Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.09.2018 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позовна заява обґрунтована тим, що з відповідачем [PERSON] з 04.09.1999 перебувала в зареєстрованому шлюбі, під час якого подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказувала, що квартиру придбано під час шлюбу, за спільні кошти, отже майно є спільною сумісною власністю подружжя. Також позивач зазначала, що за час перебування в шлюбі відповідачем було відкрито ряд депозитних рахунків, зокрема, депозит у розмірі 5000 доларів США (еквівалент 131870,17 грн), відкритий в АТ «Альфа-Банк», та депозитний рахунок в розмірі 110000 грн, відкритий в АТ КБ «Приватбанк». Зазначені кошти вважає спільною сумісною власністю подружжя, половина з яких в розмірі 120935,09 грн підлягає стягненню на її користь. В поданій до суду 16.05.2019 позовній заяві просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу майна визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. Просить також визнати всі грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах, відкритих на ім`я [PERSON] , спільною сумісною власністю та стягнути з [PERSON] на її користь 120935,09 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2018 відкрито провадження в справі. Відповідачем [PERSON] 22.04.2019 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що дійсно сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, але квартира [ADDRESS] хоча і придбана за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, але була набута відповідачем [PERSON] виключно за грошові кошти, які належали йому особисто, тому є виключно особистою власністю [PERSON] . Вважає, що грошові кошти, які розмішені на депозитних рахунках в банківських установах, в розмірі 5000 доларів США та 110000 грн не є спільною власністю подружжя, тому не підлягають поділу. В задоволенні позовних вимог просив повністю відмовити та стягнути з позивача понесені ним судові витрати. Позивачем [PERSON] 16.05.2019 подано до суду відповідь на відзив, де зазначила, що відповідачем не доведено, що квартира придбана за його особисті кошти. Вказувала, що грошові кошти, розмішені в банківських установах, є також спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 закрито підготовче провадження в справі. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.03.2023 справу прийнято до провадження суду та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши думки учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , 1947 року народження, та [PERSON] , 1947 року народження, з 04.09.1999 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19.11.2018 в справі № 642/4563/18, яке вступило в законну силу. Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2009, вданого Ленінською районною в м. Харкові радою, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (том 1 а.с. 143-144). Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як встановлено судом, спірне майно, а саме: квартира [ADDRESS] придбана відповідачем [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] , тому суд приходить до висновку про обґрунтованість твердження позивача про те, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Будь-які підстави вважати, що спірне майно було придбане виключно за особисті кошти відповідача, що на спірне майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідно до норм ст. 57 СК України, відсутні. Тому суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] в розумінні норм ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного, оскільки спірне майно набуте під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між сторонами по справі були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири. З метою захисту прав позивача необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що квартира придбана виключно на його особисті кошти не заслуговує на увагу. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені в ст.57 СК України. Зокрема, відповідач зазначає, що 06.01.2006 ним було укладено договір із забудовником про пайову участь у будівництві з метою придбання нової квартири за рахунок коштів, отриманих від реалізації належної йому на праві особистої власності квартири. Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що за договором купівлі-продажу від 06.04.2006 відповідач [PERSON] , продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , за договором [PERSON] отримав 360772 грн (том 1 а.с. 127). Договір про пайову участь у будівництві № 14ХГ відповідачем [PERSON] укладено 06.01.2006 (том 1 а.с. 128-131), тобто, до відчуження належної йому на паві власності квартири. Договір про пайову участь у будівництві не містить застереження про те, що грошові кошти, які вносяться на виконання його умов, є особистою власністю відповідача. За ч. 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя та в інтересах подружжя. Суд приходить до висновку, що договір про пайову участь у будівництві № 14ХГ відповідачем [PERSON] укладено 06.01.2006 під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, саме в інтересах подружжя. Той факт, що квитанції про оплату платежів за договором про пайову участь в будівництві містять прізвище платника [PERSON] (том 1 а.с. 134-139) не спростовують ту обставину, що договір було укладено в інтересах сім`ї та спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім того, в силу норм ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також судом встановлено, що відповідачем [PERSON] в АТ «Альфа Банк» було відкрито 19.09.2018 депозитний рахунок, сума вкладу склала 5000 доларів США (том 1 а.с. 54). Також відповідачем [PERSON] 09.09.2016 в АТ КБ «Приватбанк» відкрито депозитний рахунок, сума вкладу склала 110000 грн (том 1 а.с. 56, 57, 58, 59). Відповідні суми грошових коштів були внесені на депозитні рахунки в банківських установах за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Законом «Про\~банки і\~банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Оскільки грошові кошти на зазначені депозитні рахунки були внесені відповідачем за час перебування в шлюбі з позивачем, такі кошти відповідно до норм ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частках. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивач [PERSON] ,звертаючись до суду з позовними вимогами, просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 55000 грн (110000 грн /2) та в розмірі 65935,09 грн (5000 доларів США, еквівалент 131870,17 грн/2), всього 120935,09 грн. Суд приходить до висновку про необхідність з метою захисту прав позивача стягнути з відповідача на користь позивача половину суми грошових коштів, що були внесені [PERSON] за час перебування в шлюбі на депозитні рахунки в розмірі 120935,09 грн, як розмір її частки в праві спільної сумісної власності подружжя такі кошти. З цих підстав позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1409,60 грн (том 1 а.с. 6) та в розмірі 384,20 грн (том 1 а.с. 65), всього в розмірі 1793,80 грн., які у зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягають їй відшкодуванню за рахунком відповідача. Сума несплаченого по справу судового збору складає 2790,04 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved