Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, за участі третьої особи, про визнання права власності на квартиру. Зазначає, що його сім`я, яка складається з дружини [PERSON] , дочки [PERSON] та сина [PERSON] , в 2003 році приватизувала квартиру загальною площею 41, 7 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . За однією адресою ( [ADDRESS] ) в спільній квартирі до 2003 року проживало дві сім`ї: Недзельських ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) та [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Кожній сім`ї було передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , видано окремо на дві квартири Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та присвоєно окремий реєстраційний номер нерухомого майна (квартира загальною площею 41, 7 кв.м., що перебувала у спільній власності в сім`ї [PERSON] , під реєстраційним номером 2089897, квартира загальною площею 20,6 кв.м., що була у спільній власності в сім`ї Недзельських, під реєстраційним номером 1711680). Це було зумовлено тим, що на той час у зв`язку з відсутністю достатньої кількості житла та з метою розселення працівників ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» в користування було надано одну спільну квартиру на дві сім`ї. Вказана квартира складається з двох частин, одна з яких, загальною площею 20,6 кв.м., належала на праві власності сім`ї [PERSON] , а інша частина - квартира загальною площею 41,7 кв.м. - сім`ї [PERSON] . В подальшому, 18 липня 2003 року члени сім`ї [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) продали, а члени сім`ї [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) купили в рівних частинах (кожному по одній четвертій частині) на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С., зареєстрованого в реєстрі за №2260, квартиру, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 13, 1 кв.м., загальною площею квартири 20,6 кв.м. (приміщення 1, 2, 3, 4, 5 знаходилися у спільному користуванні). Таким чином, з 18.07.2003 року всі члени сім`ї [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) є повноцінними власниками двох частин однієї квартири загальною площею 41,7 кв. м. та 20, 6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згодом, з метою об`єднання двох квартир [ADDRESS] , що знаходяться за однією адресою, в одну, [PERSON] звернувся до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з відповідним проханням. Попри те, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відмовила в задоволенні такого звернення, при цьому зазначивши, що на даний час сім`я [PERSON] в складі 4-х осіб на праві спільної сумісної власності володіє квартирою [ADDRESS] загальною площею 47,7 кв.м. та на праві спільної часткової власності володіє квартирою також за [ADDRESS] загальною площею 20,6 кв.м., а тому, питання визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в цілому (квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,3 кв.м. з врахуванням балкону) та визначення форми власності квартири співвласники мають право вирішити судовому порядку. Відповідно до пункту 10 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 07.07.2021 року № 690, у разі виявлення дублювання номерів окремих частин об`єкта зміна (коригування) адреси здійснюється на підставі рішення суду, крім випадку, визначеного абзацом другим цього пункту. Відповідно до абзацу 2 пункту 53 Порядку у разі виявлення дублювання номерів окремих частин об`єкта упорядкування нумерації окремих частин об`єкта може здійснюватися виключно за рішенням суду. Дві частини вищевказаної квартири, право власності на яке належить сім`ї [PERSON] , по факту завжди являлися та являються однією квартирою, що вбачається з технічних паспортів. Вхід у квартири єдиний та виходить в приміщення в спільному користуванні на дві квартири. Разом з тим, кожна з квартир має однакову адресу, що вказує на їхню спільну приналежність. Оскільки Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відмовила позивачу в об`єднанні двох квартир в одну, мотивуючи тим, що питання визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в цілому (квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,3 кв.м. з врахуванням балкону) та визначення форми власності квартири співвласники мають право вирішити в судовому порядку, а тому, іншого способу вирішення питання об`єднання двох квартир в одну за однією адресою, як подання позову до суду про визнання права власності на квартиру за співвласниками в цілому, не існує. Враховуючи наведене вище, вважає, що найефективнішим способом захисту права власників на майно є визнання права власності на квартиру за співвласниками, що буде розумним та ефективним в цьому випадку. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2023 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, разом із тим подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 41 кв. м., загальна площа 62.3 кв. м. Відповідно до свідоцтва про право власності не нерухоме майно № 464 від 31.07.2003 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із листа Франківської районної адміністрації ЛМР №35-вих-56455 від 05.08.2022 року, позивачу надано відповідь про те, що розпорядчий документ щодо розділу квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., на дві окремі квартири Франківською районною адміністрацією не приймався. Розглянувши подані документи встановлено, що приватизаційні документи на дві квартири загальною площею 20,6 кв.м. та 41,7 кв.м за одним номером [ADDRESS] видавались ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» на ім`я членів двох окремих сімей. Враховуючи, що на даний час сім`я [PERSON] в складі 4-х осіб на праві спільної сумісної власності володіє квартирою [ADDRESS] , загальною площею 41,7 кв.м., та на праві спільної часткової власності володіє квартирою також за [ADDRESS] , загальною площею 20,6 кв.м., питання визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в цілому (квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м. з врахуванням балкону) та визначення форми власності квартири співвласники мають право вирішити в судовому порядку. Згідно із договором купівлі продажу квартири № 2260 від 18.07.2003 року [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частинах квартиру за [ADDRESS] . Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням вказаного правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~статтею 16 ЦК України. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що дві частини квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на які належать позивачу та відповідачам, фактично є однією і тією ж квартирою. Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про наявність підстав для визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/4 частки за кожним на квартиру загальною площею 62,3 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат площею 41,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка утворилася внаслідок об`єднання квартири загальною площею 41,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2089897), та квартири загальною площею 20,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1711680). Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved