Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, вказавши суду, що вважає недостовірною інформацію, яка розповсюдила [PERSON] у соціальній мережі «Фейсбук», у групі «Підслухано в Городку». Вказує що такими діями відповідачки йому також було спричинено і моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 24.08.2022 позовну заяву було залишено без руху з підстав несплати судового збору та не зазначенні ціни позову (а.с.14). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання (а.с.22). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 20.10.2022 вказану справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 39). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 31.10.2022 визнано безпідставною заяву позивача про відвід судді та передано її для розгляду іншому судді (а.с. 46). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.11.2022 вказану цивільну справу було передано до Хмельницького апеляційного суду для визначення підсудності(а.с.56). \~ \~ \~ \~На виконання ухвали суду від 20.03.2023 року позивачем подано на адресу суду позовну заяву в новій редакції із виправленими недоліками (а.с. 103, 108-110). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги у зміненій редакції підтримав у повному обсязі. Просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації наступну інформацію, викладену відповідачкою 06.06.2022 у соціальній мережі «Фейсбук» у групі «Підслухано в Городку» та зобов`язати спростувати вказану поширену неправдиву інформацію, а саме: про обкрадання [PERSON] людей та одержання коштів, які пішли на придбання квартири», «про те, що [PERSON] брехав людям, що зробить дороги і говорив, що не потрібно їхати на заробітки». \~ \~ \~ \~Також, позивач просить стягнути з [PERSON] 10000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди. \~ \~ \~ \~На підтвердження своєї позиції вказує, що він будучи депутатом місцевої ради будь-яких злочинних дій він не вчиняв, кошти на дороги йому ніхто особисто не виділяв, а отже він не міг ними заволодіти. Вказує що має достатньо високий рівень щомісячного доходу, а тому все наявне у нього у власності майно придбане ним у законний спосіб. \~ \~ \~ \~Додатково вказав, що за певний час до зробленого відповідачкою допису у соціальній мережі між ними виник певний конфлікт через те, що він допоміг у оформлені спадкового майна людині, яка звернулась до нього за допомогою. При цьому на вказане спадкове майно також претендував чоловік відповідачки. \~ \~ \~ \~Відповідачка та її представниця у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили у повному обсязі, вважають його безпідставним. Посилаються на те, що [PERSON] у вказаному дописі в соціальній мережі, нехай і дещо емоційно, але висловила свої оціночні судження відносно [PERSON] , як депутата, який, на її думку, не виконав жодних передвиборчих зобов`язань. В той же час, вона, будучи його кумою, напередодні виборів допомагала організовувати його зустрічі із виборцями, а отже сподівалась на покращення життя в їх громаді, зокрема, на вулиці, де вона проживає, на ремонт дорожнього покриття тощо... \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін (їх представників), свідків, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] був депутатом чотирьох скликань Городоцької міської ради та на даний час являється депутатом Городоцької міської ради VIII скликання, що підтверджується довідкою Городоцької міської ради Хмельницької області (а.с.99). \~ \~ \~ \~Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, саме [PERSON] 02.07.2021 у соціальній мережі «Фейсбук» у групі «Підслухано в Городку» опублікувала пост, у якому критично висловилася щодо депутата [PERSON] . Передумовою таких оцінок стало зокрема і те, що між сторонами виникли неприязні відносини з приводу оформлення спадкових прав чоловіком відповідачки та допомоги [PERSON] у оформленні цієї ж спадщини іншій спадкоємиці (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Позивач вважає безпідставними обвинувачення [PERSON] у розкраданні коштів, виділених на ремонт доріг. Також вказує, що будь-яких обіцянок з приводу ремонту доріг він виборцям не давав. В цілому вважає інформацію, викладену у вказаному дописі неправдивою та наклепницькою. \~ \~ \~ \~Судом було досліджено матеріали №268 за зверненням [PERSON] до ВПД №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, по факту неправомірних дій. \~ \~ \~ \~З довідки про результати перевірки за зверненням [PERSON] вбачається, що заявнику було роз`яснено про можливість захисту його прав у цивільно-правовому порядку. \~ \~ \~ \~З письмових пояснень [PERSON] , що долучені до матеріалів даної перевірки, які були також досліджені судом за клопотанням позивача, вбачається, що [PERSON] підтвердила працівникам поліції факт написання вищевказаного посту у мережі «Фейсбук» про те, що «… [PERSON] за бюджетні кошти придбав квартиру та виклав бруківку на подвір`ї …». \~ \~ \~ \~Позивач, виходячи із вказаних пояснень наполягає на ствердному характері викладеної [PERSON] у пості інформації, як на конкретних фактах, які вважає неправдивими. \~ \~ \~ \~У свою чергу, [PERSON] пояснила суду, що вказані пояснення писались працівником поліції ніби то з її слів, однак вона не перечитувала їх, а просто підписала. Пояснює це своєю юридичною неграмотністю. Суд вважає за необхідне оцінювати вказані пояснення лише в сукупності із рештою доказів у справі. \~ \~ \~ \~Так, оцінюючи вказані письмові пояснення, суд бере до уваги те, що вони дійсно написані працівником поліції у суб`єктивній формі викладення, яку він вважав доцільною, а тому такі пояснення не можуть чітко і дослівно відображати зміст сказаного [PERSON] , а отже не можуть судом сприйматись і тлумачитись буквально. \~ \~ \~ \~Очевидним є і те, що зміст вказаних пояснень вже сам по собі є відмінним від викладеного [PERSON] . посту у мережі «Фейсбук» і суперечить йому за манерою викладення (оскільки такі пояснення мають виключно стверджувальний характер). Також сама лексика викладення очевидно не є характерною для [PERSON] (такий висновок суд робить аналізуючи викладений відповідачкою пост у мережі «Фейсбук» та її виступи в судових засіданнях). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] у своїх показаннях підтвердили, що на зустрічі із виборцями, яка мала місце декілька років тому (точної дати не пам`ятають) [PERSON] , як кандидат у депутати місцевої ради, дійсно висловлював обіцянки відремонтувати дороги за місцем їх проживання, зокрема по [ADDRESS] . Однак, вказані дороги відремонтовані не були. Як вказує свідок [PERSON] по вул. Лєрмонтова ями настільки великі, що там не може проїхати автомобіль. Вказані дороги сусіди підсипають власними силами. \~ \~ \~ \~Хоча і [PERSON] заперечив той факт, що він висловлював обіцянки здійснити ремонт доріг, суд вважає такі його твердження неправдивими. \~ \~ \~ \~Суд враховує показання допитаних свідків, які є послідовними та узгоджуються і з поясненнями відповідачки, яка вказані зустрічі виборців організовувала на прохання [PERSON] , що останнім не оспорюється. \~ \~ \~ \~При цьому суд враховує і непослідовні пояснення самого [PERSON] , який в ході своїх первинних пояснень суду неодноразово вказував, що за його ініціативи здійснювався певний ремонт вказаних доріг (підсипка), тобто що ним виконувались його обіцянки. В подальшому він заперечив взагалі факт таких обіцянок та зазначив, що він не є розпорядником коштів на ремонт доріг. В той же час зазначив, що саме за його ініціативи було здійснено ремонт доріг, але в інших місцях. \~ \~ \~ \~Також [PERSON] наполягає на тому, що вислів відповідачки про те, що «напевно кошти яки були виділені на дороги пішли йому на квартирі» є твердженням [PERSON] , а отже таке твердження є по суті своїй наклепом і воно має бути спростоване. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання чи є вказана фраза твердженням чи оціночним судженням, суд виходить із такого. Залежно від\~значення «напевно»\~(«напевне»)\~може виконувати\~дві різні\~функції в\~реченнях \~прислівника або\~вставного слова. У\~значенні прислівника:\~точно,\~безперечно,\~безсумнівно. У значенні вставного слова: уживається для вираження ймовірності чого-небудь (Академічний тлумачний словник української мови). Відповідачка та її представниця, у своїх поясненнях, наполягають на тому, що у даному випадку мало місце саме припущення, ймовірність таких дій позивача з боку [PERSON] . Враховуючи загальний контекст написаного у вказаному пості, з цим погоджується і суд. Загальний посил, викладений у пості, який опубліковано [PERSON] , зводиться до того, що відповідачка обурюється тим, що [PERSON] , на її думку, втрутився у спадковий спір, який виник між її чоловіком та іншою спадкоємицею. Тобто між сторонами на момент написання [PERSON] вказаного посту вже існували неприязні відносини. І, як результат цього обурення, [PERSON] висловлює свою оцінку позивача, як депутата та його діяльності на вказаній виборній посаді, що є наслідком конфлікту, що існує між сторонами. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№761/32924/19-ц. ВС зазначив, що тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. \~ \~ \~ \~\~ Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.\~ ВС також підкреслив, що відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.\~ Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.\~ ВС нагадав, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що «суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" або тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості\~ \~і широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе».\~ Так, фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.\~ Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.\~ ВС відзначив, для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. \~ \~ \~ \~ \~Отже, суд приходить до висновку, що викладена [PERSON] інформація про ніби то крадіжки грошей [PERSON] , виділених на ремонт доріг є припущеннями останньої і не може вважатись фактичним твердженням. При викладенні такої інформації не озвучуються конкретні факти (суми коштів, певні проекти будівництва доріг, джерела їх виділення тощо). Також в українських реаліях типовим є загальні звинувачення державних службовців, політиків, депутатів у корупційних діяннях. \~ \~ \~ \~При цьому судом враховується, що [PERSON] є депутатом місцевої ради декількох скликань, а отже до нього прикута додаткова увага місцевої громади та існує відповідний суспільний інтерес, зокрема і у його виборців. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст..ст.3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів Ради Європи (далі - Декларація), політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, які вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Шпрінгер проти Німеччини» ЄСПЛ вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, тоді як публічних осіб така норма не стосується. Отже, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Розглядаючи справи щодо дотримання положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Свобода вираження поглядів»), Європейський суд зазначає: «Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Суд наголошує, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (див., серед інших джерел, рішення від 29.05.2005 р. у справі «Українська прес-група» проти України» (Ukrainian Media Group v. Ukraine), заява № 72713/01, п. 41). Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Слід зазначити, що оціночне судження в образливій формі тільки тоді не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження, коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за яких відбувалось поширення таких висловлювань. У таких випадках Європейський суд зазначає, що навіть в разі, коли твердження прирівнюється до суб`єктивної оцінки, адекватність втручання може залежати від того, чи існує достатня фактична підстава для спростовуваного затвердження, оскільки навіть суб`єктивна оцінка, яка не має під собою ніякої фактичної основи, може бути надмірною (рішення у справі «Де ГАЕ і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року; рішення у справі «Обершлік проти Австрії» (№ 2) від 1 липня 1997 року).\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи загальний контекст критичних висловлювань [PERSON] , судом враховується, що це пов`язано саме із діяльністю позивача, як публічної особи і в контексті гострих тем в українських реаліях (виконання предвиборних обіцянок, корупція і незаконне збагачення, загальна економічна ситуація в країні). \~ \~ \~ \~Судом було перевірено та підтверджено частину тверджень позивачки (щодо обіцянки про ремонт доріг). Також суд вважає, що висловлені [PERSON] висловлювання (суб`єктивні судження) в частині припущення розтрати коштів, виділених на ремонт доріг не є надмірним втручанням, а також не є судженнями, які можливо перевірити. При цьому, наприклад, не встановлено і самого факту чи такі кошти дійсно виділялись, а твердження відповідачки є абстрактними та мають характер припущень.\~ \~ \~ \~ \~Такі твердження є припущеннями відповідачки і виникли вони саме в результаті невиконання позивачем обіцянки по ремонту доріг місцевої громади. Оскільки обіцяний ремонт доріг не відбувся, відповідачки висловила припущення що такі гроші були розтрачені. Натомість, твердження відповідачки про те, що [PERSON] говорив, що не потрібно їхати на заробітки, на думку суду, взагалі не можуть за даних обставин бути такими, які за своєю суттю можуть порушувати право позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації. Такі твердження не містять у собі жодного образливого змісту. Отже, за відсутності факту поширення недостовірної інформації негативного змісту, відсутні правові підстави і для відшкодування моральної шкоди заданої поширенням такої інформації на користь позивача. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] .. \~ \~ \~ \~На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати понесені відповідачкою (витрати на оплату правничої допомоги) підлягають стягненню з позивача. Їх розмір позивачем не осопрювався. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved