Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 03.03.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 16.05.2009 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, [INFO] у них народився син [PERSON] . 20.09.2013 шлюб між ним та відповідачем було за рішенням суду розірвано, а малолітнього сина залишено проживати з [PERSON] . Не зважаючи на відповідне рішення суду син фактично з червня 2014 року проживає з позивачем, оскільки відповідач тривалий час проживає та працює за кордоном. Повномасштабна війна значною мірою вплинула на всі сфери життя людей та загострила суперечності в сім?ї і підходи до виховання дітей, через що останні потребують більшої уваги, необхідна стабільність та визначеність. З метою вирішення питання щодо визначення місця проживання сина, позивач неодноразово звертався до відповідача за допомогою засобів телефонного зв`язку, проте жодного результату досягнуто не було. Також пропонував відповідачу у нотаріуса укласти письмову угоду щодо визначення місця проживання їх спільної дитини. Оскільки між сторонами не було досягнуто спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини, виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом. Позивач зазначає, що він виявляє турботу про сина та забезпечує належні умови проживання та виховання, а також нормальний психологічний та інтелектуальний розвиток дитини. Зі свого боку він за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, шкідливих звичок не має, забезпечений роботою, а тому має постійний та стабільний заробіток. З огляду на інтереси сина, з метою забезпечення подальшої можливості його всебічного морального, духовного, культурного та психічного розвитку, вважає за доцільне визначити подальше його проживання саме з ним. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 150-157, 161 СК України. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась, заяв та клопотань у зв?язку з судовим розглядом не подавала. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради надати висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Суд ухвалою від 06.04.2023 підготовче провадження закрив та призначив справу до судового розгляду, витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону в період з 01.01.2021 по 06.04.2023 [PERSON] , витребувано у Коломийського районного центру комплектування та соціальної підтримки інформацію щодо перебування [PERSON] на військовому обліку і чи підлягає він мобілізації. Прийнято рішення про виклик для опитування під час судового розгляду малолітнього [PERSON] . Позивач [PERSON] під час судового розгляду заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, зазначивши, що у 2013 році він розлучився з відповідачем, проте син залишився проживати з ним, оскільки [PERSON] вирішила, що йому буде так краще. Фактично протягом всього часу з 2013 року відповідач на зв?язок не виходить, сина періодично вітає лише з днем народження, участі в його вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Зазначив, що син все своє свідоме життя проживає з ним, саме за місцем його проживання він має облаштоване місце для навчання, саме він забезпечує сина можливістю займатись додатково у позашкільний час. Зазначив, що дійсно стверджувати про те, що між ним та відповідачем наявний спір складно, проте ситуація, яка має місце в Україні та обумовлена воєнним станом вимагає, щоб дитина мала визначеність щодо можливого місця його проживання. Малолітній [PERSON] під час судового розгляду зазначив, що останній раз свою маму - [PERSON] бачив ще у 2013 році, яка останні роки лише вітає його з днем народження та його життям не цікавиться. Скільки себе пам`ятає - проживає разом з батьком і саме він повністю займається його вихованням і саме він забезпечує його всім необхідним. Зауважив, що має бажання і намір в подальшому проживати разом з батьком. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її участі не заявляла, заперечень проти позову не надала, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, висловленої під час судового розгляду, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] вважала за доцільне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, з огляду на ті обставини, що були ними встановлені під час надання висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін. Відповідне рішення суду буде на її переконання забезпечувати права малолітньої дитини, яка і їх запевнила, що бажає проживати з батьком. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2013 розірвано шлюб між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). Неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з [PERSON] [PERSON] народився [INFO] в м. Коломия Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації народжень 11.09.2009 зроблено відповідний актовий запис за №541. