Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

26 січня 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просить: стягнути з відповідача на свою користь інфляційні збитки в розмірі -122307,42 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 23829,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 2016 року\~ він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які він зобов`язувався повернути до 11 лютого 2016 року, але у вказаний строк не повернув. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 11 січня 2016 року в стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 11 січня 2016 року в розмірі 261900 грн., що еквівалентно 10000 доларів США та судові витрати в сумі 2626,00 грн.\~ Загальна сума заборгованості згідно рішення 264526 грн. 03 вересня 2018 року на виконання рішення було видано виконавчий лист. З 10.01.2023 по 12.01.2023 відповідач частково погасив заборгованість в розмірі\~ 29700,74 грн. Таким чином відповідач рішення суду повністю не виконав і борг не повернув. Станом на 24.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем згідно рішення суду складає 234825,26 грн., тому [PERSON] змушений звернутися до суду з позовною заявою, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 09 січня 2020 року по 09 січня 2023 року. 27.02.2023 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 28 березня 2023 року о 10:30. Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, у зв`язку з\~ відсутністю місця реєстрації відповідача [PERSON] , виклик останнього здійснювався, у тому числі, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи, призначений на 28 березня 2023 року відкладено та призначено на 28 квітня 2023 року. 28.04.2023 позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення суду не заперечив. В судове засідання 28 квітня 2023 року відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 січня 2016 року [PERSON] позичив у [PERSON] 10 000,00 доларів США та зобов`язався повернути кошти в строк до 11.02.2016, що підтверджується копією розписки (а. с. 5). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року по справі № 35711552/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 11 січня 2016 року в розмірі 261 900,00 грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2 626,00 грн.( а. с. 6-9) 03 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області на виконання рішення суду в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики,\~ видав виконавчий лист (а. с. 10-11). 14.01.2021 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження\~ ВП № 64152373 на виконання виконавчого листа № 2/ 357/1626/18, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики від 11.01.2016 в розмірі 261900 грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США та судовий збір в розмірі 2 626,00 грн. (а. с. 12). Судом встановлено, що [PERSON] здійснив перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] : 10.01.2023 4950,12 грн., 4975,00 грн., 4950,12 грн.; 11.012023 4975,00 грн.; 12.01.2023 4975,00 грн. та 4875,50 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку ( а. с.13). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Разом із тим відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16). Отже, зобов`язання між сторонами по справі, виникло на підставі договору позики від 09.01.2016, заборгованість за яким стягнуто рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року, яке набрало законної сили 13.08.2018, однак на момент звернення до суду з позовом не виконане в повному обсязі та враховуючи, що відповідачем не подано до суду будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог. Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з прострочив виконання грошового зобов`язання розмір якого, визначений договором та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 09.01.2020 по 09.01.2023 в розмірі 23829,56 грн., разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних, з 24.02.2022 по 09.01.2023, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Разом з тим позивач просив нарахувати 3 % річних та інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням стягнутого рішенням суду судового збору, однак суд дійшов висновку, що 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому безпідставними є їх нарахування на стягнутий судовий збір у сумі 2 626,00\~ грн., що відповідає висновками\~ Верховного Суду у\~ постанові від 10 жовтня 2018 року в справі № 758/7649/16-ц. Станом на 09.01.2020 борг [PERSON] перед [PERSON] складав 261 900,00 грн. Кількість днів прострочення за період з 09.01.2020 по 23.02.2022 складає 777 днів, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 16 704,67 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 09.01.2020 по 23.02.2022 року в розмірі 16 704,67 грн. Також, позивач просить стягнути з суми боргу інфляційні втрати за період з 09.01.2020 по 09.01.2023 в розмірі 122 307,42 грн., разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 09.01.2023, а саме у період дії воєнного стану в Україні. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період\~ з січня 2020 по лютий 2022 року включно, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): січень 2020 року\~ 100,20%; лютий 2020 року 99,70%; березень 2020 року 100,80%; квітень 2020 року 100,80%; травень 2020 року 100,30%; червень 2020 року 100,20%; липень 2020 року 99,40%; серпень 2020 року 99,80%; вересень 2020 року 100,50%; жовтень 2020 року 101,00%; листопад 2020 року 101,30%; грудень 2020 року 100,90%; січень 2021 року 101,30%; лютий 2021 року 101,00%; березень 2021 року 101.7%, квітень 2021 року 101,7%, травень 2021 року 101.3%, червень 2021 року 100.2%, липень 2021 року\~ 100.1%, серпень 2021 року 99.8%, вересень 2021 року\~ 101.2%, жовтень 2021 року 100.9%, листопад 2021 року 100.8% грудень 2021 року 100,6%, січень 2022 року 101,3%, лютий 2022 року 101,6%. Суд, перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] \~ на користь [PERSON] інфляційних втрат за період з 09.01.2020 по 23.02.2022 у розмірі 49 450,41 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 3% річних в сумі 16 704,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 49 450,41 грн., що становить загальну суму 66 155,08 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача в розмірі 661,85 грн., що становить 45,27 % від суми заявлених позовних вимог.

Outcome: partial