Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є рідною дочкою відповідача [PERSON] . З введенням воєнного стану в Україні позивачка разом з матір`ю була вимушена виїхати за межі України. З 25.04.2022 позивачка почала навчання в м. Діссен (Німеччина) в гімназії Аммерзее. Аліменти, які були присуджені її батьку, рішенням Деснянського районного суду м. Києва, до досягнення нею повноліття, відповідач не сплачував. На сьогодні позивачка вже є повнолітньою, та продовжує навчання, а оскільки відповідач уникає надання їй матеріальної допомоги, яку вона потребує, просить стягнути з відповідача аліменти на навчання в розмірі 5000,00грн щомісячно, починаючи з 02.05.2022 до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.01.2023 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 06.01.2023 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Від відповідача [PERSON] , 14.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що як йому відомо, українські діти в гімназії Аммерзее м.Діссен навчаються безкоштовно. У відзиві зазначає, що позовна заява, від імені позивачки, подана до Деснянського районного суду м. Києва, не встановленою особою, так як сама позивачка знаходиться за кордоном. Також зазначає, що до позовної заяви не надано суду жодного документу, який підтверджує, що він має можливість сплачувати аліменти. Відповідач [PERSON] у відзиві вказує, що він інвалід 3 групи, не має можливості надавати позивачці допомогу, так як не має доходу, не працевлаштований та має заборгованість по аліментам в розмірі 74766,45грн станом на 31.07.2022. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Від представника позивачки [PERSON] - [PERSON] , 27.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що позовна заява була підписана особисто позивачкою, та подана нею особисто до Деснянського районного суду м. Києва. У відповідь на відзив наводиться перелік необхідних речей, продуктів та їх вартість, яких потребує позивачка для навчання та вказується, що позивачка має вроджену ваду серця та весь час потребує медичних обстежень та лікування. Представник позивачки у відповіді на відзив зазначає, що відповідач [PERSON] продав автомобілі, на загальну суму 958134,00грн, таким чином він має фінансову можливість надавати позивачці кошти на навчання і це не стане для нього надмірним тягарем. Від представника позивачки [PERSON] - [PERSON] , 27.03.2023 до суду надійшла заява про розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.03.2023, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з метою уникнення порушення права сторін на справедливий суд. Позивачка [PERSON] в судове засідання 11.05.2023 не з`явилась. Від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання 11.05.2023 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки судом не повідомлено. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] . Позивачка [PERSON] , згідно довідки виданої гімназією Аммерзее, відвідувала «освітню гостьову групу» для українських дітей Гімназії Аммерзее м.Діссен з 25.04.2022 до попередньо 29.07.2022. Також згідно довідки виданої гімназією Аммерзее, [PERSON] відвідує з 13.09.2022 «перехідний клас» українських дітей гімназії Аммерзее м.Діссен. Вона закінчить відвідування школи, імовірно, у липні 2023 року. Судом установлено, що [PERSON] , проживає разом з матір`ю в Німеччині м.Діссен. Згідно консультативного висновку з Державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» від 22.09.2022 [PERSON] має діагноз - вроджена вада серця: аортальний клапан двохстулковий, тип І. Невелика вортальна недостатність. Мінімальна коронаро-легенева фістула. Також згідно довідки АК30390/21, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський клінічний онкологічний центр» [PERSON] знаходилась на хірургічному лікуванні з діагнозом: Аденома лівої молочної залози. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як зазначає позивачка, вона потребує таких речей для навчання: канцтовари - ручка 10 євро за 5шт; олівці прості - 0,79євро за 1шт; олівці кольорові - 3,95 євро за 1 набір; зошити - 7,5 євро за 10шт; точила - 2,79євро; блокнот - 8 євро за 2 шт; робочий зошит - 23 євро за 2шт; підручники - 22,50 євро; папки - 6 євро за 12шт; рюкзак - 30євро; кросівки - 80євро; спортивний костюм - 40євро, пляшка для води - 2,71євро, ланч-бокс - 10євро; печатки - 15 євро; куртка - 15 євро; настільна лампа - 15 євро; аірподс - 170євро; шкільне харчування - 50євро в місяць, гігієна - 71,89євро; транспорт - 95,2євро в місяць. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Суд враховує, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , яка на сьогодні є повнолітньою та продовжує навчання. Позивачка проживає за кордоном та перебуває на утриманні матері. Також суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, при цьому маючи 3 групу інвалідності, яка встановлена на рік (з 08.06.2022 по 30.06.2023), не позбавлений і не обмежений права працювати. Тому суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що він не має можливості надавати позивачці допомогу, так як не має доходу, не працевлаштований та має заборгованість по аліментам в розмірі 74766,45грн станом на 31.07.2022. Також судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.08.2021 по справі № 754/13542/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем Данилюк Р.В., станом на 31.07.2022 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, загальною сумою 74766,45грн. Враховуючи, що позивачка є студенткою, не має будь-якого доходу, перебуває на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3500грн з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 02.05.2022 до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Також, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60грн.

Outcome: partial