Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

09 травня 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Радіонова Н.Є., про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] на строк шість місяців з визначенням тимчасових обмежень прав останнього, а саме: заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] , [INFO] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона проживала із співмешканцем [PERSON] , [INFO] за адресою орендованого житла: [ADDRESS] . Із [PERSON] проживала без реєстрації відносин, вели спільне господарство. Однак останнім часом [PERSON] почав зловживати спиртними напоями та вчиняти сварки. Так, 13.01.2023 року приблизно о 20-30 годині заінтересована особа [PERSON] за місцем спільного мешкання, умисно вчинив дії фізичного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме наніс удари руками по обличчю та тягав за волосся, чим вчинив домашнє фізичне та психологічне насильство, за що передбачена відповідальність за ч.1ст.173-2 КУпАП. За наслідками даного протиправного діяння, співробітниками поліції щодо заінтересовано особи було складено адміністративний протокол та тимчасовий заборонний припис. Але заінтересована особа [PERSON] не зробив висновків, і продовжуючи вживати алкогольні напої, продовжив нецензурно висловлюватися на заявницю, принизливо називати та намагався фізично вплинути на неї. В зв`язку з чим, 18.01.2023 року приблизно о 17 год. 30 хв. заінтересована особа [PERSON] своїми протиправними діями порушив умови термінового заборонного припису серії АА № 200178 від 13.01.2023 \~ \~ \~ \~р., а саме виражався в бік своєї співмешканки [PERSON] нецензурною лайкою та порушив Закон України «Про домашнє насильство» від 07.01.2017 року, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у справі №210/1032/23 об`єднано розгляд вказаних адміністративних правопорушень та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП і призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 35 годин. Під час розгляду справи [PERSON] свою провину визнав в повному обсязі. Водночас, з метою приховування та виправдання власних протиправних дій, відносно побиття та приниження заявниці, яке мало місце 13.01.2023р., [PERSON] було подано заяву у поліцію, про те, що заявниця вчинила щодо нього домашнє насильство, а саме напала і покусала йому руку. Однак жодних доказів нанесених йому тілесних ушкоджень та звернення за медичною допомогою, ним так і не було надано. Дана заява до поліції була подана заінтересованою особою з мотивів помсти та намагання уникнути власної відповідальності за вчинене насильство. Згідно даної заяви, відносно заявниці, співробітниками поліції було складено протокол серії ВАВ №195604 від 13.01.2023р. та передано матеріали на розгляд до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.04.2023р провадження у справі відносно [PERSON] за ч.1ст. 173-2 КУПАП було закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У зв`язку із чим, вона турбується за свою безпеку, оскільки знаючи характер та зловживання алкогольними напоями заінтересованою особою, боїться відновлення його переслідувань або навіть нападу, та з метою запобігання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства зацікавленою особою, щодо неї, з метою недопущення настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також можливих непоправних наслідків для її здоров`я від дій кривдника, вона вимушена звернутися за захистом до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 10 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 12 травня 2023 року на 09:40 годину. У судовому засіданні заявник та її представник адвокат Радіонова Н.Є. підтримали заяву у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, був належним чином повідомлений, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, що не суперечить положенням ст. 3505\~ЦПК України, частина перша якої передбачає розгляд справи за відсутності належним чином сповіщених заінтересованих осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, дійшов до такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Так, Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2023 року об`єднано справи про вчинення адміністративних правопорушень відносно [PERSON] , [INFO] , за № 210/1032/23, провадження № 3/210/643/23 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та за № 210/1034/23, провадження № 3/210/645/23 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , які мали місце 13.01.2023 та 18.01.2023. Притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 35 годин. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року провадження у справі відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною 2 статті 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону вказано, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Встановивши вказані обставини справи, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про доведеність застосування до [PERSON] з боку [PERSON] психологічного та фізичного насильства, що негативно впливає на фізичний та психологічний її стан. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved