Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У жовтні 2022 року адвокатом Скуртул Катериною Андріївною через систему «Електронний суд» подано до суду позов, в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 23.07.2009 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України (актовий запис № 1553); визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м, у тому числі житловою площею 27,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 530765171108); визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв.м, у тому числі житловою площею 31,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1574475280000; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,7 кв.м, у тому числі житловою площею 31,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1574475280000); визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб HYUNDAI SONATA, легковий седан, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; судовий збір розподілити між сторонами в рівних частинах. В обґрунтування позову посилалась на те, що 23.07.2009 між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , (надалі - Позивач), та громадянином Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , (надалі - Відповідач) Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1553. Спільних неповнолітніх дітей у позивача і відповідача немає. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб, ведення спільного господарства та бачення майбутнього. З кінця лютого 2022 року позивач проживає за межами України і розуміє, що вони з відповідачем різні люди, і не тільки за характерами, але й за інтересами та поглядами на життя, практично не розуміють один одного, наразі не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, в зв`язку з чим вважає спільне сімейне життя неможливим. Сім`я сторін розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між ними неможливо, шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечуючи будь-яку можливість для примирення. При цьому досягти домовленості з відповідачем щодо припинення шлюбу за спільною заявою подружжя в порядку, передбаченому ст. 106 Сімейного кодексу України, не вдалося. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти набуте наступне майно: - квартира [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м, у тому числі житловою площею 27,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 530765171108) - за договором купівлі-продажу, посвідченим 08.09.2017 приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. та зареєстрованим за № 1355; - квартира [ADDRESS] загальною площею 63,7 кв.м, у тому числі житловою площею 31,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1574475280000) - за договором купівлі-продажу, посвідченим 15.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С.О. та зареєстрованим за № 1089; - транспортний засіб HYUNDAI SONATA, легковий седан, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Враховуючи те, що рухоме та нерухоме майно набуте позивачем та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі, таке майно є об`єктами спільної сумісної власності позивача та відповідача. Зазначені об`єкти рухомого і нерухомого майна придбавались за спільні кошти сторін. При цьому позивач зазначає, що вони з відповідачем за час подружнього життя спільно дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, не приховували один від одного свої реальні статки, витрати, всі питання щодо купівлі-продажу майна вирішували спільно, жоден з них не вчиняв дій, внаслідок яких було знищено чи пошкоджено спільне майно, не витрачав набуте майно на шкоду інтересам сім`ї. Наявність у позивача необхідного рівня доходу, достатнього для участі у придбанні майна, підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.11.2022 р. за періоди: 2016 рік, 2017 рік, 2020 рік, 2021 рік. Щодо порядку поділу спільного майна позивач зазначає наступне. Як зазначалося вище, після виїзду позивача за кордон на тимчасове проживання транспортний засіб залишився в користуванні відповідача. Крім того, зазначений транспортний засіб використовується відповідачем та його братом з метою організації та ведення бізнесу. Враховуючи те, що транспортний засіб не може бути поділений між подружжям в рівних частинах без втрати ним корисних властивостей, що унеможливлює користування кожним співвласником своєю часткою такого транспортного засобу окремо від іншого співвласника, а також беручи до уваги, що відповідач має більшу потребу в користуванні транспортним засобом, позивач вважає за доцільне визнати за відповідачем право особистої приватної власності на транспортний засіб HYUNDAI SONATA, легковий седан, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Стосовно квартири [ADDRESS] позивач зазначає, що враховуючи ступінь участі кожного з подружжя у придбанні майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, зазначений об`єкт нерухомого майна доцільно розділити між сторонами шляхом визначення за кожним по 1/2 частини вказаного об`єкта нерухомого майна. Щодо квартири [ADDRESS] , позивач зазначає, що така квартира була придбана за рахунок її заробітної плати, із зазначеною квартирою в неї пов`язано багато особистих спогадів, вона має для неї особливе значення, оскільки вона народилась і виросла в м. Умані, а після повернення в Україну планує проживати в цій квартирі разом із своєю матір`ю, тому просить визнати за нею право особистої приватної власності на вказану квартиру. 13.02.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Нефедовою Катериною Юріївною в системі «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, задовольнити всі позовні вимоги позивача та додатково стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості об`єкта нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ). В обгрунтування відзиву зазначено, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти набуте майно: квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем; квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем; транспортний засіб HYUNDAI SONATA, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований за позивачем. Відповідач повністю погоджується з наданою позивачем оцінкою вартості зазначених об`єктів та не заперечує проти поділу об`єктів нерухомого майна в порядку, запропонованому позивачем. Але, беручи до уваги оціночну вартість зазначених об`єктів, а також розуміючи, що все ж таки об`єкт нерухомого майна є більш ліквідним об`єктом, ніж транспортний засіб, відповідач вважає, що з метою дотримання принципу справедливості поділу спільної сумісної власності подружжя, доцільно присудити на його користь грошову компенсацію в сумі, яка дорівнює різниці між вартістю об`єкта нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ) та вартістю транспортного засобу (HYUNDAI SONATA, державний номер [NUMBER] ), а саме 63 163,75 грн. 08.05.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Нефедовою Катериною Юріївною в системі «Електронний суд» подано до суду заяву про визнання позову, в якому вона просила суд в зв`язку з визнанням відповідачем позовні вимоги задовольнити повністю. Вказала, що відповідач, зваживши всі обставини особистого життя, з метою скорішого розгляду та вирішення справи, вважає вимоги позивача обґрунтованими та прийнятними для нього, в зв`язку з чим позовні вимоги визнає в повному обсязі. Визнання відповідачем позовних вимог у справі не порушує прав та інтересів третіх осіб та не порушує прав та інтересів сторін у справі. Позивач [PERSON] та її представник Скуртул К.А. у судове засідання не з`явилися, 08.05.2023 адвокатом Скуртул К.А. в системі «Електронний суд» подано до суду заяву про розгляд справи без участі, в якому просила суд: розглянути справу без участі представника позивача та прийняти рішення по суті заявлених вимог; позов задовольнити; вирішити питання щодо розподілу судових витрат у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України - повернути позивачу 50 % сплаченого судового збору з Державного бюджету України. Відповідач [PERSON] та її представник Нефедова К.Ю. у судове засідання не з`явилися, 08.05.2023 адвокатом Нефедовою К.Ю. в системі «Електронний суд» подано до суду заяву про розгляд справи без участі, в якому просила суд: провести судове засідання без участі уповноваженого представника відповідача; винести рішення по суті справи; задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання позову закону не суперечить вимогам закону, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 23 липня 2009 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України, актовий запис № 1553. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим (повторно) 30 вересня 2022 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] . За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на даний час однією сім`єю не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу належить задовольнити. Також судом встановлено, що в період шлюбу відповідачем [PERSON] згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 08 вересня 2017 року було придбано у власність квартиру [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96749548 від 08.09.2017. Крім того, у період шлюбу відповідачем [PERSON] згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15 червня 2018 року було придбано у власність квартиру [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127841080 від 15.06.2018. 09.12.2021 у період шлюбу за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб HYUNDAI SONATA, легковий седан, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи факт набуття спірного нерухомого майна у період шлюбу, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині поділу майна подружжя, ґрунтуються на вимогах закону, та їх належить задовольнити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір, що становить 6202 грн 50 коп. (12405 грн 00 коп./2). Крім того, враховуючи, що позивач у позовній заяві просила суд судові витрати розподілити між сторонами в рівних частинах, судом задоволені позовні вимоги в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3101 грн 25 коп. (6202 грн 50 коп./2). На підставі викладеного,

Outcome: approved