Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою ВДВС Подільського РУЮ 09.12.2004 із забороною його відчуження. Позовну заяву мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на квартири за адресою: [ADDRESS] . Під час оформлення спадкового майна (спадкова справа №27/2022), позивачці стало відомо про те, що на вказане спадкове майно накладено арешт постановою Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві АК №494510 від 09.12.2004, на підставі примусового виконання постанови Подільського районного суду №3-6250 від 28.04.2004 про стягнення з [PERSON] на користь держави 17 гривень. Зазначає, що зазначену постанову отримати не вдалось можливим, оскільки вказану справу знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Таким чином, у зв`язку із наявністю обтяжень на спадкове майно, 24.10.2022 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, вказує, що наявний в реєстрі арешт на майно та відповідний запис про це обмежує її права як спадкоємиці, а тому, у зв`язку з неможливістю скасування арешту майна в позасудовому порядку, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 17.11.2022 ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, остання просить справу слухати за її відсутності та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача, а відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, неодноразово без поважних причин не з`явився, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , та відповідно, спадкоємицею померлого. Постановою Чотирнадцятої Київської Держаної Нотаріальної Контори від 24.10.2022 №335/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадищну за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1588953 від 04.01.2005, зареєстрований на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ від 09.12.2004 АК №494510. Відповідно до листа Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.09.2022 за вих. №85344, вказано, що перевіркою даних автоматизованої системи встановлено, що виконавчі провадження де боржником є [PERSON] у відділі на виконанні не перебувають та вилучення даного обтяження не належить до компетенції Подільського ВДВС у м. Києві. У Київському державному нотаріальному архіві позивачем отримано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.12.2004 серії АК №327260, з якої вбачається, що державним виконавцем Артюшем С.Р. на підставі постанови Подільського районного суду міста Києва№3-6250/04 накладено арешт на квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , із забороною відчуження. Як вбачається із відповіді Подільського районного суду м. Києва від 12.10.2022 вих №5/649/2022, щодо видачі копію постанови суду №3-6250/04, надати належним чином завірену копію постанови не є можливим, оскільки адміністративну справу знищено за строками зберігання та постанова за результатами розгляду справи, не збереглась. При цьому, арешт на майно спадкодавця [PERSON] унеможливлює належну реалізацію позивачем [PERSON] спадкових справ після смерті чоловіка, зняти обтяження з майна в позасудовому порядку не вбачається можливим. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що на примусовому виконанні виконавчий лист, за яким боржником є [PERSON] , не перебуває, та на даний час відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] . Після завершення виконавчого провадження, та перед його знищенням державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту, а тому на даний час відсутні підстави для арешту майна [PERSON] , тому питання щодо зняття арешту з вказаного підлягає вирішенню виключно у судовому порядку. Слід зазначити, що відповідачем не наведено об`єктивної необхідності в існуванні арешту, накладеного на нерухоме майно, яке належало померлому [PERSON] , та доводи позивача в цій частині жодним чином не спростовані. Враховуючи викладене, а також виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, а також неможливістю позивача реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON] , суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим, підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved