Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

В січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди та просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області збитки завдані внаслідок неналежного виконання договору підряду від 19 листопада 2012 року у розмірі 17\~641 грн. 60 коп. та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за довіреністю Гурильов А.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.32) заперечувала щодо задоволення позовних вимог, надала заяву про закінчення судового розгляду без участі сторони відповідача(а.с.78), надано відзив на позовну заяву(а.с.36-39). Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами по справі докази приходить до наступного. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що 19 листопада 2012 року між Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області та [PERSON] було укладено договір підряду, згідно умов якого [PERSON] , як виконавець прийняв зобов`язання, зокрема, але не виключно щодо надання послуг водія на автомобілях замовника - Управління Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області в присутності представника Управління Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області(а.с.7-10). Згідно п.2.4.6 [PERSON] , як виконавець за вказаним договором підряду зобов`язався при виконанні послуг водія дотримуватися правил дорожнього руху. Також вищевказаним договором встановлено строк дії договору, а саме до 30 листопада 2012 року(п.5.1 Договору підряду). У відповідності до наказу Управління Держкомзему у місті Запоріжжі Запорізької області №114 від 29 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] убули у відрядження терміном на 2 дні з 29 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року на службовому автомобілі «LANOS» державний номер № [NUMBER] (а.с.11). Постановою \~Дніпропетровського районного\~суду Дніпропетровської\~області від\~18\~грудня 2012\~року встановлено,\~що 29\~листопада 2012\~року о\~21-30\~год. на перехресті рівнозначних доріг вул. Короленка та пл. Троїцька у м. Дніпропетровську, водій [PERSON] керуючи автомобілем «ЗАЗ ДЕУ» державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу у русі автомобілю, що рухався по головній дорогі, допустив \~зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц S 500» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Зазначеною постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.(а.с.12). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року, залишеним в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року позовні вимоги [PERSON] \~\~ - задоволено; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь [PERSON] на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди суму в розмірі 17 398,00 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 17 641 грн. 60 коп. та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ Ре" на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 9535,00 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 9778 грн. 60 коп. На виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області здійснено перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] , що підтверджується відповідними меморіальними ордерами(а.с.14-19). У відповідності\~до ст.\~837\~ЦК України\~за договором\~підряду одна\~сторона (підрядник)\~зобов`язується\~на свій\~ризик виконати\~певну роботу\~за завданням\~другої сторони\~(замовника),\~а замовник\~зобов`язується\~прийняти та\~оплатити виконану\~роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 904/5726/19 від 15 червня 2021 року визначено, що: «Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. \~У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення\~ГПК України\~така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.» Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність застосування до виниклих правовідносин Глави 82 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Щодо посилань представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності суд зазначає наступне. У п. 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Також, Верховний Суд у постанові № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року зробив висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області в повному розмірі 12 листопада 2021 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що даний позов до суду подано 05 січня 2022 року, строк позовної давності позивачем не пропущено, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не вбачається. На підставі викладеного суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до [PERSON] пов`язаних з відшкодуванням шкоди\~в порядку\~регресу у\~розмірі 17\~641\~грн.\~60\~коп. повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved