Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до приватного нотаріуса ЧМНО Кам`янецького В.В., в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , після померлої [PERSON] .. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] народилася [INFO] в місті Горлівка Донецької області, зареєстрована та проживає в м. Київ. Також вказує, що вона мала рідну сестру [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Горлівка Донецької області. Батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Дівоче прізвище позивача [PERSON] . 02.09.1989 року позивач уклала шлюб, внаслідок чого прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Також, сестра позивача, [PERSON] , з липня 1993 року була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є єдиним власником квартири за зазначеною адресою з 1996 року на підставі довідки ЖБК 113 від 17.10.1996 року за № 6. Реєстрація права власності на квартиру підтверджується також реєстраційним посвідченням ЧООБТІ. 16.08.2002 року [PERSON] в м. Горлівка Донецької області уклала шлюб з [PERSON] . 29.08.2017 року [PERSON] було видано паспорт громадянина України (документ № [NUMBER] , орган видачі 7110). До цього [PERSON] мала паспорт громадянина України в виді книжечки, проте він був нею втрачений (на скільки відомо позивачу). 01.09.2017 року Придніпровським РВ у м.Черкаси Управління ДМС України в Черкаській області було сформовано та видано витяг з ЄДДР щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , в якому зазначено, що місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 16.07.1993 року. [INFO] після тривалої тяжкої хвороби (онкологічного захворювання) [PERSON] померла. Заповіт [PERSON] не залишила. Факт смерті [PERSON] підтверджується довідкою про смерть та свідоцтвом про смерть. На момент смерті [PERSON] перебувала на території російської федерації (Московська область, Ногінський район, с. Щемілово). При цьому, в свідоцтві про смерть [PERSON] зазначено, що вона є громадянкою російської федерації. Позивач також наголосила, що з моменту народження до моменту смерті ( [INFO] ) [PERSON] була громадянкою України, мала в Україні місце проживання, мала сталі соціальні зв`язки, нерухоме майно у власності, сплачувала комунальні послуги, податки тощо. В березні 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] 20.03.2021 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В. було заведено спадкову справу № 67379674 після смерті [PERSON] .. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить лише квартира за адресою: [ADDRESS] , іншого майна, на скільки відомо позивачу, [PERSON] у власності не мала. Крім того, зазначає, що спадкоємці першої черги, після смерті [PERSON] : [PERSON] (син [PERSON] ), [PERSON] (син [PERSON] ), [PERSON] (чоловік [PERSON] ), які від спадщини відмовилися у встановленому законодавством порядку. Всі перелічені особи є громадянами російської федерації, постійно проживають там. Батьки [PERSON] та позивача [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] , які не зверталися до нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В. із заявами про прийняття спадщини, були повідомлені належним чином про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] другої черги, оскільки є рідною сестрою останньої, що підтверджується свідоцтвами про народження. Однак, 10.11.2022 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецьким В.В. було видано постанову, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Також, приватний нотаріус Кам`янецький В.В. 11.08.2021 року звертався до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з запитом, відповідно до якого, надіслано до компетентних органів Російської Федерації доручення від 11.08.2021 за вих. No353/02-14 про надання правової допомоги з проханням надіслати копію спадкової справи і копію заповітів (якщо такі є) після смерті [PERSON] , [INFO] , для видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.08.2021\~року за вих. No37636/6.4-21 нотаріуса, було повідомлено про те, що вказане вище доручення (запит) від 11.08.2021\~року за вих. № 353/02-14, направлено до Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві для вжиття відповідних заходів. Однак, будь якої інформації з російської федерації не отримано. У зв?язку зі збройною агресією проти України подальші запити до компетентних органів Російської Федерації були неможливими. В даних конкретних правовідносинах визнання права власності за позивачем на спадкове майно квартиру, є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки відмова нотаріуса перешкоджає позивачу вирішити питання, щодо оформлення спадкових прав. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 грудня 2022 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено за правилами загального позовного провадження. 11.01.2023 року на адресу суду надійшов відзив від приватного нотаріуса ЧМНО Кам`янецького В.В., в якому просить відмовити в позові [PERSON] до нього, в частині визнання приватного нотаріуса Кам`янецького В.В. відповідачем. 13.01.2023 року представником позивача адвокатом Старовойтовою Д.А. подано заяву про заміну неналежного відповідача. 18 січня 2023 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача приватного нотаріуса ЧМНО Кам`янецького Володимира Володимировича належними відповідачем Черкаською міською радою ( вул. Б.Вишневецького, 36, м. Черкаси). 22 лютого 2023 року ухвалою суду у приватного нотаріуса ЧМНО Кам`янецького В.В. витребувано завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи. 20 березня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилися. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Старовойтова Д.А. позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та поданих заявах по суті спору. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.9). 02 вересня 1989 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані: [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про одруження 16 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвища після одруження чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] . 29.08.2017 року [PERSON] було видано паспорт громадянина України (документ № [NUMBER] , орган видачі 7110). (а.с.120. 18.08.2003 року на ім`я фізичної особи платника податків [PERSON] , видано РНОКПП - [NUMBER] (а.с.15). Згідно з Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7110-775344-2014, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] .(а.с.16). Відповідно до Свідоцтва про смерть від 06 лютого 2021 року, [PERSON] померла [INFO] . Місце смерті Російська Федерація, Московська обл., Ногинський район, с.Щемилово. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Позивачка, як спадкоємець другої черги звернулася до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її сестри [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 67379674. Як вбачається з постанови Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кам`янецького В.В від 10.11.2022 №287/02-31, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нотаріус позбавлений можливості перевірити коло спадкоємців на підставі вимог підпункту 1.2 пункту 1 Гдави 10 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в порядку визначеному статтею 5 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до Довідки від 17.10.1996 року, на підстав рішення міської ради м.Черкаси №151/5 від 24.07.1990 р. [PERSON] є членом ЖБК №113 [ADDRESS] .(а.с.31) Відповідно до Реєстраційного посвідчення, Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації посвідчує, що кооперативна квартира [ADDRESS] , кооператив ЖБК 113, зареєстровано за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК 113 від 07.10.96 р. за №12 та записано в реєстрову книгу №8 за реєстровим №521 стр.4. (а.с.35) Як вбачається з копій нотаріально посвідчених заяв від 25 травня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовилися від спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірна квартира входить до складу спадщини, а позивачка єдина спадкоємиця, яка прийняла спадщину, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved