Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно. Посилався на те, що 03 липня 1997 року Представництвом Фонду державного майна України в м. Чернівці було видано свідоцтво про право власності № 24419 , на підставі якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Вказана квартира має загальну площу 67,2 кв.м. та житлову площу 42,20 кв.м. і складається з кімнати (18-6) площею 19,7 кв.м., кімнати (18-7) площею 12,4 кв.м., кімнати (18-8) площею 10,10 кв.м., кухні (18-4) площею 11,6 кв.м., ванної кімнати (18- 3) площею 2,6 кв.м., вбиральні (18-2) площею 1,40 кв.м., коридору (18-1) площею 7,9 кв.м., вбудованої шафи (18-5) площею 1,50 кв.м. В 1993 році донька та колишня дружина позивача виїхали за кордон. На даний час позивач із відповідачами не спілкується та йому невідоме їх фактичне місце проживання, а тому і визначити розмір часток нотаріально посвідченим договором співвласників неможливо. [PERSON] має намір подарувати свою частину квартири, але у відсутності визначеного розміру його частки позбавлений такої можливості. Зазначає, що останнє відоме зареєстроване місце проживання чи перебування в Україні відповідачів: квартира [ADDRESS] . Вважає, що підстав для недотримання принципу рівності часток у спільній сумісній власності немає, а тому частки кожного із співвласників квартири [ADDRESS] у праві спільної сумісної власності є рівними. Тому просить суд визначити, що частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,2 кв.м. та житловою площею в розмірі 42,20 кв.м., є рівними і складають по 1/3 частки у кожного. Також просить право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинити. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, позов підтримали. Відповідачі у судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з наступних підстав:. Згідно свідоцтва №24419 від 03 липня 1997 року про право власності на житло, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] . (а.с.3) Частки співвласників у майні визначені не були. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач [PERSON] бажає подарувати частину свого майна яка належить на праві спільної сумісної власності, однак у зв`язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначені, останній не може реалізувати свої правомочності для права власності на вказане майно. З огляду на вищевказане та враховуючи, що у позивача відсутня можливість іншого способу, окрім судового, захистити свої права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved