Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП МОТОРС ГРУП» (далі - ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП»), Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Правовест» (далі - ТОВ Юридична фірма «Правовест»), в якому просить усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності автомобілем Mercedes-Benz, моделі Viano, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, визнавши припиненим обтяження рухомого майна - тип обтяження: право застави, обтяжувач: ТОВ Юридична фірма «Правовест», вид обтяження: приватне обтяження, та виключити відповідний запис про обтяження рухомого майна від 12 січня 2018 року № 16665539 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником транспортного засобу Mercedes-Benz, моделі Viano, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, який ним було придбано у [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2019 року. 15 грудня 2020 року при намаганні відчужити вищезазначений автомобіль йому стало відомо, що на належний йому транспортний засіб в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис про приватне обтяження - застава рухомого майна, внесений 12 січня 2018 року, остання реєстраційна дія - 05 серпня 2019 року (заборона відчуження). Відповідно до відомостей з Реєстру запис про обтяження внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. за заявою обтяжувача ТОВ Юридична фірма «Правовест», боржником зазначено ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», підстава - кредитний договір від 13 грудня 2014 року. Відповідно до відомостей з підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС автомобіль Mercedes-Benz, моделі Viano, номер кузова [NUMBER] перебував у власності: ПАТ «Міський Комерційний Банк», ТОВ «Сіті Кммерс Моторс», ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», [PERSON] , ПАТ «Конвесбанк», [PERSON] , [PERSON] з 2019 року і по теперішній час. Власники автомобіля змінювались за відплатними договорами купівлі-продажу. Таким чином, відомості про обтяження рухомого майна були внесені до Реєстру вже після відчуження боржником майна і набуття права власності на нього позивачем як добросовісним набувачем, оскільки на час придбання автомобіля жодних відомостей про обмеження у державних реєстрах не існувало. Враховуючи викладене, позивач придбав спірний автомобіль за договором купівлі-продажу у фізичної особи та не пов`язаний із зобов`язаннями ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», тому існування обтяження щодо рухомого майна порушує його права як власника на розпорядження таким майном, у зв`язку з чим звернувся до суду з указаними позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року вказану позовну заву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 01 лютого 2021 року позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору, а також засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, та які необхідні для відправки відповідачеві. 02 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. 17 лютого 2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначив, що на момент придбання та відчуження ним спірного автомобіля обмеження на відчуження рухомого майна були відсутні, при перевірці транспортного засобу у сервісному центрі МВС обтяження рухомого майна не було виявлено, тому він є добросовісним набувачем. Крім того вважає, що він є неналежним відповідачем, оскільки є добросовісним набувачем транспортного засобу, не є стороною кредитного договору від 30 грудня 2014 року, на підставі якого внесено запис про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, не є уповноваженим органом, який здійснює скасування запису про обтяження, тому порушення прав позивача з боку відповідача є неможливим та заявлення позовних вимог до нього є неефективним способом захисту. Враховуючи, що позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав з боку відповідача [PERSON] , не доведено, що він має відношення до обтяження транспортного засобу, підстави у задоволенні позовних вимог до [PERSON] відсутні. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 10 липня 2019 року позивач придбав автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Viano, номер кузова [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] та [INFO] перереєстрував номерний знак, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо попередніх власників вищевказаного транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 19 листопада 2019 року. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19 грудня 2020 року № Р78629 вбачається, що 12 січня 2018 року за № 16665539 реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. було зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) з терміном дії до 12 січня 2023 року; об`єкт обтяження - автомобіль легковий, транспортний засіб марки Mercedes-Benz, моделі Viano, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію траспортного засобу [NUMBER] , дата реєстрації 27 грудня 2014 року; обтяжувач: ТОВ Юридична Фірма «Правовест», код: 39562833, боржник: ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», код 37559415; підстава: заява кредитора ТОВ Юридична Фірма «Правовест» від 13 вересня 2018 року за кредитним договором від 30 грудня 2014 року № 104/кл/2014; 13 вересня 2018 року зареєстровано звернення стягнення. Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19 грудня 2020 року № Р78628 05 серпня 2019 року приватним виконавцем Корольовим М. А. зареєстровано припинення публічного обтяження за № 26862729; тип обтяження: арешт рухомого майна; підстава: повернення виконавчого документа стягувачу; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, марки Mercedes-Benz, моделі Viano, 2012 року випуску, номер об`єкта: [NUMBER]; відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати; боржник: ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», код: 39562833; обтяжувач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М. А.; термін дії: 05 серпня 2024 року. Статтею 572 ЦК України та статтею 1 Законом України «Про заставу» визначено, що застава є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша-друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19). Так, судом установлено, що ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП» 10 грудня 2015 року автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Viano, 2012 року випуску було знято з обліку для його реалізації, 14 січня 2016 року зазначений автомобіль було відчужено [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, яким, у свою чергу вказаний транспортний засіб 22 червня 2019 року було відчужено [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, який 10 липня 2019 року відчужив автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі Viano, 2012 року випуску позивачу, на підставі договору купівлі-продажу. Станом на 14 січня 2016 року, тобто на дату реєстрації автомобіля за [PERSON] , відомості про обтяження спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні, а наступне обтяження за заявою ТОВ Юридична фірма «Правовест» на підставі кредитного договору від 30 грудня 2014 року № 104/кл/2014, боржником за яким є ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП» було зареєстровано 12 січня 2018 року, коли автомобіль вже було зареєстровано за [PERSON] , який є добросовісним набувачем автомобіля марки марки Mercedes-Benz, моделі Viano, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Враховуючи викладене, позивач є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з кредитного договору від 30 грудня 2014 року № 104/кл/2014. [PERSON] є добросовісним набувачем рухомого майна, оскільки придбав його за договором купівлі-продажу в іншої фізичної особи, та не пов`язаний із зобов`язаннями ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», на підставі яких внесено відомості про наявність обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а тому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для визнання припиненим обтяження рухомого майна, накладеного на автомобіль Mercedes-Benz, моделі Viano, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , а внесений 12 січня 2018 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо заборони відчуження рухомого майна, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , обмежує права позивача на здійснення ним своїх правомочностей з розпорядження транспортним засобом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо вимоги про виключення відповідного запису про обтяження рухомого майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, то вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Таким чином, виключення із зазначеного реєстру відомостей про приватне обтяження рухомого майна здійснюється на підставі відповідного рішення суду. Що стосується визначення позивачем в якості одного з відповідачів [PERSON] , у якого ним було придбано спірний автомобіль, то [PERSON] не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав з боку [PERSON] . Зокрема, відповідач так само придбав спірний автомобіль за відплатним договором в іншої фізичної особи, жодним чином не пов`язаний із зобов`язаннями ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП», та із стягувачем ТОВ Юридична фірма «Правовест», за заявою якого зареєстровано обтяження. Таким чином, у [PERSON] не виникло обов`язку відповідати за цим позовом, оскільки таку відповідальність повинні нести стягувач за заявою якого внесено обтяження та боржник, який відчужив майно, не маючи законних підстав, тобто ТОВ «ВІП МОТОРС ГРУП» та ТОВ Юридична фірма «Правовест», які є співвідповідачами по справі. З точки зору закону, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи вищевикладене, суд проходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача до [PERSON] . Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачами суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: partial