Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~про поділ\~майна,\~що є\~об`єктом спільної\~сумісної власності\~подружжя посилаючись\~на те, що 21 липня 2016 року між ним, [PERSON] , та відповідачкою [PERSON] було укладено Дзержинським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис про шлюб № 258. Від спільного проживання однією сім`єю позивач та відповідачка мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Так сталося, що стосунки між ним та відповідачкою погіршились та з серпня місяця 2020 року вони припинили спільне проживання однією сім?єю, кожен живе своїм життям. Відповідачка 9 жовтня 2020 року звернулась до Дзержинського районного суду про розірвання шлюбу між ними. За час шлюбу позивачем та відповідачкою була придбана житлова квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М. та зареєстровано в реєстрі №978, про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису про право власності: 32321841. Однак, власником квартири була зареєстрована тільки відповідачка [PERSON] , з якою позивач на час купівлі-продажу квартири перебував у шлюбних відносинах. Крім того, купівля вказаної квартири здійснювалась за кредитні кошти, які позивач по справі взяв в Акціонерному Товаристві «Альфа-Банк» на суму 200 000 (двісті тисяч), що підтверджується кредитним договором №501158461 від 01.07.2019 року строком на 48 місяців. Відповідачка знала про взяття кредитних коштів позивачем, знала про мету їх використання в інтересах сім`ї, а саме на купівлі квартири, про що надала свою письмову згоду на укладення кредитного договору. На разі в спірній житловій квартирі залишається бути зареєстровані їх діти та відповідачка, однак в квартирі ніхто не проживає. Окрім того, 15.10.2020 року з мене, позивача по справі, стягнуто на користь відповідачки по справі, на утримання наших дітей аліменти у розмірі 1/3 частки від мого доходу. Вказує, що працює в Державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області та отримую щомісячно заробітну плату у розмірі 11000, що підтверджується довідкою з місця роботи. Зазначає, що відповідачка по справі, не бажає добровільно вирішити питання поділу квартири, тому він змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник адвокат Пашко Ю.Е., кожен окремо, у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду спільну заяву, згідно якої просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити та здійснити поділ майна житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] . Визнати за позивачем [PERSON] право власності на частину житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка та її представник адвокат Шемет І.О., кожен окремо, у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідачки надав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині поділу житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначивши за позивачем та відповідачем право власності на частку відповідного майна. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги заяви сторін, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2016 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.10.2020, про що зроблено відповідний актовий запис за № 258. (а.с. 17). Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2020 по справі № 210/5698/20, провадження № 2/210/2188/20, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладений 21.07.2016 року у Дзержинському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 21.07.2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 258 розірвано. Сторони від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що встановлено з копії судового наказу про стягнення аліментів на дітей по справі № 210/5700/20, провадження № 2-н/210/1311/20 (а.с. 67). За час перебування у зареєстрованому шлюбу між сторонами, відповідачкою [PERSON] була придбана житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М. (а.с. 27-29) та зареєстровано в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису про право власності: 32321841 (а.с. 30). На момент звернення до суду загальна вартість спільної сумісної власності подружжя, а саме нерухомого майна-двокімнатної квартири, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , складає 256163,00 грн., що вбачаться зі звіту про оцінку майна №1005, проведеного ПП «ЕКСПОЦЕНТР».( а.с. 18-25). Так, згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма закріплена у ч. 3 ст. 368 ЦК України, а саме майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У ч. 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбного договору між сторонами не укладено, жодної домовленості щодо часток майна подружжя між ними не існує. У п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 від 21.12.2007р. судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки вищезазначена квартира придбана відповідачем [PERSON] 10.07.2019 року, тобто в період часу знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі, то вона є спільною сумісною власністю подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 10 травня 2023 року представником відповідача [PERSON] до суду подано заяву про визнання позовних вимог в частині поділу житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначивши за позивачем та відповідачем право власності на частку відповідного майна. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі та вважає необхідним здійснити поділ майна - житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] . Визнати за позивачем [PERSON] право власності на частку житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на частку житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 7 240,22 грн. Частиною першою та третьою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 1021,54 грн. (2043,07 грн./2) 50 % суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved