Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Кульчицький Р.Р., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 20 травня 2010 року між нею та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області, про що 20 травня 2010 року зроблено відповідний актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії [NUMBER] від 22 лютого 2023 року. Від шлюбу в сторін [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] , які проживають разом з позивачкою. Наявність на утриманні позивачки малолітніх дітей підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , та даними довідки №67 від 23 лютого 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дубриницької сільської ради, відповідно до якої діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні, батько участі у вихованні дітей не приймає. Вказує, що спорів з відповідачем про місце проживання дітей немає. Позивачка посилається, що впродовж останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, спільне життя стало неможливим та нестерпним через різні характери, погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства. Стверджує, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено і за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини нема. На думку позивачки, шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем є неможливим, сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Заходів до примирення просить не вживати. Зазначає, що майнових спорів між сторонами немає. В обґрунтування вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей позивачка вказала, що діти перебувають на її повному утриманні. Відповідач належними чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні дітей, впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі не має. Стверджує, що відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків, не виділяє жодних коштів на утримання дітей, не цікавиться фізичним розвитком, навчанням, здоров`ям дітей та не відвідує їх. Відповідач відмовляється надавати кошти на повноцінне утримання дітей, потреби яких зростають разом з ними. З огляду на наведене є необхідність стягувати аліменти у примусовому порядку. Позивачка зазначає, що відповідач офіційно непрацевлаштований, працює на сезонних роботах, отримує нерегулярний та мінливий дохід. З урахуванням наведеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Брітової Е.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначає про не заперечення відповідачем щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Водночас, вимогу про стягнення аліментів у заявленому розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно не визнає, просить аліменти визначити у розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. В обґрунтування наведеного представник відповідача послалася на те, що відповідач в добровільному порядку бере участь у матеріальному забезпеченні дітей, а також на ймовірність нецільового використання аліментних коштів позивачкою, оскільки наявні відомості про зловживання останньою алкогольними напоями, просить врахувати відомості щодо характеристики особи позивачки, яка притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності. Зазначає, що матеріалами позову жодним чином не обґрунтовано заявленого розміру аліментів, не додано доказів щодо цього. В той же час, відповідач добровільно надає та надаватиме кошти на утримання дітей. У судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та просила такий задовольнити. Стверджувала, що самостійно займається вихованням та забезпеченням дітей. Відповідач перебуває за кордоном, востаннє бачився з дітьми навесні 2022 року, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не бере, підтвердила, що дійсно впродовж календарного року двічі передав дітям кошти в сумі 400 євро та 200 євро, більше коштів не надавав, в інший спосіб участі в утриманні та вихованні дітей не бере, жодної ініціативи не проявляє, неодноразово позивачка пропонувала йому забрати дітей за кордон на канікули, на вихідні, однак останній не має на них часу. Зазначила, що потреби дітей зростають разом з ними, сини відвідують платні спортивні секції, їздять на змагання, все оплачує вона самостійно. Пояснила, що офіційно не працевлаштована, проте займається тимчасовими підробітками, також допомагає їй мама-бабуся дітей, яка працює за кордоном. Зауважила, що з відповідачем вони близько двох років не проживають разом, з того часу вона самостійно займається дітьми, відповідач від виконання батьківських обов`язків самоусунувся. Представник позивачки - адвокат Кульчицький Р.Р. у судовому засіданні позов просив задовольнити з підстав наведених в ньому та з доводів, висловлених позивачкою у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Брітова Е.А. в судовому засіданні повідомила, що її довірителю відомо про сьогоднішнє судове засідання, однак з`явитися в таке він не має можливості, оскільки перебуває за кордоном, просить справу розглянути за його відсутності з участю його представника. Зазначила, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою, шлюб просить розірвати, а щодо вимоги про стягнення аліментів, то просить розмір аліментів визначити у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, фактичні обставини у справі, на які відповідач посилається у підтвердження своїх заперечень на позов, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб (повторно) серії [NUMBER] , виданого 22 лютого 2023 року, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 20 травня 2010 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №10. Від шлюбу подружжя має двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 14 вересня 2010 року) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 30 січня 2012 року). Згідно даних довідки №67 від 23 лютого 2023 року, виданої Дубриницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] , з нею проживають та перебувають на її утриманні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батько участі у вихованні дітей не приймає. Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому, судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові, та пояснення, які вона надала в судовому засіданні на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема, щодо припинення ведення спільного господарства, припинення спільного проживання з відповідачем, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, дослідження зібраних по справі доказів, та не оспорювалися ні відповідачем, ні його представником. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість. Більше того, у судовому засіданні позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач у поданому його представником відзиві висловив позицію щодо не заперечення проти розірвання шлюбу з позивачкою, таку позицію також підтвердив його представник в ході судового засідання. Вирішуючи вимоги позивачки про стягнення аліментів на дітей, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дітей, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання своїх дітей та відсутності домовленості між батьками щодо визначення способу виконання такого обов`язку, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживають діти, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. При цьому, суд враховує аргументи позивачки, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, такі є підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо його добровільної участі у належному матеріальному забезпеченні дітей, оскільки такі не підтверджені. Доведений в ході судового розгляду факт щодо надання відповідачем дворазової матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей в сумі 400 євро та 200 євро впродовж календарного року, не є підтвердженням належного виконання ним обов`язку щодо утримання синів. Інших доказів у підтвердження доводів, викладених у відзиві на позов, щодо постійного добровільного матеріального утримання відповідачем дітей суду не надано. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, і вказаний факт повністю визнаний сторонами, що діти з початку 2022 року постійно проживають разом з матір`ю, остання займається їхнім вихованням та доглядом за ними, при цьому, позивачка не чинить перешкод у спілкуванні відповідача з його дітьми та у їхньому вихованні. Враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд погоджується із запропонованим позивачкою до стягнення розміром, який остання згідно поданого нею позову визначає у твердій грошовій сумі - у розмірі 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Визначений судом розмір аліментів, на переконання суду, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей і є реально можливим для сплати відповідачем. Водночас, суд зважаючи на положення ст.182 СК України, враховує при визначені означеного вище розміру аліментів матеріальний стан позивача, відсутність відомостей щодо незадовільного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я відповідача, а також відсутність відомостей щодо наявності у останнього зобов`язань з приводу утримання інших осіб. У судовому засіданні представником відповідача підтверджено, що інших утриманців відповідач не має, має задовільний стан здоров`я, має дохід, працює тривалий період за кордоном на заробітках. Враховується судом і та обставина, що відповідач є особою працездатного віку та будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неможливості сплати аліментів до суду не надав. Суд зауважує на тому, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дітей, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При вирішенні вимог в частині стягнення аліментів суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 180-183 СК України та на окремі з яких вірно посилається позивачка у поданому позові. Судом зауважується, що посилання відповідача на те, що позивачка буде використовувати сплачені ним аліменти не на утримання дітей, а на інші потреби, є лише припущенням останнього. Такі твердження відповідача нічим не обґрунтовані. В той же час, відповідно до наданих представником відповідача актів, складених уповноваженими посадовими особами сільської ради 6 березня 2023 року та 20 квітня 2023 року, за наслідками обстеження умов проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , останні проживають разом з позивачкою за вказаною адресою, умови проживання дітей хороші, продуктів харчування достатньо, засобів гігієни також, дитячих речей є в достатній кількості, діти одягнені по сезону. Суд звертає увагу, що відповідно до ст.186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 179 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я кого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами за цільовим призначенням в інтересах дитини. Щодо долучених представником відповідача матеріалів про складання відносно позивачки протоколів про адміністративні правопорушення, ухвалення судового рішення в кримінальному провадженні щодо неї, то такі не спростовують висновків суду щодо обов`язку відповідача утримувати дітей за встановлених в судовому засіданні обставин справи, та не являються безумовною підставою для відмови в позові про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки 1073 гривні 60 копійок судового збору, сплаченого останньою при звернені до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, а також 1073 гривні 60 копійок в доход держави, зважаючи на задоволення вимоги позивачки про стягнення аліментів. При цьому, судом враховується те, що позивачка при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved