Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

У січні 2023 року керівник Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом, в якому просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області належну громадянці російської федерації [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1090 га, кадастровий номер 6820655100:01:007:0003, що знаходиться на території Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, а також стягнути з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору за пред`явлення позову у сумі 2481 грн та за заяву про його забезпечення в сумі 1240,50 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 384 від 11.04.2016 року, набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для особистого селянського господарства із кадастровим номером 68206855100:01:007:0003 площею 0,1090 га, яка знаходиться на території Віньковецької селищної ради Хмельницького району, Хмельницької області. 11.04.2016 року [PERSON] зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні відповідачкою зазначеної земельної ділянки, оскільки [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 11.04.2016 року по даний час) не відчужила її, тому є підстави для її конфіскації у власність держави. Одночасно керівник Летичівської окружної прокуратури звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку та встановлення заборони для [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання зазначеної земельної ділянки з іншими земельними ділянками, яку ухвалою суду від 03.01.2023 року задоволено. Ухвалою судді від 12.01.2023 року у справі відкрите провадження, та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.03.2023 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала повністю з підстав,зазначених у позові, просила задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість представник Т. Варибок надіслала до суду письмове пояснення, у якому позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала,вказавши,що вона є спадкоємцем спірної земельної ділянки після смерті матері,але їй не було відомо про необхідність відчуження цієї земельної ділянки протягом року після реєстрації права власності на своє ім`я. Заслухавши прокурора, відповідачку, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю. Судом встановлено, що за [PERSON] 11.04.2016 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 384, виданого 11.04.2016 року приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницькї області Кухарською Л.А., зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1090 га з кадастровим номером 6820655100:01:007:0003 (реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 899058368206) що знаходиться в [ADDRESS] , з цільовим призначенням -- для ведення особистого селянського господарства. Згідно інформаційної довідки № 313970373 від 02.11.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником даної земельної ділянки є [PERSON] . При цьому також безспірно з`ясовано, що [PERSON] є громадянкою російської федерації та 29.03.2017 року вона була документована Управлінням ДМС України в Хмельницькій області посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , що підтверджується інформацією Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області № 72/5/2/202/8261 від 18.10.2022 року. Однак після набуття земельної ділянки у власність, [PERSON] , грубо порушуючи вимоги національного законодавства, протягом року її не відчужила. Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 6 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідачка [PERSON] порушила визначену ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземна громадянка, не відчуживши її упродовж року після набуття права власності, на теперішній час безперешкодно використовує спірну земельну ділянку на території України. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (частина 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземною громадянкою [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України), та ця норма є імперативною і не передбачає винятків. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідачка незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 11.04.2016 року по теперішній час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Виходячи з викладеного позовні вимоги керівника Летичівської окружної прокуратури підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову Хмельницькою обласною прокуратурою було сплачено судовий збір за пред`явлення позову у сумі 2481 грн та за заяву про його забезпечення в сумі 1240,50 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2610 та № 2611 від 20.12.2022 року, а позов прокурора було задоволено у повному обсязі, то з відповідачки на користь прокуратури необхідно стягнути 3721,50 грн судового збору. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Віньковецького районного суду від 03.01.2023 року у даній справі, суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ст. 158 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved