обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу [PERSON] . Наголосив, що заборгованість перед товариством відповідачем не погашена, а навпаки зросла. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки такий є необґрунтованим та не підтверджений жодними доказами. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» - адвоката Федоричко М., з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо зобов`язань, їх виконання та у відповідній частині нормами законодавства про житлово-комунальні послуги, про послуги з розподілу та постачання природного газу в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг, серед іншого, віднесено послуги з постачання та розподілу природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з вимогами частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Постачальник природного газу - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Позивач АТ «Закарпатгаз» є оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ) і надає послуги саме із розподілу природного газу газорозподільною системою та здійснює щодо неї функції оперативно-технічного управління і такі послуги не включають в себе послуги з постачання природного газу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу із замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, затверджено Кодекс газорозподільних систем, яким визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу газорозподільним систем передбачено, що Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,від 30вересня 2015року №2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до п.3 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою типового розподілу природного газу. Згідно з п.7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь - яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Пунктами 1, 2 глави 6 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за відповідною формою та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Послуга з розподілу природного газу послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи в межах приєднаної потужності його об`єкта і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача. Згідно з Розділом ІІ Типового договору розподілу природного газу за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (пункт 5 Розділу 3 Глави VI Кодексу газорозподільних систем). Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 1 листопада 2021 року у справі №591/4825/20 (провадження № 61-11470св21). АТ «Закарпатгаз» відповідно до ліцензії надає послуги з розподілу природного газу на території Закарпатської області. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою, здійснював споживання природного газу за цією адресою, про що свідчить зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента. На ім`я [PERSON] в АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», як на споживача послуг з розподілу природного газу, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за об`єктом газоспоживання у [ADDRESS] , площею 95 кв.м, кількість людей - 1, що підтверджується даними АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» по особовому рахунку, а також даними про фінансовий стан споживача з відомостями щодо фактичного обсягу споживання природного газу за період із січня 2018 року по липень 2021 року. Вказане свідчить про акцептування споживачем Типового договору розподілу природного газу відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу та п. 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем. Факт споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] , не спростовано. Окрім того, 1 квітня 2016 року [PERSON] підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) з оператором ГРМ ПАТ «Закарпатгаз», адреса об`єкта - смт.Великий Березний, вул.Верховинська, 19. Витребуваний судом оригінал заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу з оператором ГРМ ПАТ «Закарпатгаз» від 1 квітня 2016 року зі споживачем [PERSON] , досліджений в судовому засіданні, зміст наданої представником АТ "Закарпатгаз" копії заяви-приєднання повністю відповідає оригіналу. Наведені в зустрічному позові доводи про те, що [PERSON] не підписував заяву-приєднання судом відхиляються, так як жодних доказів на спростування підпису у заяві не надано. Також, [PERSON] підписав Акт №1323/1440 від 12 січня 2016 року про демонтаж лічильника газу для проведення періодичної повірки, яким у споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , демонтовано лічильник «Самгаз» 2005 року випуску, №лічильника 2640369 з показниками 24566. У подальшому, [PERSON] підписав акт №1323 від 4 лютого 2016 року (встановлення лічильника газу після повірки, експертизи), відповідно до якого у присутності споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено лічильник «Самгаз» 2005 року випуску, №лічильника 2640369 з показниками 24566. Як вбачається з даних щомісячної фотофіксації показань лічильника природного газу «Самгаз», №лічильника 2640369, станом на 16.09.2020 зафіксований показник споживання газу - 27553, станом на 27.01.2021 - 27654, станом на 16.07.2021 - 27840. [PERSON] не надав до суду будь-якого доказу, який би свідчив про його бажання припинити використання природного газу за адресою: [ADDRESS] . А отже між сторонами існують договірні правовідносини щодо надання послуг з розподілу природного газу. Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували те, що [PERSON] не являється споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до його будинку або постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклав відповідний договір і послуги якого сплачував, відсутні відомості про звернення відповідача до позивача із заявами про відключення від споживання природного газу. Доводи наведені у зустрічному позові не спростовують факт споживання природного газу, а отже, користування послугами, як його постачання, так і послугами розподілу зі сторони відповідача. Відтак АТ «Закарпатгаз» правомірно нараховувало заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу споживачу [PERSON] . Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості станом на 6 серпня 2021 року заборгованість [PERSON] за послуги з розподілу природного газу становить 2418,56 грн. Суд вважає, що такий розрахунок здійснено відповідно до п.п.1, 2 глави 6 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем. Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем АТ «Закарпатгаз» за наведений період відповідно до вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, та тарифів, встановлених на послуги розподілу природного газу для АТ «Закарпатгаз» у відповідні періоди, об`ємів споживання відповідачем природного газу. На даний час, відповідачем заборгованість за послуги розподілу природного газу не погашено. Відповідач не спростував здійсненого позивачем розрахунку, не довів, що сума заборгованості перед позивачем є іншою, ніж та, що визначена у розрахунку позивача. Відтак позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо поданої [PERSON] зустрічної позовної заяви про визнання протиправним нарахування заборгованості та зобов`язання здійснити перерахунок боргу суд зазначає таке. Правомірність та правильність розрахунку вартості розподілу природного газу за адресою споживача: [ADDRESS] , перевірено судом та висновки щодо оцінки якого містяться у мотивувальній частині цього рішення, відповідач в ході розгляду справи зазначеного не спростував. За таких обставин вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, задоволення первісного позову повністю виключає задоволення зустрічного позову. Крім цього, питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на наведене та

Outcome: approved