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження від 11.09.2009 серія [NUMBER] ). Малолітній [PERSON] зареєстрований з 20.05.2020 за адресою: [ADDRESS] (довідка №77769 про реєстрацію місця проживання від 20.05.2020, видана Управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради). Згідно акту обстеження матеріально-технічних умов від 23.02.2023 складеного комісією у складі Голови ОСББ (вул. Карпатська, 40-Г), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , малолітній [PERSON] , який зареєстрований в кв. [ADDRESS] , фактично проживає в квартирі [ADDRESS] , де зареєстрований його батько [PERSON] . Аналогічні відомості містить і довідка №49 від 23.02.2023, надана ФОП [PERSON] . За змістом довідки від 27.02.2023 №30/02-21, виданій Коломийським ліцеєм №5 ім. Т.Г. Шевченка Коломийська філія №7, [PERSON] займається вихованням свого сина [PERSON] , а саме: регулярно відвідує батьківські збори, позакласні заходи, бере активну участь у громадському житті класу, оплачує харчування дитини, цікавиться успіхами у навчанні. Відповідно до характеристики на [PERSON] (водія АДС Служби автотранспорту Коломийської дільниці Надвірнянського відділення АТ «Івано-Франківськгаз») останній працює на зазначеній дільниці з 02.03.2011, за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку як дисциплінований, старанний, наполегливий працівник, до своїх обов`язків ставиться добросовісно. За складом характеру скромний, стриманий, урівноважений, ввічливий, спокійний. Довідка про доходи 21.02.2023 №79, видана на ім?я [PERSON] АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», свідчить, що позивач в період з серпня 2022 року по січень 2023 року отримав заробітну плату загальним розміром 82980,50 гривень. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 04.04.2023 №82 «Про затвердження висновків про визначення місця проживання малолітніх дітей» затверджено висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] біля батька [PERSON] . При прийнятті рішення встановлено, що за місцем проживання дитини - кв. [ADDRESS] - створені належні умови для його розвитку, виховання та навчання, облаштовано окрему кімнату для підготовки уроків, відпочинку та сну. Дитина забезпечена всім необхідним. Дитина перебуває на утриманні батька і має бажання проживати з ним і надалі. На засідання комісії відповідач [PERSON] не з`явилась, жодних пояснень не надала. Вищезазначені висновки Органу опіки та піклування відповідають змісту акту обстеження умов проживання від 29.03.2023, відповідно до якого обстежено умови проживання в квартирі [ADDRESS] . Згідно Витягу з бази даних щодо інформації щодо перетинання державного кордону України у період з 01.01.2021 по 06.04.2023, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] востаннє виїхала за межі України 03.12.2022. у вищезазначений період перебувала на території України з 28.05.2021 по 31.05.2021, з 16.07.2021 по 19.07.2021, з 07.01.2022 по 21.01.2022, з 12.11.2022 по 15.11.2022, з 29.11.2022 по 07.12.2022. Коломийським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки надано відповідь від 19.04.2023 №2192, згідно якої [PERSON] перебуває на військовому обліку і згідно медичного огляду проведеного 07.04.2023 визнаний придатним до військової служби. V. Оцінка Суду Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України). У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей (вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі №61-10448св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Так судом під час судового розгляду було встановлено, що позивач має постійне місце проживання, де з ним і проживає малолітній син, офіційно працевлаштований, створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Проживання дитини з батьком відповідає її інтересам, який належно ставиться до виконання своїх обов`язків, що було засвідчено і [PERSON] під час судового розгляду. Крім того суд встановив, що при проживанні дитини разом з батьком його особисте спілкування з матір`ю зведено до мінімуму з ініціативи саме відповідача, тоді як позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні сина з матір`ю, тому з урахуванням найкращих інтересів дитини, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, проте частково, з огляду на таке. Суперечностей між нормами ЦК України (ч. 2 ст. 29) і Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 160) немає, а тому відсутні передбачені законом підстави для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітньої дитини, яка з ним проживає, за умови досягнення нею віку 14 років. Зазначена позиція неодноразово була висловлена в постановах Верховного Суду, зокрема від 25.01.2018 справа №537/5119/15-ц, від 28.01.2014 №753/6498/15-ц; від 28.09.2022 №686/18140/21; від 25.01.2018 №537/5119/15-ц; від 18.07.2022 №405/4659/21. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Сторонами клопотання про розподіл судових витрат заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial