Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

18.11.2022 року, [PERSON] звернулася до Київського районного суду міста Одеси із позовом до[PERSON] в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/12 частку квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальної площі 58,9 м.кв., житлової площі 31,6 м.кв., визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальної площі 58,9 м.кв., житлової площі 31,6 м.кв., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1984 гривні 40 копійок та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 7000 гривень 00 копійок. В обґрунтуванні позову, позивачка [PERSON] посилається на те, що нею та її чоловіком [PERSON] , [INFO] , згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.11.2004 року придбано в рівних частках ізольовану двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що її чоловік - [PERSON] , [INFO] - 5 липня 2018 року склав заповіт, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 647. [INFO] [PERSON] - помер. Позивач зазначає, що спадкоємцем, в заповіті [PERSON] , майна була зазначена позивач - [PERSON] . На підставі заповіту її чоловіка, позивач 01 березня, 2019 року отримала нотаріально посвідчене свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 1.03.2019 року (зареєстровано в реєстрі за № 194; нотаріальний бланк серія ННТ № 340537) і отримала право власності на 5/6 часток спадкового майна, яким є 1/2 частка квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . 3а станом на теперішній час згідно із договором купівлі-продажу від 18.11.2004 року та згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.03.2019 року, позивачу - [PERSON] належить 11/12 часток квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що після смерті її чоловіка, його непрацездатний батько - [PERSON] , незалежно від змісту заповіту, успадкував половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), - отримав право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] , належну йому частку вказаної квартири, 30 вересня 2020 року, згідно із договором дарування від 30.09.2020 року (зареєстрований в реєстрі за № 651) подарував своєму сину (брату покійного чоловіка позивача) - [PERSON] . Станом на теперішній час [PERSON] належить 1/12 частка квартири [ADDRESS] . Позивачка вказує, що частка відповідача є незначною, не може бути виділена. Таким чином, вказана квартира не може бути поділена. Відповідач не погоджується продати позивачці свою частку, вимагаючи непомірно високу ціну. Відповідач постійно погрожує позивачці тим, що продасть або подарує свою частину квартири асоціальним особам (наркозалежним, особам з алкогольною залежністю, безхатькам, тощо), вимагає від позивачки незрозумілих і неадекватних дій, в тому числі і відмови від належного їй права на нерухомість Відповідач жодного разу не поцікавився станом належної йому частини майна. В теперішній час як і раніше, вказану квартиру використовує позивачка та її родина, обов`язок утримання, в тому числі і в частині здійснення капітальних та поточних ремонтних робіт, сплати комунальних та інших платежів лежить лише на позивачці. Позивачка не може розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Спільне користування квартирою є неможливим. В квартирі відповідач ніколи не проживав. Його особистих речей в квартирі немає і ніколи не було. Згоди щодо спільного використання спірного майна досягнути неможливо. Враховуючи те, що частка відповідача у вказаному спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, позивачка вважає, що таке припинення права не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду міста Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Петренка В.С. від 21.11.2022 року було прийнято до розгляду цивільну справу № 947/27559/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників та визнання права власності та призначено підготовче засідання. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 03.04.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. Відзиву на позов не надходило. В судове засідання 11.05.2023 року представник позивачки не з`явився, проте надав до канцелярії суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Також представник позивача зазначив, що позивачкою внесено на вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду, що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання ухвал та судових повісток на адресу вказану в позовній заяві, так як відповідно до довідки з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області відповідач по м. Одесі та Одеській області не значиться, а тому, судом було здійснено виклик відповідача до судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України передбачено те, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту ч.1, ч.2, ч.3 ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року (зі змінами та доповненнями) судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Судом встановлено, що [PERSON] - позивач є співвласницею 11/12 часток квартири [ADDRESS] , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.11.2004 року (зареєстрований в реєстрі за № 5351; нотаріальний бланк серія ВВО № 537482) та згідно із нотаріально посвідченим свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.03.2019 року (зареєстровано в реєстрі за № 194; нотаріальний бланк серія ННТ № 340537). [PERSON] - відповідач є співвласником 1/12 частки вказаної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30.09.2020 року (зареєстрований в реєстрі за № 651). Згідно зі змістом витягу № 5938468 від 20.12.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу № 158195662 від 1.03.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на11/12 часток квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , відповідно до інформації № 314323473 від 5.11.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на 1/12 частки вказаної квартири належить [PERSON] . Таким чином позивачка є власницею 11/12 часток квартири [ADDRESS] , а відповідач має у власності 1/12 її частки. Згідно зі змістом висновку експерта № 090/2021 від 15.12.2021 року, приватного підприємства "Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень",вартість 1/12 частки складає 86 666 гривень, що від загальної вартості квартири [ADDRESS] (1 039 997 гривень) складає 8,3%. Загальна плаща квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , складає 58,9 м. кв., 1/12 частина цієї площі це 4,9 м. кв., що складає 8,3% від загальної площі і є незначною. Неможливо, з технічної точки зору, у відповідності до вимог нормативно-правових актів, виділити в натурі 1/12 частина квартири [ADDRESS] , - річ (квартира) є неподільною. На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, 21 березня 2023 року, [PERSON] , внесла на депозитний рахунок Київського районного суду міста Одеси Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, 86 666 гривень, що підтверджується квитанцією Одеського відділення ПАТ "МТБ Банк"№ ПН698 від 21.03.2023 року. Таким чином, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Подібна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року № 201/10029/17. Аналіз положень ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 ч.1 ст.365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Подібний за змістом правовий висновок міститься і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17. Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства"), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. В ході судового розгляду справи на підставі досліджених доказів, судом встановлено наявність всіх підстав, передбачених пунктами 1-4 ч.1, ч. 2 ст. 365 ЦК України, для задоволення позову в частині припинення права власності відповідача. Так, судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить 1/12 частка квартири [ADDRESS] , що на переконання суду, порівняно з часткою позивача у праві спільної власності на квартиру, яка становить 11/12 часток є незначною. Належна відповідачу частка квартири[ADDRESS] не може бути виділена в натурі та квартира є неподільною. Сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування та утримання майна. Крім того, у спірній квартирі відповідач ніколи не проживав та не проживає і не користується. З урахуванням приписів ст.102, ст.106, ст.107, ст.108, ст.110 ЦПК України суд приймає висновок експерта № 090/2021 від 15.12.2021 року, приватного підприємства "Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень", як належний доказ по справі. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що припинення права власності відповідача на частку спірної квартири [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди його інтересам. Доказів того, що припинення права власності відповідача на частку у спірній нерухомості завдасть істотної шкоди членам його сім'ї, відповідачем не надано. Згідно з витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 328532573 від 08.04.2023 року [PERSON] на підставі договору дарування серії та номер: 1497 виданого 07.12.2020 року належить квартира загальною площею 40,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , тому суд вважає, що що припинення права власності відповідача на частку спірної квартири [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди його інтересам. Крім того, при вирішенні спору суд враховує, що відповідач не вживає будь-яких заходів з метою вирішення даного спору, не вживає будь-яких дій щодо компенсації позивачу вартості його часток у праві спільної часткової власності. Повно і всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, визначених ст.365 ЦК України, для припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні з подальшою виплатою йому грошової компенсації у розмірі 86 666 гривень, та визнання права власності на цю частку, відповідно до позовних вимог, за [PERSON] . Суд вважає, що таке втручання у право приватної власності відповідача, відповідає закону, є співмірним і пропорційним з урахуванням інтересів всіх співвласників. На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають, документально підтверджені, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1984 гривні 40 копійок та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 7000 гривень 00 копійок.

Outcome: approved