Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

[PERSON] 22 вересня 2022 року звернулася до суду із позовом до Подільської міської ради Подільського району Одеської області, за участі третьої особи: [PERSON] , та просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., що складається з житлового будинку літ. «А», «а», навісу літ. «а1», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «Д», огорожа №1-3, вимощення І, який було придбано на підставі договору купівлі-продажу у Котовському представництві Одеської товарної біржі за № 89-К від 05.08.1999. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 серпня 1999 року позивачка придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS] (після перейменування м. Подільськ) шляхом укладання біржової угоди (договору), зареєстрованої на Одеській товарній біржі у «Журналі біржових операцій з нерухомістю», реєстраційний № 89-К від 05 серпня 1999 року. Право власності позивачки на зазначений будинок було зареєстроване в Котовському ТБІ, інвентарна справа № 3950. Будучи власником житлового будинку [PERSON] скористалась своїм правом на безкоштовну приватизацію земельної ділянки на якій розташований будинок та отримала у власність земельну ділянку. Нещодавно позивачка вирішила продати житловий будинок, але нотаріусом їй було повідомлено, так як правовий документ на житловий будинок договір Одеської товарної біржі, не визнається чинним законодавством України та відповідно, посвідчити договір купівлі-продажу неможливо. Тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, справу просила розглянути у її відсутність. Представник відповідача Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у його відсутність не надавали. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, пояснень або заяв про розгляд справи за відсутності не надавала. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 серпня 1999 року, між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено на Українській товарній біржі договір № 89-К купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 5 договору, будинок продано за 6000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору та новим власником нерухомого майна є [PERSON] . [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0621 га з кадастровим номером 5111200000:02:015:0234 на праві приватної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 07.77.2014. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено станом на 21.09.2022 Комунальним підприємством «Інвентаризатор», де замовником вказано [PERSON] , за нею значиться житловий будинок літ. «А», «а», навісу літ. «а1», сарай літ. «Б», вбиральня літ. «Д», огорожа № 1-3, вимощення І. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості майна [PERSON] від 21.09.2022, житловий будинок, загальною площею 37,40 кв.м, житловою площею 17,60 кв.м., станом на 11.08.2021 оціночна вартість становить 183780,78 грн. Угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227\~ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Спірні правовідносини між сторонами виникли 05 серпня 1999 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 224\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Згідно із статтею 47\~ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно встановлених фактичних обставин [PERSON] , передала позивачці нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] ), а [PERSON] , сплатила гроші за придбаний будинок. Даний договір зареєстровано на Одеській товарній біржі у «Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю» 10 серпня 1999 року. За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1999 року, оформленого на Українській товарній біржі, дійсним.

Outcome: approved