Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики у розмірі 13846 доларів США, та суму сплаченого судового збору у розмірі 5062,10 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що 19 лютого 2022 року відповідач взяла у неї в борг 12040 доларів США з зобов`язанням повернути вже 13846 доларів США, що підтверджує розпискою відповідача від 19.02.2022 року (1806 доларів США це 5% за три місяці користування грошима, яку відповідач сама же і пообіцяла надати). Оскільки три місяці користування грошима пройшли, а відповідач грошові кошти не повернули, позивачем було направлено претензію-вимогу до [PERSON] 19.08.2022 року. По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу не виконала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в загальні сумі 13846 доларів США. Тому на підставі вищевказаного позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача на її користь. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.01.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Представник позивача адвокат Ломакін Е.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання не з`явилася. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві [PERSON] за місцем її реєстрації, в тому числі її неодноразово було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. 19 лютого 2022 року відповідач [PERSON] взяла у [PERSON] в борг 12040 доларів США з зобов`язанням повернути вже 13846 доларів США, що підтверджується розпискою від 19.02.2022 року (1806 доларів США це 5% за три місяці користування грошима, яку сама [PERSON] зобов`язалася надати). По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу та виплати відсотків за користування грошовими коштами згідно розписки не виконала, внаслідок чого у відповідача перед позивачем [PERSON] утворилася заборгованість в загальні сумі 13846 доларів США. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.\~627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зіст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536\~ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Статтею 527\~ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до вимог статті 545\~ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час звернення до суду та розгляду справи у суді оригінал розписки про надання [PERSON] коштів перебуває у позивача [PERSON] , та був наданий суду і досліджений у судовому засіданні. Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустила неналежне його виконання. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики підляають задоволенню. У відповідності дост.\~141\~ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved