Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.11.2009 року. Шлюб був зареєстрований Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний запис акту про шлюб №618, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.01.2023 року (повторне). Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Останні роки сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Наявність дітей також не призвело до поліпшення стосунків, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб. Наразі проживають окремо та не підтримують шлюбні відносини. На думку позивачки, сім`я розпалася, в зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з відповідним позовом. У порядку авторозподілу від 18.04.2023 року головуючою суддею було визначено Суворову О.В. та передано на розгляд матеріали позову . Судом направлялись запити до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації сторін, відповіді №38074, №38062 з якого отримані 19.04.2023 р. Ухвалою суду від 24.04.2023 року позов залишено без руху через не сплату судового збору. 26.04.2023 року позивач подала заяву про усунення недоліків та надала оригінал квитанції про сплату судового збору. Ухвалою суду від 27.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 16.05.2023 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила провести судове засідання без фіксування та без її участі, позов просила задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про проведення судового засідання без участі відповідача, проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечує, строк на примирення не потребує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне . 27 листопада 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний запис акту про шлюб №618, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.01.2023 року (повторне) (а.с.4) . Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Сторони спільне\~господарство не\~ведуть,\~не підтримують\~шлюбних відносин\~тривалий час. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь - кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між сторонами неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти надання строку на примирення, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved