Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач Перший заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача [PERSON] про скасування державної реєстрації майнових прав та припинення права. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що через розголос у засобах масової інформації про незаконну реєстрацію майнових прав на низку гідротехнічних споруд, які розташовані на території міста Києва, 24.09.2021 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021102050000173, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Матеріалами досудового розслідування встановлено, що у червні 2018 року [PERSON] як представник [PERSON] , звернувся до Головного управління Національної поліції у місті Києві зі заявою про «знахідку на речі у вигляді майнових прав» на 16 гідротехнічних споруд, окрім інших, на «Дамбу багатофункціональну»; координати початку споруд - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Листом слідчого СУ ГУ Національної поліції у місті Києві Момот О.О. від 18.12.2018 року [PERSON] визначено зберігачем вказаної «знахідки». На підставі зазначеного листа слідчого в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] 20.02.2020 року зареєстровано «на праві зберігання» гідротехнічну споруду «Дамба багатофункціональна» координати початку споруди - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки наявність державної реєстрації речових прав відповідача на спірну гідротехнічну споруду створює ризик її подальшого відчуження, а також перешкоджає Київській міській раді взяти на облік спірне майно як безхазяйне та набути його у власність у встановленому законом порядку, інтереси держави потребують невідкладного захисту. В зв`язку з чим прокурор звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, не погоджується та повністю не визнає позовні вимоги, оскільки, реєстрація іншого речового права (майнових прав) відбулась у відповідність із діючим законодавством. Зазначає, що 21.06.2018 року, він як представник ТОВ «Українське бюро річкових портів» звернувся зі заявою до Головного управління Національної поліції у м. Києві з приводу виявлення загублених майнових прав та їх використання, як об`єкти за своїми технічними характеристиками становлять гідротехнічні споруди. 23.12.2018 року він отримав лист - повідомлення від 18.12.2018 року в якому виявлені ним об`єкти класифіковано, як знахідку майнових прав та право заявника зберігати їх у себе. Також в листі зазначено, що власників гідротехнічних споруд та майнових прав на них на місці їх розташування встановити не вдалось. Тому, ним проведено збереження відомостей про речові (майнові) права шляхом проведення державної реєстрації. Зауважує, що виявлена ним гідротехнічна споруда не належала до комунальної власності. В доведення правомірності проведеної ним реєстрації, відповідач долучив до відзиву висновок науково-правової експертизи від 23.06.2021 року, який отримано ТОВ «Українське бюро річкових портів». Письмові матеріали справи містять відповідь на відзив від прокурора Чумаченко А.А.. Доводи відзиву жодним чином не спростовують обґрунтування позову прокурора щодо неможливості реєстрації майнових прав на гідроспоруду, як на загублену річ. В той же час відповідач не спростовує доводи прокурора про те, що реєстрація майнових прав на спірну гідротехнічну споруду, яка розташована на земельній ділянці площею 1,2996 га, в силу ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦПК України надає останньому право отримати у користування комунальні землі в обхід встановленої земельним законодавством процедури оформлення права на землю, що безперечно створює загрозу порушення інтересів держави. Таким, чином незаконна реєстрація майнових прав на спірну гідротехнічну споруду за відповідачем позбавляє Київську міську раду можливості оформити права на вказане майно, що свідчить про порушення інтересів територіальної громади столиці в особі Київської міської ради, наявність підстав для поновлення прав позивача, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та припинення відповідного права. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заперечуючи позовні вимоги відповідач надав до суду письмові пояснення. Відповідно до яких, вказує на відсутність у позивача наявних доказів щодо дійсних намірів, спотворення фактів та необґрунтовані посилання позивача у позові на заволодіння відповідачем земельної ділянки, - скасування рішення державного реєстратора індексний номер 51347612 від 26.02.2020 року та проведену на його підставі державну реєстрацію майнових прав на ГТС «Дамба багатофункціональна», що призведе до потенційних втрат державою матеріального ресурсу (майна) на суму близько 76 000 000 грн. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Від представника Київської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги Київської міської прокуратури підтримують, просять задовольнити. Вислухавши вступне слово прокурора, відповідача дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що підставою проведення державної реєстрації майнових прав на об`єкт нерухомого майна є заява [PERSON] від 20.02.2020 року; лист № 26302/123/236-18 від 18.12.2018 року слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві майора поліції О.О. Момот. З тексту листа слідчого О.О. Момот слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві вбачається, що заявника [PERSON] визначено зберігачем знахідки майнових прав на гідротехнічні споруди зазначені ним у поданій заяві. Під час зберігання та з метою належної ідентифікації майнових прав на гідротехнічні споруди зазначені у поданій заяві №8621 від 21.06.2018 року отримати (виготовити) відповідні технічні паспорти на гідротехнічні споруди та надати примірники до Головного управління НП у м.Києві (а.с. 144). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зберігачем майнових прав на гідротехнічну споруду «Дамбу багатофункціональну»; координати початку споруд - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Судом досліджено технічний звіт про встановлення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельних ділянок та гідротехнічних споруд, зокрема, серед інших, що розташована по [ADDRESS] . З якого встановлено, що зареєстровані майнові права на [PERSON] в межах географічних точок становить 1,2996 га на місцевості. З відповіді Департаменту земельних ресурсів від 02 листопада 2021 року та витяг з Листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.10.2021 року № 055-25911 щодо функціонального призначення території земельної ділянки в межах географічних координат вбачається, що майнові права на які зареєстровано за [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] нагідротехнічну споруду «Дамбу багатофункціональну»; координати початку споруд - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, земельна ділянка 62:212:0050 - площа 170,0814 га, земельна ділянка 62:212:0059 - площа 0,4557 га, земельна ділянка 62:212:0052 - площа 2,8795 га, земельна ділянка 62:212:0070 - площа 0,6999 га, рахується за Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню, експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плессо». Київська міська прокуратура листом від 12.10.2021 року звернулась до Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва щодо захисту інтересів держави з приводу протиправної реєстрації майнових прав на гідротехнічні споруди, питання щодо взяття на облік безхазяйного майна. Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу КМР у відповідях від 23.10.2021 року та 26.10.2021 року повідомив, що гідротехнічні споруди не належали до комунальної власності територіальної громади, щодо цих об`єктів інформація відсутня. За дорученням Київської міської ради Департаментом комунальної власності міста Києва надано відповіді про те, що питання щодо взяття на облік безхазяйного майна не вирішувалось (а.с.70,71). У відповідь на запит Київської місцевої прокуратури Фонд державного майна України 25.10.2021 року повідомив, що в Регіональному відділенні відсутня інформація стосовно об`єктів нерухомості - гідротехнічних споруд, за адресами зазначеними у запиті. Відповідно до повідомлення від 21.02.2022 року № 15/3-128 Вих.22, Київська міська прокуратура 21.02.2022 року повідомила Київську міську раду про звернення до суду в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою захисту інтересів держави. Також, судом досліджено постанову про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, договору купівлі-продажу майнових прав щодо інших об`єктів, між [PERSON] , як продавцем та ТОВ «Українське бюро річкових портів», як покупцем й витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Спір між сторонами виник з приводу правомірності проведення за [PERSON] державної реєстрації майнових прав, як зберігача на гідротехнічну споруду «Дамба багатофункціональна». Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності їх перед судом. Щодо представництва інтересів прокурором. У п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F. W. v. France) 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27). Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У пунктах 6.41.-6.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) вказано, що: «у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини». У пунктах 36 - 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) зазначено, що: «суди встановили, що земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади с. Коблеве. Велика Палата Верховного Суду погоджується з аргументами прокурора,що Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави. Більше того, у збереженні прибережних захисних смуг виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Київська міська рада, будучи тривалий час обізнаною про порушення інтересів держави як із загальнодоступних джерел, через засоби масової інформації 23.09.2021 року, так і з листа Київської міської прокуратури від 12.10.2021 року, маючи відповідні повноваження для їх захисту, з позовом до суду не звернулась. Нездійснення захисту державних інтересів у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Київради, яка будучи уповноваженим державою суб`єктом по захисту відповідних інтересів, дій по усуненню порушень прав територіальної громади на майно не вживала. Гідротехнічна споруда «Дамба багатофункціональна» координати початку споруди - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , майнові права на яку зареєстровано за [PERSON] , за інформацією Департаменту земельних ресурсів рахується за Київською міською радою. Незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду Київською міською радою вже сам факт не звернення з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо захисту майнових інтересів громади. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про наявність правових підстав для захисту інтересів держави через пасивну поведінку Київської міської ради, щодо захисту майнових прав. Тому звернення прокурора до суду є обґрунтованим та не впливає на дотримання принципу рівності сторін, а спрямовано на захист інтересів держави. За ст. 177 ЦК України майнові права є об`єктами цивільних прав. Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права визнаються речовими правами та є майном. За таких обставин, майнові права на річ безпосередньо пов`язані з цією річчю, а відтак відносини, які пов`язані з майновими правами на річ, повинні відповідати нормам законодавства, яке регулює оборот цієї речі в цивільних правовідносинах, а також не суперечити цим нормам з урахуванням засад справедливості, добросовісності і розумності. Згідно з ДБН В.2.4-3: 2010, п. 1.3 Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.01.2014 № 21, (далі - Положення) гідротехнічна споруда - споруда, що підпадає під вплив водного середовища, призначена для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, визначено, що споруди це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. В облікову картку гідротехнічної споруди вносяться, у тому числі дані щодо року побудови, генерального підрядника, генерального проектанта, розміри гідроспоруди (довжина, ширина, проектна глибина, навігаційна глибина) тощо. Відповідач [PERSON] здійснив за собою реєстрацію майнового права, як зберігача на об`єкт нерухомості безстроково, на гідротехнічну споруду «Дамба багатофункціональна» координати початку споруди - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - як «знахідка», на підставі положення ст.ст. 337,338 ЦК України. Згідно зі ст. 337 ЦК України особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Особа, яка знайшла загублену річ у приміщенні або транспортному засобі, зобов`язана передати її особі, яка представляє володільця цього приміщення чи транспортного засобу. Особа, якій передана знахідка, набуває прав та обов`язків особи, яка знайшла загублену річ. Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування. Особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали. Стаття 338 ЦК України надає можливість набути право власності на загублену річ за умови, що після спливу шести місяців з моменту заявлення про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування у двох випадках: якщо не буде встановлено власника або іншої особи, яка має право вимагати повернення загубленої речі; якщо власник або інша особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, не заявить про своє право на річ особі, яка її знайшла, Національній поліції або органові місцевого самоврядування. За таких обставин, зі змісту вказаних норм закону вбачається, що визначальною ознакою речі, яка загублена та знайдена, є те, що таку річ можливо вільно переміщувати у просторі, тобто ця ознака притаманна виключно рухомій речі (ст. 181 ЦК України). Отже, загубленою річчю є рухомий предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже недопустимо поширювати правовий режим знахідки (яка є рухомим майном) на нерухоме майно, яке загубити неможливо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 657/1519/14, яку суд згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин. Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Отже, гідротехнічна споруда, майнове право щодо якої зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в розумінні ст. 181 ЦК України є нерухомим майном, оскільки споруда за своїми фізичними властивостями нерозривно пов`язана із земельною ділянкою, на якій розташована, і таку споруду неможливо вільно переміщувати у просторі. Суд погоджується із доводами позивача, що об`єктом регулювання статті 337 ЦК України («Знахідка») є правовідносини щодо знайдених загублених рухомих речей. За наведених обставин, об`єкт нерухомості - гідротехнічна споруда та земельна ділянка на якій розташований, а відтак і майнові права на нього, за своєю правовою природою та в силу вимог чинного законодавства не можуть бути знахідкою, отже реєстратор не мав правових підстав здійснити державну реєстрацію майнових прав на підставі положення ст.337 ЦК України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній із 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом вказаної норми виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. З огляду на обставини справи, що державна реєстрація іншого речового права (майнових прав) за [PERSON] на гідротехнічну споруду, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відбулась із порушенням законодавства й відновлення порушеного права Київської міської ради на володіння земельною ділянкою, має відбуватися в порядку, передбаченому статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме повернення у стан, що існував до державної реєстрації іншого речового права (майнових прав) за [PERSON] , шляхом скасування рішення державного реєстратора та припинення іншого речового права (майнові права) [PERSON] на гідротехнічну споруду «Дамба багатофункціональна» координати початку споруди - 50.5055764,30.6263540, проміжні координати споруди - 50.5050602,30.6316816, координати кінця споруди - 50.5065339,30.6307153, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved