Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

10.02.2023 року представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 13.02.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.04.2023 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого сина. Позивач у судове у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, причину неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку, з заявою про відкладення підготовчого судового засідання не звертався. Третя особа просить винести рішення відповідне наданому висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківський прав. Неповнолітній [PERSON] у відповідності до вимог ст.171 СК України висловив думку щодо доцільності позбавлення відповідача відносно нього, так як останній не цікавиться його життям взагалі. Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , 2008 року народження, з яким мешкає однією родиною. [INFO] мати дитини [PERSON] , яка є донькою позивачки, померла. Наказом від 16.11.22 р. №27 Служби у справах дітей Долинської сільської Ради, [PERSON] влаштовано на тимчасове перебування в сім`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20.02.2013р. по справі №0810/7439/2012 шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, з цього часу [PERSON] став мешкати окремо від сина [PERSON] . Дитина [PERSON] має статус дитини-інваліда з дитинства, згідно посвідченням серії [NUMBER] від 30.08.2016р., будь-якого зв`язку із своїм батьком [PERSON] не має, відповідач жодних обов`язків з виховання та утримання дитини він не несе, має заборгованість зі сплати аліментів, що утворилася за життя [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач фактично, свідомо, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, при цьому припинивши з спілкування з сином та не підтримуючи з ним жодного зв`язку. Суду наданий висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 21.01/03-23/245 від 05.04.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved