Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди майна з правом викупу від 24 червня 2020 року № 1144200624007 у розмірі 154638,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено договір оренди майна з правом викупу, яким погоджено орендну плату за користування майном у розмірі 2129,00 , щомісячно, строком на 18 місяців. Позивач належним чином виконав умови договору, адже передав орендоване обладнання. Відповідач порушив свої зобов`язання в частині повернення орендованого майна та сплати орендних платежів, за що передбачено відповідальність у виді сплати неустойки та штрафу і пені відповідно. У зв`язку із наведеним та у відповідності до ст. ст. 530, 759, 762, 763 ЦК України, умов укладеного договору, просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 10 січня 2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У судове засідання позивач не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце цього засідання. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справ у відсутності позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі та просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 24 червня 2020 року між сторонами укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144200624007 (далі - договір). Предмет договору - передача у строкове володіння та користування, з наступним переходом права власності на об`єкт оренди - Ref/2D Samsung RB30J3000SA/UA в кількості одна одиниця, вартістю 31935,00 грн. Строк оренди 18 місяців. Орендна плата здійснюється щомісячно у розмірі 2129,00 грн. Дані обставини підтверджено договором, додатком до договору № 1 та актом приймання-передачі товару, які є невід`ємною частиною цього договору. У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язання за договором оренди, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 759, 762 Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що сторони домовились про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування майном у розмірі 2129,000 грн, щомісячно, згідно з графіку, який визначено у додатку № 1 до договору оренди майна з правом викупу від 24.06.2020. У випадку порушення зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством (п. 8.1 договору). Відповідач в обумовлений сторонами строк не повернув орендоване майно та не сплачував оренду плату протягом строку оренди (18 місяців), що також, на думку позивача, є строком прострочення орендних платежів, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із повідомленням - про розірвання договору, повернення об`єкта оренди та сплати орендних платежів. У разі припинення договору, в тому числі і в разі одностороннього його розірвання за ініціативи орендодавця, орендар зобов`язаний негайно повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані , у якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу. Якщо орендар не виконує обов`язку повернення об`єкта оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря сплатити неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення (п. 6.4.6 договору). Отже, сплата неустойки передбачена за не виконання орендарем обов`язку щодо повернення об`єкта оренди в разі одностороннього розірвання договору чи припинення такого договору. За прострочення орендних платежів орендар зобов`язується сплатити на користь орендодавця штраф у сумі 75,00 грн за кожен факт прострочення оплати орендних платежів, а також пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, починаючи з другого дня такого прострочення, але не більше 50 % від загальної суми прострочення орендних платежів за цим договором (п. 8.4 договору). Відповідно до п. 8.5 договору у разі не здійснення оплати орендарем орендної плати протягом 60 календарних днів з моменту останнього платежу або укладення договору орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, а орендар зобов`язаний сплатити нараховану орендну плату, додатково сплатити штраф у розмірі 50 % від загальної суми прострочених платежів за цим договором. Суд відмічає, що на виконання умов договору оренди майна, орендодавцем передано орендарю об`єкт оренди, що підтверджено актом прийому-передачу об`єкта від 24.06.2020 № 1144200624007. Додатком № 1 від 24.06.2020 до договору між сторонами погоджено графік щомісячних орендних платежів за період з 24 липня 202 року по 24 грудня 2021 року, загальний щомісячний платіж у сумі 2129,00 грн. Будь-яких даних щодо здійснення орендарем орендної плати за договором судом не встановлено. Згідно з розрахунку наданого позивачем та перевіреного судом убачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди становить у розмірі 154638,00 грн, з яких: 38322,00 грн - заборгованість по орендній платі за період строку оренди (18 місяців) (18*2129,00 (щомісячний платіж); 76644,00 грн неустойка у відповідності до п. 6.4.6 договору (18 (строк оренди)*2129,0 грн (щомісячний платіж)*2 (подвійна орендна плата); 20511,00 грн штраф згідно з п. 8.4, 8.5 договору (75,00 грн (штраф за кожен факт прострочення оплати орендних платежів)*18 (кількість місяців пропущених платежів)+(38322 грн (сума прострочених орендних платежів)*50/100%); 19161,00 грн - пеня згідно з п. 8.4 договору (38322,00 грн (сума прострочених платежів)*50/100%). Цей розрахунок заборгованості приймається судом до уваги, оскільки доказів неправильного його нарахування відповідачем не подано. Разом із тим, щодо визнання розміру неустойки (пені), суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до правової позиція викладеної у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року № 6-100цс14, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Суд прийшов до переконання про те, що оскільки розмір неустойки значно більший від розміру суми заборгованості по орендній платі, а тому суд прийшов до висновку про те, що у цій частині необхідно застосувати до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України, а відтак зменшити розмір неустойки до 38322,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу та пені за порушення одного і того ж зобов`язання до договором, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час умовами кредитного договору також передбачена сплата штрафів фіксованої частини та процентної складової. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Відтак, суд приходить переконання, що оскільки у відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, а відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20511,00 грн задоволенню не підлягають, а тому у цій частині позовних вимоги необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача, а тому у відповідності до умов договору та норм Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлена у справі вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача: 38322,00 грн - заборгованість по орендній платі, 38322,00 грн неустойки за користування об`єктом оренди за час прострочення, 19161,00 грн - пеню за порушення сплати орендних платежів, а відтак позов задовольнити частково. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1536,98 грн.

Outcome: partial