Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Івана Андрійович, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому прохав визнати виконавчий напис № 32133 від 18.03.2021 року вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. щодо звернення стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 29\~900,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року позов прийнято до провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність за Ленінським районним судом м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2022 року справу прийнято до провадження, у порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А., Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Яна Вікторівна в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Відповідно до положень норм ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.03.2021 року приватним\~нотаріусом \~ \~Обухівського \~районного нотаріального\~округу \~Київської \~області \~Головкіна \~Я.В.\~було вчинено\~виконавчий напис\~ про\~стягнення з\~ \~ \~ [PERSON] \~ заборгованості\~ в\~розмірі \~29\~900,00\~грн.\~на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп». Так, 03.09.2021 року на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66690744 про стягнення заборгованості у сумі 29\~900,00 грн. на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п.2.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р.№296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р.за№282/20595 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістомп.п.3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку,\~нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років,а у відносинах між підприємствами,установами та організаціями-не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (№К/800/6492/17, №К/800/7651/17), визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Отже, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом\~ 18.03.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, постановлення ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14.\~Укладений між банком та позивачем кредитний договір, на підставі якого вчинений виконавчий напис нотаріуса, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105 св18). Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин суд мав задовольнити позов у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, з врахування приписів\~статті 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (18.03.2021), Кредитний договір, за яким начебто боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входив до Переліку документів. Також з наведених положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» п.п.2.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку можна дійти висновку, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі підлягає встановленню, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). При цьому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розгляд справи не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач заперечує правомірність нарахування вказаних сум. З наведеного випливає, що, зазначена у Виконавчому написі грошова сума кредитної заборгованості не є безспірною. З матеріалів справи вбачається, що позивача, ані Відповідач, ані приватний нотаріус ніколи не звертались з приводу вказаної заборгованості, будь-яких листів, повідомлень на адресу позивача про стягнення заборгованості не направляли. Жодних документів всупереч вимогам закону, щодо відступлення права вимоги Позивач не отримував. Відповідно до ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Крім того необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Необхідно зазначити, що відповідно до\~ч.2\~ст.\~1082\~Цивільного кодексу\~України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до ч.2 ст. 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Ч.1ст.613 Цивільного кодексу України передбачає ,\~що кредитор\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~відмовився прийняти\~належне виконання,\~запропоноване боржником,\~або не\~вчинив дій,\~що встановлені\~договором,\~актами цивільного\~законодавства чи\~випливають із\~суті зобов`язання\~або звичаїв\~ділового обороту,\~до вчинення\~яких боржник\~не міг\~виконати свого\~обов`язку. Ч. 4 ст. 613 Цивільного кодексу України передбачає, боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Позивач не отримував жодних документів про наявність заборгованості перед відповідачем. Відповідно до нормст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України Про нотаріат нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказані вище норми закону. Розрахунок суми боргу у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово та без будь-яких обґрунтувань розміру сум заявлених до стягнення. З виконавчого напису вбачається, що його було вчинено без розрахунку заборгованості, а якщо такий розрахунок і надавався, то він був підготований відповідачем, що є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Отже, нотаріус, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин, тому вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. За викладених обставин, у приватного нотаріуса Головікної Я.В. не було правових підстав для вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки нотаріусом порушено процедуру його вчинення, а надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу. \~ \~ \~ \~ Враховуючи\~вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що є\~достатні правові\~підстави вважати\~виконавчий напис\~ №\~32133\~виданий 18.03.2021\~року, вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню, а позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення возову на відповідача. Таким чином, з урахування положення ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що понесені позивачем судові витрати у розгляді даної справ, які складаються з судового збору сплаченого за подання позову у сумі 908,00 грн., який підлягають стягненню з відповідача. Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн.. Судом встановлено, що 21 вересня 2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лекс Тулс» в особі директора Герасімова С.О. укладено договір про надання юридичних послуг № 21092102, у відповідності до якого вартість наданих юридичних послуг становить 7\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~Суду стороною позивача надано примірник договору зазначеного вище, та квитанції про оплату наданих послуг, Акт надання послуг ТОВ « Лекс Тулс» від 30.09.2021 року. Відповідно до\~статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений\~статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, у відповідності до частин 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 3\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1\~статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом\~статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до частини 1, 3\~статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано\~Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,\~стаття 903 Цивільного кодексу України\~передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.\~Стаття 632 Цивільного кодексу України\~регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень\~статті 59 Конституції України\~(справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі\~статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем [PERSON] на підтвердження витрат на правничу допомогу разом з позовом надані: Договір № 21092102 про надання юридичних послуг, укладений 21.09.2021 року між позивачем та ТОВ "Лекс Тулс" в особі директора Герасімова Станіслва Олеговича, акт надання послуг за Договором № 21092102 про надання юридичних послуг від 21.09.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 21.09.2021 р. В той же час, позивачем не додано жодних документів на підтвердження надання правничої допомоги відповідним адвокатом чи фахівцем у галузі права. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Лекс Тулс" (код за ЄДРПОУ 41614728), не є адвокатським об`єднанням, а має основний вид діяльності\~комп`ютерне програмування. Тобто, вказане товариство не є адвокатським об`єднанням, його працівники не є адвокатами, зокрема директор Герасімов С.О., який підписав акт надання послуг, а отже не надають професійну правничу допомогу, в розумінні норм\~Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~500,00 грн. задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial