Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] , 25 грудня 2020 року близько 23.50 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із магазином «Варус», розташованим за адресою: вул. Центральна, 24 смт. Покровське Покровської ТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесної сварки, що переросла в бійку, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , стоячи відносно останнього в положенні обличчям до обличчя, наніс йому 1 (один) удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва. Від чого, [PERSON] втратив рівновагу та впав на спину, при цьому опинившись потиличною частиною голови на асфальті. Продовжуючи свої, умисні, протиправні дії [PERSON] підійшов до непритомного [PERSON] , який знаходився у положенні лежачи на спині та наніс йому ще 3 (три) удари кулаком правої руки в ділянку обличчя останнього. Після цього, умисні протиправні дії [PERSON] були зупинені свідком [PERSON] . Згідно висновку експерта №129 від 09.09.2021 року, в результаті своїх умисних, протиправних дій [PERSON] спричинив [PERSON] , наступні тілесні ушкодження: повторна закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, параорбітальна гематома справа, забійні рани верхньої повіки правого ока та виличної ділянки справа, підшкірна гематома тім`яної області зліва. Встановлені тілесні ушкодження могли утворитися від не менш ніж двох травматичних дій (ударів) тупим твердим предметом (предметами), що діяли в ділянку обличчя справа (верхнє повіко правого ока, вилична ділянка справа) та тім`яну ділянку зліва. Враховуючи характер встановлених тілесних ушкоджень, термін наданої медичної допомоги, комісія експертів прийшла до висновку, що вони могли виникнути в термін, вказаний у постанові слідчого, тобто, 25.12.2020 р. За своїм характером, встановлені тілесні ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі: п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р., №6.Таким чином, умисні, протиправні дії [PERSON] , кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України «Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності». Під час перебування [PERSON] на лікуванні як безпосередньо після вчинення відносно нього неправомірних дій, так і неодноразового лікування наслідків спричинених йому тілесних ушкоджень згодом, ним були витрачені кошти на лікування на загальну суму 26\~335 грн. Таким чином, сума завданих [PERSON] матеріальних збитків становить 26 335 грн. Також вважає, що своїми умисними, протиправними діями [PERSON] спричинив [PERSON] моральну шкоду, яка виражається у моральних стражданнях, які виникли у зв`язку із завданням останньому тілесних ушкоджень, внаслідок яких він був змушений неодноразово проходити лікування, а згодом було встановлено групу інвалідності, у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, і в моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з вишукуванням додаткового часу та додаткових фізичних і психологічних зусиль для організації лікування, а також збору та подачі відповідних документів, з метою відшкодування завданої шкоди та притягнення винної особи до відповідальності. З огляду на вищенаведені обставини, враховуючи, що відповідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а своїми умисними діями [PERSON] завдав [PERSON] тілесних ушкоджень, в результаті яких він був змушений неодноразово проходити лікування, а згодом було встановлено групу інвалідності, завдану [PERSON] моральну шкоду він оцінює в 300 000 (триста тисяч) гривень. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у розмірі 26 335 (двадцять шість тисяч триста тридцять п`ять) грн. 18 коп., а також моральну шкоду у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилаючись на те, що вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 року по справі № 189/1933/22 встановлено, що відповідач своїми умисними діями скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, відносно позивача, та отримав покарання у виді штрафу. Вирок набрав чинності 27.12.2022 року. Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 26335,18 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, позивач посилався на завдання йому тілесних ушкоджень в результаті яких він змушений був придбавати лікарські засоби, проходити лікування та реабілітацію. На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивач надав копії чеків про придбання ліків та допоміжних засобів за грудень 2020 року, а також січень-квітень 2021 року на загальну суму 26335,18 грн. Подані позивачем докази, зокрема чеки на придбання медичних препаратів, самі по собі не є належними доказами у справі. Зазначена сума завданої матеріальної шкоди не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами оскільки, в матеріалах справи міститься Виписний епікриз з історії хвороби № Е 9472 відповідно до якого Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні № 2 КП «Обласна клінічна лікарня ім. І.І.. Мечникова» в період з 26.12.2020 року по 05.01.2021 \~ \~ \~ \~рік. За період коли Позивач перебував на лікуванні, та після виписки з лікарні - відповідач особисто, а також його батько [PERSON] та його дід [PERSON] надали грошові кошти дружині Позивача [PERSON] на загальну суму 21275,00 грн., в рахунок покриття матеріальної та моральної шкоди. Вказане підтверджується банківськими платіжними інструкціями на перерахування коштів, виписками з банківського рахунку [PERSON] , розпискою. Відповідно до вказаного виписного епікризу в період лікування позивачу були призначені ліки, а саме: діоксин у ніс, тулізід, карбамазепін, дескет, стерофундін, вітацертін,улепсан,гліцин,ноофен,1-лізина есцинат, солпадеін,магнекор, ренейро, армаді. Також після виписки йому було рекомендовано продовжити медикаментозну терапію; діоксидін у ніс №14,вітацертін2,0в\\№14,Ноофен, Гліцин, Серміон, карбамазепін. Вивчивши надані Позивачем чеки на придбання медичних препаратів, можна прийти до висновку, що лише чеки на загальну суму 4967,45 грн., підтверджують придбання призначених лікарем медичних препаратів для лікування Позивача, а саме: № ФН 3000061958 від 28.12.2020 року на суму 3298,90 грн. (Аптека № 11 ТОВ «Дніпрофарма»); № ФН 30000247085 від 30.12.2020 року на суму 1549,50 грн. (Аптека № 23 ТОВ «Фарма-Кит»); Частково № ФН 30000216468 від 02.01.2021 року на суму 119,05 грн. (Аптека №68 ТОВ «Регіональна Аптечна Мережа Руан»). Оскільки вказана вартість лікарських препаратів повністю була відшкодована відповідачем позивачу, шляхом передачі (перерахуванні) коштів дружині позивача [PERSON] , в загальній сумі 21275,00 грн., то в позовних вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити в повному обсязі. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначив, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 300000,00 грн., не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі, що підтверджується висновками експертизи), необхідності лікування та реабілітації, характеру ушкоджень та їх наслідків, завдання позивачу додаткових незручностей, тривалості вимушених змін в організації життя вважають, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., є належним способом відновлення прав позивача. Оскільки вказана сума моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., вже була відшкодована позивачу шляхом передачі (перерахуванні) коштів дружині позивача [PERSON] , на загальну суму 21275,00 грн., то в позовних вимогах щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі. Твердження позивача, що саме в результаті легких тілесних ушкоджень отриманих від неправомірних дій відповідача, йому було встановлено інвалідність не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Представник позивача [PERSON] [PERSON] , надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що ним перераховувались якісь грошові кошти [PERSON] , не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до рішення суду від 18.06.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таким чином, станом на дату нібито отримання коштів [PERSON] від відповідача [PERSON] , вона не являлась дружиною позивача [PERSON] , а останній не уповноважував її на отримання у його інтересах будь-яких коштів. Окрім того, до відзиву відповідачем надано копії доказів здійснення переказів коштів на платіжну картку, однак відсутні докази того, що вказана картка належить саме позивачу [PERSON] . Не визнання відповідачем деяких чеків на придбання медичних засобів та інших товарів, пов`язаних із лікуванням [PERSON] , не може бути прийняте до уваги, оскільки [PERSON] не є фахівцем у галузі медицини та не може давати належну оцінку діям лікарів щодо необхідності призначення певних препаратів. Зазначив, що матеріальна шкода, завдана [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення, останньому не відшкодована до теперішнього часу. Також у зв`язку з вищенаведеними обставинами позивач вважає цілком обґрунтованою позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300\~000 грн. У зв`язку з чим просить позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] , позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому. Просив позов задовольнити. Крім того зазначив, що лікуванням [PERSON] займався його батько за власні кошти. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною позивача [PERSON] . В 2020 році, відповідач [PERSON] спричинив тілесні ушкодження [PERSON] , внаслідок отриманих травм стан здоров`я позивача погіршився і він проходив лікування. З самого першого дня, коли [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КП «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», до дня його виписки з лікарні, вона знаходилася біля [PERSON] . Батько позивача будь-якої допомоги на лікування не надавав. Грошові кошти на лікування [PERSON] надавав відповідач [PERSON] та його батько, їй особисто, та перераховували кошти на картку, в загальній сумі 21\~275,00 грн., які були витрачені на лікування позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, пояснення свідка, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Вирок набрав законної сили 27.12.2022 року (а.с. 28-29). Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] , 25 грудня 2020 року близько 23.50 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд із магазином «Варус», розташованим за адресою: вул. Центральна, 24 смт. Покровське Покровської ТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесної сварки, що переросла в бійку, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , стоячи відносно останнього в положенні обличчям до обличчя, наніс йому 1 (один) удар кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва. Від чого, [PERSON] втратив рівновагу та впав на спину, при цьому опинившись потиличною частиною голови на асфальті. Продовжуючи свої, умисні, протиправні дії [PERSON] підійшов до непритомного [PERSON] , який знаходився у положенні лежачи на спині та наніс йому ще 3 (три) удари кулаком правої руки в ділянку обличчя останнього. Після цього, умисні протиправні дії [PERSON] були зупинені свідком [PERSON] . Згідно висновку експерта №129 від 09.09.2021 року, в результаті своїх умисних, протиправних дій [PERSON] спричинив [PERSON] , наступні тілесні ушкодження: повторна закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, параорбітальна гематома справа, забійні рани верхньої повіки правого ока та виличної ділянки справа, підшкірна гематома тім`яної області зліва. Встановлені тілесні ушкодження могли утворитися від не менш ніж двох травматичних дій (ударів) тупим твердим предметом (предметами), що діяли в ділянку обличчя справа (верхнє повіко правого ока, вилична ділянка справа) та тім`яну ділянку зліва. Враховуючи характер встановлених тілесних ушкоджень, термін наданої медичної допомоги, комісія експертів прийшла до висновку, що вони могли виникнути в термін, вказаний у постанові слідчого, тобто, 25.12.2020 р. За своїм характером, встановлені тілесні ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі: п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р., №6. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, протиправність дій [PERSON] , його вина та причинно-наслідковий зв`язок між завданою матеріальною шкодою та шкодою, заподіяною ушкодженням здоров`я [PERSON] внаслідок вчинення кримінального проступку [PERSON] , підтверджуються обставинами встановленими вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2022 року по справі №189/1933/22, що набрав законної сили 27.11.2022 року. Щодо позовної вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1177 даного Кодексу, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 26.12.2020 року по 05.01.2021 року, перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні № 2 КП «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», що підтверджується копією виписного епікризу з історії хвороби №Е 9472 (а.с. 14). Відповідно до вказаного виписного епікризу в період лікування позивачу були призначені ліки, а саме: діоксин у ніс, тулізід, карбамазепін, дескет, стерофундін, вітацертін,улепсан,гліцин,ноофен,1-лізина есцинат, солпадеін, магнекор, ренейро, армаді. Після виписки позивачу було рекомендовано продовжити медикаментозну терапію; діоксидін у ніс №14,вітацертін2,0в\\№14,Ноофен, Гліцин, Серміон, карбамазепін (а.с. 14-зворот). Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Покровська лікарня» з 15.09.2022 року по 29.09.2022 року, з 13.01.2023 року по 23.01.2023 року, що підтверджується медичними документами (а.с. 15-25). Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №133835 від 16.11.2021 року, [PERSON] з 01.11.2021 року встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності загальне захворювання (а.с. 26). Як вбачається з позову, позивач посилається на те, що за період його лікування були витрачені кошти на придбання ліків в сумі 26\~335, 18 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями чеків (3-13). Судом досліджені вказані чеки та встановлено, що чек від 28.12.2020 року на суму 999,81 грн. (а.с. 5, 13), чек від 27.12.2020 року на суму 35,10 грн. (а.с. 5,13), чек від 26.12.2020 року на суму 985,40 грн. (а.с. 9,12), чек від 28.12.2020 року на суму 3298,90 грн. (а.с. 9,12) повторюються. Таким чином, наданими позивачем [PERSON] квитанціями підтверджується сума коштів витрачених на його лікування в розмірі 21\~015,97 грн., яка була відшкодована відповідачем [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується, наданою останнім розпискою [PERSON] , квитанціями про переказ коштів, історіями по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 51-58), на загальну суму 21\~275,00 грн., також поясненнями свідка [PERSON] наданими в судовому засіданні. Судом не беруться до уваги посилання представника позивача на те, що лікуванням позивача [PERSON] займався його батько за власні кошти, та те, що [PERSON] не уповноважував на отримання [PERSON] у його інтересах будь-яких коштів на його лікування, так як на дату отримання грошових коштів вона не являлася дружиною позивача, оскільки вони повністю спростовуються наданими доказами та поясненнями свідка [PERSON] . Крім того, клопотання про допит в якості свідка батька [PERSON] заявлено не було. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Положеннями п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач вказує на те, що моральна шкода складає 300 000,00 грн, які він просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~В той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. \~ \~ \~ \~При цьому, в п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. \~ \~ \~ \~Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. \~ \~ \~ \~У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. \~ \~ \~ \~Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~ \~ \~ \~Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. \~ \~ \~ \~Отже, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань [PERSON] , який після вказаних подій, зокрема, отримання ним тілесних ушкоджень, був змушений неодноразово проходити лікування, а згодом було встановлено групу інвалідності, та моральні та психічні переживання, пов`язані з вишукуванням додаткового часу та додаткових фізичних і психологічних зусиль для організації лікування, а також збору та подачі відповідних документів, з метою відшкодування завданої шкоди та притягнення винної особи до відповідальності. Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував характер вчиненого кримінального проступку, ступінь вини відповідача, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань позивача та дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 300 000 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2684,00 грн., в частині задоволеної вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial