Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] адвокат Борика О.О. звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області із зазначеною заявою, згідно якої просить визнати безвісно відсутнім з 01.01.2011 [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання якого: [ADDRESS] . Вимоги за заявою вмотивовані тим, що [PERSON] є онукою [PERSON] , який в 2007 році поїхав до м. Дніпро, після чого зв`язок із ним було втрачено, про місце його перебування з цього часу його рідним нічого не відомо. Намагання заявниці та її бабусі встановити місце знаходження [PERSON] результатів не дали. Так вказані особи зверталися до відділів поліції у м. Тростянець сумської області , де був зареєстрований [PERSON] , та в м. Дніпро, однак вжитими заходами місце знаходження останнього встановити не видалося за можливе. Представник заявниці зазначав, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідне [PERSON] для реалізації належного їй права на житло, а саме реєстрації місця проживання в будинку, одним із наймачів якого був дід заявниці, що і стало підставою для звернення до суду. Розпорядженням голови Тростянецького районного суду Сумської області від 13.02.2023 у зв`язку з неможливістю утворити складу суду, що підтверджується протоколом щодо неможливості призначити присяжних, цивільну справу № 588/259/23, провадження № 2-о/588/13/23, за заявою [PERSON] \~в інтересах\~ [PERSON] ,\~заінтересована особа\~Центр надання\~адміністративних послуг\~Тростянецької міської\~ради про\~визнання фізичної\~особи безвісно\~відсутньою вирішено передати для розгляду до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.03.2023 залишено без руху заяву [PERSON] , заінтересована особа Центр надання адміністративних послуг Тростянецької міської ради про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.03.2023відкрито провадження у справі, призначено судове засідання з викликом сторін. Заявниця та її представник у судовому засіданні вимоги за заявою підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні вимог за заявою послався на розсуд суду. Вивчивши\~матеріали справи та дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.10.1986 Відділом РАГС Тростянецького райвиконкому Сумської області УРСР (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 16.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] (а.с. 5). З наведеного вбачається, що заявниця [PERSON] є онукою [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги за заявою представник заявниці посилається на те, що остання є єдиною родичкою [PERSON] , оскільки його син, що доводиться батьком заявниці, помер, інших онуків, окрім неї, у діда не було. Місце знаходження [PERSON] з 2007 року невідоме та вжиті заходи по встановленню його місцезнаходження результатів не дали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є бабусею заявниці, пояснила, що вона з [PERSON] проживала однією сімє`ю без реєстрації шлюбу, де у них народився спільний син [PERSON] , який помер [INFO] . Їй відомо, що у 2007 році [PERSON] поїхав до м. Дніпра, в цьому ж році він останній раз приїздив у гості. З того час жодних відомостей про місце його знаходження не було. У 2010 році вона з невісткою зверталася до правоохоронних органів з приводу зникнення [PERSON] , але ніяких результатів це не дало. Сідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю заявниці, суду пояснила, що [PERSON] є її колишнім свекром. Останній раз [PERSON] приїздив до неї у гості у вересні 2007 року, після цього поїхав у м. Дніпро і зник. У 2010 році [PERSON] подавала заяву до відділу поліцію про розшук [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є знайомою заявниці, пояснила, що знає [PERSON] та його родину приблизно з 2000 року, вони часто спілкувалася. [PERSON] проживав по [ADDRESS] . Останній раз свідок бачила [PERSON] приблизно у 2007 році, потім він поїхав на заробітки і вдома більше не з`являвся. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно вимог ч. 1 ст.\~305\~ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. За приписами ч. 1ст.\~306\~ЦК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З наведених положень процесуального законодавства вбачається, що предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. В постановіВерховного Суду від 29.08.2019 у справі № 225/2576/17, провадження № 61-30491св18 роз`яснено, що безвісна відсутність\~це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. Виходячи з положень ст.\~43\~ЦК України при вирішенні питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою перш за все підлягають з`ясуванню місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Отже, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності наступних умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справу суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Суд зазначає, що визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому заінтересованими особами мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодекс України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про оперативну-розшукову діяльність». В п. 7 ч. 1 ст.\~23\~Закону України\~«Про Національну\~поліцію» зазначено,\~що поліція відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про оперативно-розшукову\~діяльність» підставами для\~проведення оперативно-розшукової\~діяльності є наявність\~достатньої інформації,\~одержаної в\~установленому законом\~порядку,\~що потребує\~перевірки за\~допомогою оперативно-розшукових\~заходів і\~засобів,\~про осіб безвісно відсутніх. На підтвердження заявлених вимог заявницею надано довідку від 16.12.2022 вих. № 9864/68/01-22, за підписом начальника ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, згідно якої 15.06.2010 до Тростянецького РВ ГУМВС України в Сумській області зверталася [PERSON] з приводу встановлення місцезнаходження [PERSON] , який у 2007 році поїхав у м. Дніпро та втратив зв`язок з рідними. Вказане повідомлення було зареєстроване в ЖРЗПЗ № 903 від 15.06.2010, та за вихідним № 5863 від 25.06.2010 передано за належністю (а.с. 7). Відповідно до листа про надання інформації від 19.01.2023 за № 3/11-1аз, Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, станом на 19.01.2023 [PERSON] підрозділами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у розшук не оголошувався. За більш детальною інформацією заявнику рекомендовано звернутися до Головного управління Національної поліції в Сумській області (а.с. 8). Суд критично оцінює зазначені докази, оскільки вони жодним чином не свідчать про заведення розшукової справи та відкриття кримінального провадження з приводу зникнення [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що заявниця вживала всі можливі заходи, спрямовані на розшук [PERSON] , в ході яких була заведена оперативно-розшукова справа, за результатом якої не вдалось відшукати [PERSON] . Суд зазначає, що заявницею не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності [PERSON] . Заявниця не повідомила про наявність у неї складнощів в отриманні доказів на підтвердження вимог поданої заяви. Так, заявницею не надано суду будь-якої інформації з Державної прикордонної служби України, за допомогою якої можливо було б встановити або спростувати факт перетинання кордону особою, яку заявниця просить визнати безвісно відсутньою. Клопотань про витребування будь-яких доказів стороною заявника до суду подано не було. Крім того, матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів, які б надавали можливість ідентифікувати особу зниклого. Натомість, неможливість одержання особових даних щодо фізичної особи про визнання безвісно відсутнім, якої заявлено [PERSON] не дає суду підстав для встановлення таких відомостей за відсутності доказів, які посвідчують особу [PERSON] . Суд не приймає до уваги в якості доказів покази свідків, оскільки вони самі по собі не можуть свідчити про зникнення безвісти [PERSON] , інших доказів на підтвердження вказаного факту суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За приписами ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд зазначає, що з урахуванням предмету і підстав заяви саме на заявника покладений обов`язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і відповідно, а також довести наявність підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, заявник повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Разом з тим, заявницею не надано належних та допустимих доказів, що б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявницею докази не доводять в всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених в ст. 43 ЦК України. Сам по собі факт непроживання вказаної вище особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявниці відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання цієї особи безвісно відсутньою. Суд наголошує, що правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою є об`ємними за своїм правовим змістом, оскільки, відповідно дост. 44 ЦК України, тягнуть за собою також обмеження права власності такої особи, яке є непорушним та абсолютним, зокрема, шляхом встановлення опіки над майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, виконання опікуном цивільних прав та обов`язків, а саме погашення зобов`язань за рахунок майна такої особи. Отже, необхідність визнання особи безвісно відсутньою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи заяву у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог за заявою.

Outcome: dismissed