Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637»про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в якому просить: -визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 «Про звільнення за прогул [PERSON] »; -поновити його на посаді начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637»; -стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення по день фактичного поновлення на роботі; -стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» на його користь моральну шкоду в розмірі трьох його посадових окладів, що становить 23010,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 01 жовтня 2021 року згідно наказу №4 від 01 жовтня 2021 року він був прийнятий на посаду начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637». Відповідно до наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 «Про звільнення за прогул [PERSON] », його було звільнено з посади начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» з 28 січня 2022 року, у зв`язку із прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач зазначає, що пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено право власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. При цьому, стверджує, що не допустив прогулу без поважних причин, а його звільнення відбулося із грубим порушенням трудового законодавства, тому вважає рішення про його звільнення незаконним. [PERSON] зауважує, що 11 травня 2022 року до нього з відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» надійшов телефонний дзвінок, в ході якого його проінформували про необхідність отримати поштове відправлення. Того ж дня він з`явився до відділення поштового зв`язку, де отримав конверт від відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», в якому знаходився лист, із відміткою «Повторно», від 02 травня 2022 року із проханням з`явитися 06 травня 2022 року до Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» для ознайомлення та отримання примірника наказу про його звільнення з роботи та отримання розрахункових. Після ознайомлення із змістом листа, в якому містилася інформація про його звільнення, він прибув за місцем роботи в Товариство з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» для з`ясування причини звільнення, де в бухгалтерії підприємства його повідомили, що він звільнений за прогул. Також він звернувся для роз`яснення підстав звільнення до директора Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» [PERSON] , однак останній з цього приводу нічого йому не пояснив. [PERSON] стверджує, що в день перебування за місцем роботи для встановлення причини його звільнення, йому не було вручено жодних документів, зокрема наказу про його звільнення, чи документів, які слугували підставою для прийняття рішення про звільнення. Позивач зауважує, що він з 24 лютого 2022 року, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року,перебуває у складі територіальної оборони Вараської ОТГ та зазначає, що Товариству з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» даний факт був відомий. [PERSON] також зазначає, що після затвердження типової форми контракту, 04 квітня 2022 року з ним було укладено контракт добровольця територіальної оборони та відповідно набуто статус добровольця ДФТГ, що передбачає виконання ним державних та громадських обов`язків у співпраці з військовими частинами Сил територіальної оборони Збройних Сил, а тому він має право, згідно частини 1 статті 119 КЗпП України, на збереження за ним місця роботи та середнього заробітку. Разом з тим, позивач стверджує, що до вступу до лав територіальної оборони, за виключенням періодів тимчасової непрацездатності, постійно перебував на робочому місці та належним чином виконував свої посадові обов`язки. [PERSON] вважає своє звільнення незаконним, тому звернувся із даним позовом до суду. 27 червня 2022 року від відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», за підписом директора [PERSON], до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що звільнення [PERSON] відбулося на законних підставах за допущений ним прогул без поважних причин, при цьому стверджує, що будь-яких порушень норм трудового законодавства при звільненні [PERSON] відповідачем не допущено. Відповідач у відзиві зазначає, що за фактом відсутності [PERSON] на роботі протягом робочих днів - 14 лютого 2022 року та 15 лютого 2022 року з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв., були складені акти від 14 лютого 2022 року за №1/16-08 та від 15 лютого 2022 року за №1/16-11. 22 березня 2022 року та 07 квітня 2022 року на адресу [PERSON] направлялися листи-повідомлення з пропозицією надати пояснення, щодо причин його відсутності на роботі 14 лютого 2022 року, 15 лютого 2022 року та в подальшому з 12 березня 2022 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] не надав доказів поважності причин відсутності на роботі та не повідомив причини відсутності, відповідно до наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 «Про звільнення за прогул [PERSON] », позивач був звільнений з посади начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» з 28 січня 2022 року, у зв`язку із прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідач також зауважує, що 18 квітня 2022 року та 02 травня 2022 року позивачу [PERSON] направлялися листи, в яких повідомлялося про необхідність з`явитися довідділу кадрів Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» для ознайомлення та отримання копії наказу про його звільнення з роботи, а також отримання розрахункових, однак [PERSON] на виклики за місцем роботи не з`явився. Додатково у відзиві зазначено, що, на переконання відповідача, [PERSON] пропустив встановлений у ст.233 КЗпП строк для звернення до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Савонік Л.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні за змістом позовної заяви та просили позов задовольнити. При цьому, представник позивача - адвокат Савонік Л.О. додатково зазначила, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки про звільнення [PERSON] стало відомо 11 травня 2022 року з надісланого відповідачем листа від 02 травня 2022 року, після чого він у визначений законом строк звернувся до суду, а копію наказу про звільнення, позивачу взагалі на день звернення до суду не було вручено. Також зазначила, що жодних прогулів під час перебування на роботі [PERSON] не допускав, а з 24 лютого 2022 року по даний час знаходиться в лавах територіальної оборони. Окрім цього, звернула увагу, що після затвердження наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №84 форми контракту добровольця територіальної оборони, між [PERSON] та Командиром добровольчого формування Вараської територіальної громади №1 [PERSON] [INFO] укладено контракт добровольця територіальної оборони, строком на 3 роки. Додатково зауважила, що лист Вараської міської ради від 31 березня 2022 року, адресований Товариству з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», у якому міський голова просить відповідача про увільнення від роботи начальника майстерні [PERSON] з 11 березня 2022 року, свідчить про обізнаність керівництва Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» про перебування позивача в лавах територіальної оборони. У судовому засіданні представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» адвокат Хрипта І.М. позов [PERSON] визнав частково, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу визнав повністю, в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, зазначивши, що при визначенні розміру моральної шкоди покладається на розсуд суду. При цьому, представник зазначив, що при видачі наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 «Про звільнення за прогул [PERSON] », позивача було звільнено з посади начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» з 28 січня 2022 року, у зв`язку із прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, із допущенням ряду істотних порушень законодавства про працю. Представник зауважив, що в акті прийому-передачі документації від 15 лютого 2022 року №1/16-12, який складений 15 лютого 2022 року, зазначено, що вказаний акт складений за участю та в присутності [PERSON] , як члена створеної робочої комісії, також зазначено, що [PERSON] відмовився підписувати акт у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили вказаний факт своїми особистими підписами в акті. Тобто, на переконання представника, зафіксований в акті прийому-передачі документації від 15 лютого 2022 року №1/16-12 факт, свідчить про те, що [PERSON] був присутній на роботі 15 лютого 2022 року, оскільки брав участь, як член комісії, при прийомі - передачі документації, при складанні вищевказаного акту, у якому відмовився проставити свій підпис, однак, незважаючи на зазначене, 15 лютого 2022 року відповідачем було складено акт, яким засвідчено, що [PERSON] був відсутній на робочому місці протягом робочого дня 15 лютого 2022 року з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., без попередження причин відсутності. Крім того, представник вважає істотним порушенням вимог законодавства про працю прийняте Товариством з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» рішення про звільнення [PERSON] заднім числом - з 28 січня 2022 року за начебто прогули здійснені останнім 14-15 лютого 2022 року та в подальшому з 12 березня 2022 року, при цьому незважаючи також на періоди часу тимчасової непрацездатності позивача [PERSON] , які були відомі відповідачу. Також окремо звертає увагу, що відповідачу було відомо про перебування [PERSON] в лавах територіальної оборони з першого дня військової агресії Російської Федерації проти України, що підтверджується листом Вараського міського голови. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] - адвоката Савонік Л.О., представника відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» - адвоката Хрипту І.М., дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637»про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Такі висновки суду ґрунтуються на наступному. Судом встановлено, що з 01 жовтня 2021 року згідно наказу №4 від 01 жовтня 2021 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», з окладом 7670,00 грн. на місяць. Відповідно до наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 «Про звільнення за прогул [PERSON] », позивач був звільнений з посади начальника майстерні в Товаристві з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» з 28 січня 2022 року, у зв`язку із прогулом без поважних причин, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. У постанові від 26 вересня 2018 року у справі №289/51/16-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що перевіряючи законність наказу про звільнення слід враховувати вимоги статті 47 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівнику трудову книжку у день звільнення, та статті 116 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником у день звільнення, останнім робочим днем - є день звільнення. Отже, працівник не може бути звільнений у день, який передує дню видання роботодавцем наказу про звільнення. Працівник може бути звільнений з підстав, передбачених КЗпП України, лише у день видання наказу роботодавця, або у будь-який наступний день за днем видання наказу по звільнення. При цьому, роботодавець повинен дотримуватись вимог, встановлених частиною третьою статті 40 КЗпП України, яка визначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно актів Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 14 лютого 2022 року №1/16-08 та від 15 лютого 2022 року №1/16-11, складених та підписаних комісією у складі: голови - директора [PERSON], членів комісії - бухгалтера [PERSON] , водія [PERSON] , к.майстра [PERSON] , к.майстра [PERSON] , засвідчено, що [PERSON] був відсутній на робочому місці протягом робочих днів 14 лютого 2022 року та 15 лютого 2022 року з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., без попередження причин відсутності. Разом з тим, судом досліджено акт прийому-передачі документації від 15 лютого 2022 року №1/16-12, з якого вбачається, що акт складений 15 лютого 2022 року за участю та в присутності [PERSON] , як члена створеної робочої комісії, щодо прийому - передачі документації, приміщень і майна - кабінету відділу кадрів Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», у акті також зазначено, що [PERSON] відмовився підписувати акт у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За наведених обставин, зафіксований в акті прийому - передачі документації від 15 лютого 2022 року №1/16-12 факт, свідчить про те, що [PERSON] був присутній на роботі 15 лютого 2022 року та приймав участь, як член робочої комісії, у прийомі - передачі документації, приміщень і майна - кабінету відділу кадрів Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», при цьому, 15 лютого 2022 року за №1/16-11 комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складений акт, яким засвідчено, що [PERSON] був відсутній на робочому місці протягом робочого дня 15 лютого 2022 року з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., без попередження причин відсутності. Зі змісту листа №16-33 від 22 березня 2022 року, який підписаний директором Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» [PERSON] та адресований [PERSON] , слідує, що роботодавець просить [PERSON] надати пояснення та повідомити причини його відсутності на роботі 14 лютого 2022 року, 15 лютого 2022 року, а також з 12 березня 2022 року та повідомляє, що у разі неповідомлення таких причин, неявка буде розцінюватися як прогул. При цьому, роботодавець зазначає, що проінформований про зареєстровані електронні листи непрацездатності [PERSON] за періоди: з 31 січня 2022 року по 11 лютого 2022 року, з 16 лютого 2022 року по 11 березня 2022 року. На підтвердження відправлення листа позивачу [PERSON] , відповідачем надано поштову накладну від 24 березня 2022 року відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» з номером поштового відправлення 3440304278308 (рекомендований лист), отримувачем якого зазначено [PERSON] (адреса отримувача - місто Вараш, Рівненської області), а не позивача. Крім того, [PERSON] направлявся лист №1/16-41 від 07 квітня 2022 року, зміст якого тотожний листу №16-33 від 22 березня 2022 року, у відділенні поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з номером поштового відправлення 3440201123683, при цьому, відповідачем не надано доказів про отримання [PERSON] вказаного поштового відправлення. Також [PERSON] направлявся лист - запрошення від 18 квітня 2022 року за вих.№1/16-48 із проханням з`явитися на 22 квітня 2022 року на 11 год. 00 хв. у відділ кадрів Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» для ознайомлення та отримання копії наказу про його звільнення з роботи. Зазначений лист-запрошення був направлений [PERSON] 18 квітня 2022 року у відділенні поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з номером поштового відправлення 3440201123322, при цьому, відповідачем не надано доказів про отримання [PERSON] вказаного поштового відправлення. В подальшому, [PERSON] направлявся лист - запрошення від 02 травня 2022 року за вих.№1/16-53 із проханням з`явитися на 06 травня 2022 року на 11 год. 00 хв. у відділ кадрів Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» для ознайомлення та отримання копії наказу про його звільнення з роботи та отримання розрахункових, при цьому, доказів про направлення та отримання [PERSON] вказаного листа, відповідачем не надано. Згідно акту Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 22 квітня 2022 року №1/16-50, складеного та підписаного комісією у складі: голови - директора [PERSON] , членів комісії - бухгалтера [PERSON] , гол.бухгалтера [PERSON] , к.майстра [PERSON] , слідує, що [PERSON] на запрошення для отримання другого примірника наказу про звільнення не з`явився, трудова книжка [PERSON] у його робочому кабінеті відсутня, при цьому, додано акт прийому - передачі документації від 15 лютого 2022 року №1/16-12. Тобто, доказів вручення [PERSON] копії наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 про його звільнення, відповідачем до суду не надано. Окрім цього, встановлено, що між [PERSON] та Командиром добровольчого формування Вараської територіальної громади №1 [PERSON] [INFO] укладений контракт добровольця територіальної оборони, строком на 3 роки, в пункті 3 якого зазначено про поширення гарантій, передбачених ст.119 КЗпП України, на добровольця, який уклав вказаний контракт. Пунктом 3 форми контракту добровольця територіальної оборони, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №84, передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст.119 КЗпП України. При цьому, 19 липня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX, яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема його положення скасували збереження середнього заробітку мобілізованим. У зв`язку із цим, та враховуючи, що норми Закону №2352-IX та Форма контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів добровольчих формувань територіальних громад (далі - ДФТГ), зокрема і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників, не вбачається. Згідно листа міського голови Вараської міської ради від 31 березня 2022 року за вих. №3110-393-3110-37-05-22, адресованого директору Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637», слідує, що міський голова просить увільнити від роботи начальника майстерні [PERSON] з 11 березня 2022 року. Тобто, позивач з моменту укладення ним 04 квітня 2022 року контракту добровольця територіальної оборони та набуття статусу добровольця ДФТГ, що передбачає виконання ним державних та громадських обов`язків у співпраці з військовими частинами Сил територіальної оборони Збройних Сил, набув право на підставі частини 1 статті 119 КЗпП України на збереження за ним місця роботи та середнього заробітку. Роботодавцем - Товариством з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» проігноровано лист міського голови Вараської міської ради від 31 березня 2022 року за вих.№3110-393-3110-37-05-22 та не надано йому оцінку при вирішенні питання щодо звільнення [PERSON] . Крім того, наказом Міністра юстиції [PERSON] за №633/5 від 16 лютого 2023 року та Офісом протидії рейдерству скасовано реєстраційну дію, щодо зміни керівника підприємства з [PERSON] на [PERSON] , цим наказом поновлено у правах керівника Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» [PERSON] , що підтверджується витягом з ЄДРПОУ. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення із позовом до суду, суд прийшов до висновку, що оскільки на час звернення [PERSON] до суду з позовом, останньому не вручено копії наказу Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» від 18 квітня 2022 року №40 про його звільнення, тому позивачем не пропущений строк, встановлений ч.2 ст.233 КЗпП України, для звернення до суду із позовною заявою про вирішення трудового спору у справі про звільнення. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України). Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №235/5659/20. Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому, у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. З огляду на встановлені під час розгляду даної справи обставини та враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог КЗпП України при звільненні [PERSON] за прогул без поважних причин, що є підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За таких підстав, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» накористь позивача [PERSON] середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд керувався наступним. Згідно довідки Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» №1/16-101 від 02 листопада 2022 року, заробітна плата [PERSON] , яку беруть до уваги при розрахунку середнього заробітку за два місяці роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, за листопад та грудень 2022 року становить 15340,00 грн. (7670,00 грн. - за листопад 2022 року, 7670,00 грн. - за грудень 2022 року), при цьому кількість робочих днів, які беруть участь у розрахунку середнього заробітку, становить 44 дні (22 робочих дні - за листопад 2022 року, 22 робочих дні - за грудень 2022 року). Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з наступними змінами) передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з наданої відповідачем довідки, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 15340,00 грн./(22 дні +22 дні)=348,64 грн. На момент винесення рішення, робочий час вимушеного прогулу [PERSON] склав: 1 день за січень 2022 року + 20 днів за лютий 2022 року + 23 дні за березень 2022 року + 21 день за квітень 2022 року + 22 дні за травень 2022 року + 22 дні за червень 2022 року + 21 день за липень 2022 року + 23 дні за серпень 2022 року + 22 дні за вересень 2022 року + 21 день за жовтень 2022 року + 22 дні за листопад 2022 року + 22 дні за грудень 2022 року + 22 дні за січень 2023 року + 20 днів за лютий 2023 року + 23 дні за березень 2023 року + 20 днів за квітень 2023 року = 325 (триста двадцять п`ять) робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» на користь [PERSON] складає: 348,64 грн. х 325 днів = 113308 (сто тринадцять тисяч триста вісім) грн. 00 коп. Разом з тим, [PERSON] зазначає, що внаслідок незаконного звільнення йому заподіяно моральну шкоду, яка виявилася у моральних стражданнях, спричинених порушенням права на працю, чим позивача позбавлено можливості заробляти кошти на проживання та утримання сім`ї, а також змушено прикласти додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON] зазначає, що перебуваючи в лавах територіальної оборони він не отримує жодного грошового забезпечення, інші доходи відсутні, а на його утриманні знаходиться троє синів, двоє з яких неповнолітні, а старший син навчається на платній формі, при цьому дружина проходить дороговартісне лікування. У зв`язку із наведеними обставинами позивач надмірно хвилюється про добробут своєї сім`ї, але незважаючи на це також займається волонтерською діяльністю. Враховуючи характер та обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у житті позивача, характер порушень його прав, з урахуванням звільнення в умовах воєнного стану, позивач просить стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» на його користь моральну шкоду в розмірі трьох його посадових окладів, що становить 23010,00 грн. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. У той же час, суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Виходячи із вказаних критеріїв, а також встановлених судом обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., таким чином частково задовольнивши вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, судові витрати підлягають стягненню з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637». При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача сплаченого [PERSON] судового збору в розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу майнового характеру - відшкодування моральної шкоди,суд вважає, що оскільки така вимога задоволена на 8,69%, тому з Товариства з додатковою відповідальністю «Кузнецовське АТП-15637» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 86 (вісімдесят шість) грн. 24 коп.

Outcome: partial