Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Обґрунтовує свої вимоги тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2013 визнано за [PERSON] частини кв. [ADDRESS] . Відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі, змінила замки у вхідних дверях, ключі від нового замка не дає, не впускає до квартири. Неодноразові звернення з вимогою та пропозицією щодо спільного користування квартирою, відповідач ігнорує. В порядку досудового врегулювання спору, звернувся до Деснянського УП ГУ Національної поліції в м. Києві із заявою щодо усунення перешкод в користуванні майном.У зв`язку з вказаним, просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю, а саме частиною кв. [ADDRESS] та вселити у вказану квартиру. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Скориставшись правом подачі відзиву, відповідач вказує, що з позовом не погоджується, обґрунтовуючи тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] ними було придбано спільне житло, а саме кв. [ADDRESS] шляхом укладення Іпотечного договору від 20.12.2007 між ВАТ «Банк Хрещатик» та [PERSON] , при цьому право власності на дану квартиру оформлено на останню. Відповідно до умов договору банк надав кредит в розмірі 277 610,71 грн. з цільовим призначенням на придбання нерухомості. Також звертає увагу на те, що всі платежі за кредитним договором сплачуються виключно нею, а право власності на зазначену вище квартиру за позивачем не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Єдиним власником квартири на час розгляду даної цивільної справи є [PERSON] , а тому вважає що позовні вимоги є безпідставними. Крім того, останній жодного разу не звертався до неї стосовно користування квартирою та не проживав в ній. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні квартири та вселення у квартири та не зазначає яку саме квартири. Зазначає, що між нею та позивачем не визначалося порядку користування квартирою. Від позивача до суду надійшло заперечення на відзив, в якому зазначає, що ним під час оформлення кредитного договору на квартиру, було сплачено перший внесок, а також був підписаний договір поруки для укладення договору іпотечного кредиту між ВАТ «Банк Хрещатик» та [PERSON] . Вказує, що з 31.08.2010 зареєстрований в кв. [ADDRESS] та там знаходяться його речі, але у зв`язку з тим, що відповідачем було замінено замки він не має можливості проживати у вказаній квартирі. Просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] подану позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Зазначив, що з моменту розірвання шлюбу та визнання судом права власності на 1/2 частину квартири у 2013 році у спірній квартирі не проживав, оскільки одружився і проживав з іншою сім"єю, рахунки не сплачував, платежі сплачувалися виключно відповідачем. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Федосєєва Т.Ю. проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності. Зокрема, відповідач надала пояснення щодо обставин справи, які не були спростовані позивачем, а саме, що кредитний договір сплачувався виключно нею, позивач не проживає у вказаній квартирі з 2012 року, на даний час його знято з реєстрації, був вдруге одружений, та станом на даний час в провадженні цього ж суду знаходиться позовна заява про поділ боргових зобов`язань, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності. Крім того, позивач жодного разу не звертався стосовно користування квартирою та вселення. В спірній квартирі не проживав 10 років, не звертався, тому звернення до поліції з приводу врегулюванняч спору є незрозумілим. Самоусунувся від платежів за кредитом і від аліментних зобов"язань. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed