Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору б/н від 06.11.2012 року в розмірі 7690,27 гривень та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Обґрунтовуючи вимоги позивач в позовній заяві вказував на те, що з метою отримання банківських послуг підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 06.11.2012 року [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір. Відповідно до виявленого бажання позичальнику [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додано до позову. Для користування кредитним картковим рахунком позичальнику було видано кредитну картку. Кредитний ліміт позичальнику [PERSON] в подальшому був збільшений до 14000,00 грн. Вказані кредитні кошти позичальник повинен був повертати банку в порядку та строки, передбачені умовами кредитування. [INFO] позичальник [PERSON] помер, який станом на дату смерті мав заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 06.11.2012 року в розмірі 7690,27 грн, яка складається з: 7690,27 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Спадкоємцем, померлого є [PERSON] , якій 08.06.2021 року банком було направлено лист-претензію щодо погашення заборгованості, але вказана заборгованість залишилась не погашеною, тому позивач просить стягнути з спадкоємця [PERSON] вказану заборгованість відповідно до вимог ст.1281 ЦК України. Відзиву на позов до суду не надходило. Ухвалою суду від 23.11.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів з нотаріальної контори, з реєстраційної служби. Ухвалою суду від 23.11.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту. Ухвалою суду від 20.10.2022 року було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалами суду від 20.10.2022 року витребувана інформація з Мінсоцполітики та ДМС України щодо відповідача. Ухвалою суду від 08.11.2022 року підготовче судове засідання у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою від 28.11.2022 року судом витребувана інформація з органу ДРАЦ щодо шлюбу спадкодавця та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо наявності об`єктів нерухомості за спадкодавцем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду належним чином був повідомлений. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за останньою відомою адресою реєстрації судової повістки та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких клопотань та відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Судом встановлено, що 06.11.2012 року [PERSON] виявив намір на отримання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», на що вказує заява [PERSON] , долучена до матеріалів справи (а.с.23). Відповідно до змісту заяви (а.с.23), яка підписана [PERSON] вбачається, що останній виявив бажання оформити на своє ім`я пенсійну карту та погодився з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Довідкою позивача (а.с.52) підтверджується, що за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , останньому були надані такі кредитні картки: № [NUMBER] , яка відкрита 16.11.2012 року з терміном дії 07/16, № [NUMBER] , яка відкрита 29.07.2013 року з терміном дії 11/16, № [NUMBER] , яка відкрита 14.03.2017 року з терміном дії 03/21. Довідкою позивача (а.с.22) підтверджується, що [PERSON] банком був відкритий кратковий рахунок 16.11.2012 року № [NUMBER] на який встановлювався кредитний ліміт в розмірі 3000,00 грн, 8000,00 грн, 13700,00 грн, 14000,00 грн. 22.04.2014 року [PERSON] було зменшено кредитний ліміт до 7800,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00034048749 від 07.12.2021 року (а.с.88-89). Відповідно до розрахунку заборгованості, на час смерті [PERSON] виникла заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 06.11.2012 року, яка становить 7690,27 грн і ця сума є заборгованістю саме за тілом кредита. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2019 року (а.с.57) підтверджується, що позивач в лютому 2019 року звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б\\н від 06.11.2012 року до [PERSON] , але судом було відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що позов пред`явлено до особи, що померла. Вказану ухвалу суду позивач отримав 05.03.2019 року. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00037779569 від 09.12.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 14.12.1983 року перебували у шлюбі (а.с.138-139 звор.бік). Даних, які б свідчили про розірвання вказаного шлюбу в судовому засіданні встановлено не було. З повідомлення відділу реєстрації Добропільської міської ради від 07.12.2021 року №16-23/1112 (а.с.86) вбачається, що на момент смерті [INFO] з померлим [PERSON] за адресою [ADDRESS] , була зареєстрована його дружина, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67743075 від 13.12.2021 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 67743090 від 13.12.2021 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] - спадкова справа не відкрита (а.с.92,93). Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.02.2021 року (справа ЕУНСС № 227/1575/20) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту рішення вбачається, що [PERSON] не мешкає у вказаній квартирі більше 7 років, тобто з 2013 року (враховуючи, що позов пред`явлений в 2020 році). Норми права застосовані судом та висновки суду. За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , підписавши анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені Умовами і правилами надання банківських послуг. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218 ЦК України). Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, провадження № 61-25487св18, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, провадження № 61-44960св18, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, провадження № 61-27515св18, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, провадження № 61-37696св18. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, провадження № 61-27515св18, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, провадження № 61-37696св18. Принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом(ст.81 ЦПК України). Позивач звертаючись до суду з вказаними вимогами зазначає, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Але суд не може погодитися з такими доводами, оскільки факт проживання відповідача разом з померлим на день його смерті в судовому засіданні не доведений позивачем належними та допустими доказами, які б свідчили про те, що відповідач є спадкоємцем померлого, який прийняв спадщину. При цьому суд зазначає, що дослідженими матеріалами дійсно підтверджується той факт, що відповідач на день смерті [PERSON] дійсно була дружиною останнього та була зареєстрована разом з останнім за однією адресою, а саме [ADDRESS] . Але в той же час суд зазначає, що факт реєстрації відповідача разом зі спадкодавцем за однією адресою не може бути достовірним доказом того, що вказані особи дійсно проживали за цією адресою на час відкриття спадщини. Таким чином сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини відповідачем після смерті [PERSON] . При цьому суд зазначає, що відповідно до інформації відділу реєстрації Добропільської міьсокї ради Донецької області від 18.11.2021 року (а.с.76) вбачається, що відповідачка [PERSON] була знята з реєстрації місця проживання ( [ADDRESS] ) на підставі рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням. З рішення Добропільського міськрайонного суду від 10.02.2021 року (справа ЕУНСС № 227/1575/20) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вказаним рішенням також підтверджується, що [PERSON] більше 7 років(тобто з 2013 року, в той час як [PERSON] помер в 2017 році) не проживає у вказаній квартирі. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] будучи дружиною [PERSON] не є такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто не є спадкоємцем після смерті останнього, оскільки спадщину не прийняла. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину після останнього судом не встановлено. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67743075 від 13.12.2021 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] - спадкова справа не відкривалась. За таких обставин, враховуючи те, що кредитор спадкодавця має право пред`явити свої вимоги лише до спадкоємця, який прийняв спадщину, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] не набула права на спадкове майно після смерті [PERSON] .

Outcome: dismissed