Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася в суд до [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору купівлі-продажу житлового будинку від 6 лютого 2018 року недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 листопада 2012 року позивачці та її матері [PERSON] разом на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] виділені наступні приміщення: в житловому будинку літ. «А» - кімнату «1-4» загальною площею 11,1 кв.м.; по надвірним будівлям - частину сараю літ. «Б», сарай «Б1», сарай «Г», колодязь «К» та частину огорожі. Визнано за позивачкою право власності на 31/100 частину зазначеного домоволодіння, за [PERSON] визнано право власності на 11/100 домоволодіння. Відповідачу [PERSON] на належні йому 58/100 частини домоволодіння виділені такі приміщення: в житловому будинку літ. «А» - передпокій «1-1», кладову «1-2», кухню «1-3» загальною площею приміщень 16,7 кв.м.; по надвірним будівлям: частину сараю літ. «Б», погріб «В», вбиральню «Д1», літній душ «Д», сарай «дд1», частину огорожі. У подальшому [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , де загальна площа належних йому приміщень у будинку зазначена як 18,2 кв.м. замість 16,7 кв.м. відповідно до рішення суду. 06 лютого 2018 року [PERSON] продав частину будинку відповідачу [PERSON] . На думку [PERSON] , в результаті таких дій було незаконно припинено право спільної часткової власності на будинок, і вона втратила переважне право на купівлю частки нерухомого майна. Посилаючись на статті 328 та 362 Цивільного кодексу України, позивачка просила визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 січня 2016 року № 51476948 та договір купівлі-продажу частини спірного житлового будинку від 6 лютого 2018 року. Ухвалою судді від 12 лютого 2021 року позовна заява залишалася без руху (т. 1, а.с. 19). Ухвалою судді від 23 лютого 2021 року у справі відкрите загальне позовне провадження та витребувано від Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області копії документів, на підставі яких було зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] (т. 1, а.с. 28). Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 7 липня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування документів (т. 1, а.с. 177). Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року провадження у справі було зупинене для встановлення кола спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] та витребувано від Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи (т. 1, а.с. 204). Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року провадження у справі було відновлене та витребувано від приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Мушинського О.Ю. належним чином завірену копію спадкової справи після померлого [PERSON] (т. 2, а.с. 3). Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості правонаступника відповідача [PERSON] було залучено [PERSON] (т. 2, а.с. 59). Ухвалою суду від 12 травня 2022 року задоволено клопотання представника позивача Олійник про участь у судовому засіданні в режимі відео-конференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів (т. 2, а.с. 86). Ухвалою суду від 17 травня 2022 року за клопотанням представника позивача [PERSON] у відповідача [PERSON] витребувано оригінал технічного паспорта на об`єкт спірного нерухомого майна (т. 2, а.с. 103). Ухвалою суду від 21 червня 2022 року за клопотанням позивача витребувано від КП «КМБТІ» копію свідоцтва про право власності, видане [PERSON] Велико-Кохнівською 08 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу; провадження у справі зупинене (т. 2, а.с. 138-139). Ухвалою суду від 20 січня 2023 року провадження у справі поновлено (т. 2, а.с. 168). Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року підготовче провадження у справі закрито (т. 2, а.с. 173). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Заявлені до нього вимоги вважав безпідставними. Суду пояснив, що після ухвалення судом рішення у справі № 2-156/12 він провів демонтаж пічки, завдяки чому площа кухні «1-3» у житловому будинку літ. «А-1» збільшилась з 10,3 кв.м. до 11,8 кв.м., тобто на 1,5 кв.м. Саме цією обставиною пояснюється різниця у площі належних йому приміщень, яка була зазначена у рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 листопада 2016 року та у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 06 січня 2016 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала. Про розгляд справи повідомлялася належним чином. Представники третіх осіб - Департаменту державної реєстрації виконкому Кременчуцької міської ради та приватного нотаріуса Мушинського О.Ю. в судове засідання не з`явилися, розгляд справи просили проводити без їхньої участі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: Домоволодіння [ADDRESS] належало співвласникам [PERSON] (1/8 частка), [PERSON] (3/8 частки) та [PERSON] (1/2 частка). Між сторонами існував спір щодо порядку користування спільним домоволодінням та земельною ділянкою. У липні 2012 року [PERSON] та її мати [PERSON] звернулися в суд з позовом до співвласника [PERSON] про реальний розподіл домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Автозаводського районного суду 26 листопада 2012 року у справі № 2-156/12 позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково: виділено [PERSON] та [PERSON] на 42/100 частини домоволодіння [ADDRESS] наступні приміщення: в житловому будинку літ. «А» - кімнату «1-4» загальною площею 11,1 кв.м.; по надвірним будівлям - частину сараю літ. «Б», сарай «Б1», сарай «Г», колодязь «К» та частину огорожі. Визнано за позивачкою право власності на 31/100 частину зазначеного домоволодіння, за [PERSON] визнано право власності на 11/100 домоволодіння. Відповідачу [PERSON] на належні йому 58/100 частини домоволодіння виділені такі приміщення: в житловому будинку літ. «А» - передпокій «1-1», кладову «1-2», кухню «1-3», загальною площею приміщень 16,7 кв.м.; по надвірним будівлям - частину сараю літ. «Б», погріб «В», вбиральню «Д1», літній душ «Д», сарай «дд1», частину огорожі. Судом також встановлено порядок користування земельною ділянкою та вирішене питання про розподіл судових витрат (том 1, а.с. 102-104). Розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 171-Р від 18 липня 2013 року за клопотанням [PERSON] та [PERSON] частині індивідуального житлового будинку присвоєно адресу: [ADDRESS] , про що позивачці та її матері [PERSON] видане свідоцтво № 1838 про присвоєння поштової адреси об`єкту державної реєстрації. 06 січня 2016 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , видане Кременчуцьким міським управлінням юстиції - житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . У свідоцтві зазначено, що загальна площа будинку становить 18,2 кв.м., житлова площа - 11,8 кв.м. (т. 1, а.с. 8). 06 лютого 2018 року [PERSON] продав будинок [PERSON] . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Мушинським О.Ю. (т. 1, а.с. 9-10). У січні 2019 року [PERSON] позивалася до [PERSON] та [PERSON] про переведення на неї прав та обов`язків покупця за зазначеним договором; просила визнати за нею право власності на 58/100 частки цього будинку та витребувати її з володіння [PERSON] як добросовісного набувача. Рішенням Автозаводського районного суду від 19 лютого 2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на частину третю статті 364 ЦК України, суд зазначив у рішенні, що після виділу співвласникам у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, після вирішення судом спору про виділ часток в натурі, який, до речі, ініціювали [PERSON] та [PERSON] , право спільної часткової власності припинилося, а колишні співвласники втратили переважне право купівлі частки. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позовні вимоги [PERSON] у даній справі обґрунтовані знову тим, що видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 січня 2016 року та укладений договір купівлі-продажу житлового будинку від 06 лютого 2018 року позбавили її переважного права купівлі частки будинку. Єдиною підставою заявлених вимог є те, що площа будинку, належного [PERSON] , яка зазначена у свідоцтві - 18,2 кв.м., не відповідає площі частки, яка рішенням суду виділена йому в натурі - 16,7 кв.м. За клопотанням позивачки суд призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу. Експерт дійшов висновку про те, що частина домоволодіння виділена [PERSON] в окрему одиницю згідно свідоцтва про право власності, виданого Кременчуцьким міським управлінням юстиції за № 51476948 від 6 січня 2016 року, не відповідає розмірам його частки у домоволодінні , визначеним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 листопада 2012 року (т. 2, а.с. 142-163). Аналізуючи дані, наведені в наданих на дослідження технічних паспортах, та дані натурного обстеження, експерт встановив, що в приміщенні кухні «1-3», було проведено демонтаж конструкції пічки, відповідно збільшилася площа приміщення з 10,3 кв.м. до 11,8 кв.м. Таким чином, фактична площа приміщень в житловому будинку літ. «А», яка належить [PERSON] , відповідає площі, яка зазначена у свідоцтві про право власності № [NUMBER] від 06 січня 2016 року та не відповідає площі приміщень, які були виділені [PERSON] відповідно до додаткового рішення суду від 26 листопада 2012 року. Отже, судом встановлено, що збільшення розміру площі частки відповідача на 1,5 кв.м. відбулося не за рахунок площі приміщень, право власності на які належить позивачу [PERSON] , а в результаті демонтажу пічки у приміщенні кухні у тій частині будинку, яка була виділена в натурі відповідачу. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed