Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Блю Скай Тревел» у якому просила суд: -визнати несправедливими та недійсними з часу укладення договору пункти 5.1 та 5.4 договору на туристичне обслуговування №1880 від 18.12.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блю Скай Тревел» та [PERSON] ; -розірвати договір на туристичне обслуговування №1880 від 18.12.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блю Скай Тревел» та [PERSON] ; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Блю Скай Тревел» на користь [PERSON] збитки - грошові кошти у сумі 50 283,00 грн, сплачених позивачем за договором №1880 від 18.12.2019 року відповідачу за ненадані відповідачем туристичні послуги; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Блю Скай Тревел» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 49 735,62 грн - пеню за невиконання перед споживачем зобов`язання про надання туристичних послуг по договору №1880 від 18.12.2019 року на підставі частини 5 статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що 18.12.2019 року між сторонами було укладено договір №1880 на туристичне обслуговування за яким позивач сплатила відповідачу 50 283,00 грн. Позивач ствоерджує, що вона не отримала туристичних послуг, за ініціативою відповідача строки її від`їзду для отримання туристичних послуг неодноразово скасовувались і переносились на інші терміни. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору надання туристичних послуг повинно було бути здійснено у термін з 02.07.2021 року по 16.07.2021 року, але менше ніж за 24 години до часу відправлення літака, 01.07.2021 року відповідачем було скасовано надання туристичної послуги позивачу в електронному режимі. Пунктами 5.1. та 5.4. Договору встановлені умови, у яких всупереч принципам цивільного законодавства про розумність, справедливість та рівність учасників цивільно-правових відносин відповідальність одностороння, дискримінаційна та надмірна була встановлена лише для туриста. Позивач вказує також, що досудове врегулювання спору здійснювалось шляхом написання вимог відповідачу 08.07.2021 року на юридичну та фактичну адресу, однак належного реагування відповідача та врегулювання спору шляхом переговорів позивач від відповідача не отримала. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї, хоча копія ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви надсилались на адресу місцезнаходження відповідача. Позивачем подана заява про розгляд справи у її відсутність та ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час слухання справи повідомлявся судом належним чином за місцем реєстрації. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст.280 ЦПК України та заяви позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.12.2019 року між сторонами було укладено договір №1880 на туристичне обслуговування, відповідно до якого турагент (відповідач), який діє від імені, за рахунок та за дорученням туроператора - Mouzenidis Travel, за встановлену договором плату, за дорученням та замовленням туриста (позивача) зобов`язується надати посередницькі послуги з реалізації туристу туристичного продукту, попередньо сформованого туроператором. Країна призначення Греція, на 2 осіб, з наданням послуг, які визначенні в заявці туриста на бронювання туристичних послуг, яка є додатком №1 до цього договору і є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.4.1 Договору, вартість туристичного продукту, реалізованого туристу, згідно п.1.1. договору, складає 50 283,00 грн. Згідно з п.4.2. Договору, туристичні послуги, які входять до вартості туристичного продукту не належать турагенту, а реалізуються турагентом на правах посередника згідно з умовами агентського договору, укладеного туроператором. Відповідно до п.4.4. Договору, отримавши підтвердження замовлених для туриста послуг, турагент має повідомити про це туриста. У випадку не підтвердження попередньо замовлених послуг, турагент пропонує туристу альтернативний сервіс. Якщо запропонований сервіс не влаштовує туриста, він залишає за собою право відмовитись від туру з поверненням фактично внесеної ним суми. Відповідно до п.4.5. Договору, оплата вважається здійсненою в момент її зарахування в касу або на банківський рахунок турагента в розмірі вартості туристичного продукту і проїзних документів. Пунктом п.4.7. Договору передбачено, що всі кошти, отримані турагентом, крім агентської винагороди, не належать на праві власності турагенту і є транзитними та підлягають подальшому перерахуванню згідно з умовами та в порядку, встановленому в