Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що 23 квітня 2015 року уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . У червні 2017 року [PERSON] залишила сім`ю та змінила місце проживання. Останнє відоме місце її проживання: [ADDRESS] . Їх донька [PERSON] залишилася проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] . З того часу, понад п`ять років відповідачка жодного разу не відвідувала доньку, не спілкувалася з нею, не проявляла материнської турботи, не цікавилася її життям, потребами, станом здоров`я, не брала участі у вихованні дитини і матеріальному забезпеченні. Таким чином, відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини. Поведінка [PERSON] свідчить про її свідоме нехтування батьківськими обов`язками та про ухилення від їх виконання. Останнє полягає в тому, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Саме це стало підставою звернення позивача із заявою до органу опіки та піклування Кіптівської сільської ради про надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно спільної дитини. 14 листопада 2022 року виконавчий комітет Кіптівської сільської ради рішенням № 121 затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 20 червня 2017, відповідачка забравши власні речі залишила будинок, та без будь яких пояснень виїхала проживати в інше місце. З того часу, остання перестала піклуватися за дитиною, матеріально і морально не підтримує та дуже рідко відвідує. У 2023 році приїздила до дитини лише два рази - 15 січня та 19 квітня. Останній раз привезла торт та ще деякі гостинці. На питання представника відповідача, чому звернувся із позовом до суду, відповів, що має на меті покарати колишню дружину. Де на даний час мешкає відповідачка не знає. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованим. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. Зокрема, немає звернень позивача до органів опіки і піклування та правоохоронних органів про невиконання відповідачкою службових обов`язків. Позивач не звертався до суду із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини. У висновку Кіптівської сільської ради від 14.11.2022 обставини вказані зі слів позивача, при цьому думка матері та самої дитини не вислухана і у висновку не відображена. Обстеження умов проживання [PERSON] не проводилися. Тобто, дане рішення є недостатньо аргументованим та винесено з формальних міркувань, тому не може бути прийняте як належний доказ ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків. Зважаючи на викладене просив відмовити у позові. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому показала, що є матір`ю позивача [PERSON] . Останній перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Проживали вони разом з дитиною у неї в будинку. Колишня невістка [PERSON] у червні 2017 року зібрала речі та пішла з дому проживати в інше місце. Їх спільна донька [PERSON] залишилася проживати разом з ними. З того часу, [PERSON] рідко відвідує дитину та допомоги не надає. Останній раз приїздила у квітні цього року. Син сам вимушений виховувати та утримувати дитину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що працює у сільській бібліотеці. Позивач [PERSON] сам водить доньку до школи та на гуртки, займається її вихованням. Дитина повністю забезпечується батьком всім необхідним. Його колишня дружина [PERSON] близько п`яти років пішла від них. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з позивачем. Відповідачка [PERSON] після того, як пішла з дому близько п`яти років тому, зовсім не приймає участі у вихованні доньки. Дитина забезпечується та виховується позивачем та його матір`ю. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що 23 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 34, було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 30 березня 2022 року, [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис № 04. Батьки - [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 січня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02 листопада 2022 року, встановлено, що в сім`ї панують дружні сімейні відносини. Дочка дуже любить свого батька. Сім`я забезпечена меблями, продуктами харчування. У дитини є окреме спальне ліжко, постільна білизна чиста. Дитина забезпечена одягом, взуттям. [PERSON] навчається дистанційно, забезпечена необхідним приладдям, підручниками. Батько приділяє належну увагу вихованню своєї дитини. Мама з сім`єю не проживає 5 (п`ять) років, не цікавиться життям, здоров`ям дитини, не надає матеріальної допомоги дитині. За результатами обстеження комісія рекомендувала батьку зібрати відповідні документи для того, щоб подати позовну заяву до суду про позбавлення батьківського піклування мами відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку потреб сім`ї від 27 жовтня 2022 року встановлено, що складні життєві обставини в сім`ї [PERSON] , спричинені тим, що він протягом п`яти років сам виховує доньку - [PERSON] . Матір дитини - [PERSON] залишила дитину у дворічному віці. Вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає. Батько працює, забезпечує дитину всім необхідним. Дитина гарно вихована, цього року пішла до 1-го класу. Батько допомагає дитині в навчанні. Зауважень зі сторони фахівця з соціальної роботи до батька немає. Матір на контакт не йде, вихованням дитини не займається. Потреби дитини задовольняє тільки батько. Проблема існує з 20 червня 2017 року, коли мати дитини, без пояснень пішла з дому, залишивши 2-х річну дитину на батька. Поведінка [PERSON] свідчить про її свідоме нехтування батьківськими обов`язками та про ухилення від їх виконання. Останнє полягає в тому, що Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. 14 листопада 2022 року виконавчим комітетом Кіптівської сільської ради за рішенням № 121 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , встановлено наступне. Службою у справах дітей Кіптівської сільської ради розглянуто та вивчено документи, представлені громадянином [PERSON] , [INFO] , який виховує малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , щодо позбавлення батьківських прав її мами, [PERSON] , [INFO] . Згідно актового запису про шлюб відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області № 34 від 23 квітня 2015 року, встановлено, що громадяни [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] перебувають у шлюбі. Від подружнього життя у батьків народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя у громадян не склалося через відсутність взаєморозуміння між батьками. [PERSON] , [INFO] не проживає з сім`єю 5 (п`ять) років, мама стала проживати окремо від дочки та чоловіка, займається виключно своїм життям. Мама не виявляє жодного бажання займатися вихованням своєї доньки та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає. [PERSON] , [INFO] один займається вихованням та матеріальним забезпеченням дочки. Мама не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Начальником служби у справах дітей Кіптівської сільської ради, фахівцем із соціальної роботи, директором Центру надання соціальних послуг обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] в ході обстеження встановлено, що будинок складається з 2-х кімнат, кухні, коридору, веранди. Умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, підготовки до навчання та проведення дозвілля, має окреме місце для сну. Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками та канцтоварами відповідно до віку та потреб. Вважають за доцільне, позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики учениці 1 класу виданої Прогресівською ЗЗСО І-ІІІ ступенів, [PERSON] , [INFO], встановлено, що [PERSON] навчається в даній школі з вересня 2022 року. Виховується в неповній сім`ї. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, багатий словниковий запас. Вміє самостійно висловлювати власну думку. Мовлення виразне, емоційне. Учениця має добре розвинену довільну увагу, вільно переключається із одного виду діяльності на інший. Програмний матеріал засвоює швидко. Має добре розвинену пам`ять, швидко запам`ятовує навчальний матеріал і легко його відтворює. Організована, вміє самостійно працювати на уроках, заучувати матеріал. Дотримується режиму дня, любить малювати, виконувати аплікації. Вихована, добра, працелюбна, але іноді неврівноважена. Батько, [PERSON] , створив належні умови для дистанційного навчання дитини, забезпечив необхідним шкільним приладдям, допоміжними шкільними посібниками. Приділяє належну увагу навчанню та вихованню дочки. Відповідно до довідки № 18 виданої [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , в тому, що вона на диспансерному обліку при Козелецькому психоневрологічному кабінеті не перебуває і раніше не перебувала. Відповідно до довідки № 18 виданої [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , в тому, що вона на диспансерному обліку при наркологічному кабінеті поліклінічного відділення КНП, Козелецької ЛІЛ не перебуває і раніше не перебувала. За медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталась. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. У ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16.07.2015, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006, п.п. 57-58). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. При цьому, на питання представника відповідача чому звернувся із позовом до суду, відповів, що має на меті покарати колишню дружину. Суд бере до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки - [PERSON] . У судовому засіданні поясненнями позивача та показами свідків встановлено, що відповідачка [PERSON] рідко, але приїжджає до дитини, спілкується з нею. Коли приїжджала 19 квітня 2023 року, привезла дитині торт та інші гостинці. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання доньки та покласти на орган опіки та піклування Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області обов`язок вести контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. З огляду на вказане суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. з урахуванням конкретних обставин справи не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт, наданий представником відповідача, з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та участю адвоката в судових засіданнях. Суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням обставин справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг (складання відзиву на позов, участь у судовому засіданні).

Outcome: approved