агентському договорі з туроператором. Відповідно до п.5.1. Договору, турист має право відмовитись від заброньованих туристичних послуг повністю або частково на умовах передбачених п.5.4. цього договору. Відповідно до п.5.4 Договору, у випадку відмови туриста від заброньованих туристичних послуг туристу повертаються внесені ним за туристичні послуги грошові кошти з утриманням штрафних санкцій: -відмова від дня підписання даного договору до 20 днів до початку туру - штраф у розмірі 25% від загальної суми договору; -відмова від 20 до 14 днів до початку туру - штраф у розмірі 50% від загальної суми договору; -відмова від 14 до 7 днів до початку туру - штраф у розмірі 75% від загальної суми договору; -відмова від 7 днів чи менше до початку туру (неприбуття) - 100% від загальної суми договору. Турагент має право застосовувати по відношенню до туриста інші розміри штрафних санкцій, якщо розмір санкцій, визначених договорами з третіми особами на надання послуг по цьому договору будуть іншими, ніж санкції, визначені в даному пункті договору. Відповідно до п.7.4. Договору, у випадку ненадання туристу належно оплачених туристичних послуг, турагент зобов`язується відшкодувати туристу вартість ненаданих послуг, за винятком випадків, передбачених цим договором. Відповідно до додатку № 1 до Договору, термін проведення туру з 30.06.2021 року по 14.07.2021 року. Додатком №2 до Договору, сторони внесли зміни у п.1.1., 4.1. Договору №1880 від 18.12.2019 року. Як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордера [PERSON] сплатила на користь відповідача 44 608,00 грн (20.12.2019 року), 1 153,00 грн (03.06.2020 року), 4 522,00 грн (15.06.2020 року). Позивачу було видано ваучер №EVI01070A3, відповідно до якого датами прибуття та відправлення є 02.07.2021 року та 16.07.2021 року. Також в матеріалах справи є лист бронювання на ці ж дати. Як вбачається з відображення електронної пошти позивачу надійшов електронний лист 01.07.2021 року о 16:42, відповідно до якого останню було повідомлено, що з 25.06.2021 року в зв`язку зі зняттям блочної програми до Афін на весь період 2021 року рейси PS353/354 виконуватись не будуть. Перенос турів можливий на 2022 рік. З матеріалів справи вбачається, що позивач направляла відповідачу вимоги про повернення сплачених грошових коштів, однак вказані вимоги залишені без відповідей. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст.25 ЗУ «Про туризм», туристи і екскурсанти мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Зміна ціни туристичного продукту після укладення договору на туристичне обслуговування допускається лише у разі необхідності врахування зміни тарифів на транспортні послуги, запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів та інших обов`язкових платежів, зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена вартість туристичного продукту. Згідно з ст.30 ЗУ «Про туризм», порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. В силу положень ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Відповідно до ст.610-611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про туризм», суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. На підставі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, та зважаючи на встановлені судом обставини, а саме ненадання туристичних послуг відповідно до сулкаденого договору з боку відповідача, відсутність пропозиції щодо альтернативної заміни послуги в зв`язку з неможливістю її своєчасного надання, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання договору, стягнення сплачених коштів та пені є обгрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Вимоги позивача щодо визнання недійсними п.п.5. та 5.4 Договору, укладеного сторонами не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Позивач, посилаючись на те, що п.п.5.1, 5.4 Договору встановлені жорсткі обов`язки споживача, встановлений дисбаланс обов`язків на шкоду споживача та обмеження його прав на повернення грошових коштів, однак не надає докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу послуг. Натомість п.5.3 Договору містить положення щодо відповідальності турагента у разі ненадання послуг. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання зазначених положень недійсними. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати у справі, пропорційно до задоволених вимог, а саме витрати на правничу допомогу, понесені позивачем та підтверджені належними доказами про їх надання та оплату, а також витрати по сплаті судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial