Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь установи чи особам, яким буде передана дитина, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач являється матір`ю померлої [PERSON] . До настання смерті [PERSON] відповідач з дитиною проживали разом із позивачем у м. Богуслав Київської області. Після смерті дружини відповідач не взяв на себе зобов`язання по вихованню, догляду за дитиною, яка важко переживала смерть матері. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, з якою склалися доброзичливі стосунки. Відповідач тривалий час не цікавиться здоров`ям дитини, його освітою, не займається вихованням. Позивач ніколи не створювала перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, відповідач обізнаний щодо місця проживання дитини, однак самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав батька дитини необхідне для встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , оскільки позивач не може в повній мірі виконувати обов`язки щодо онука та мати на нього права передбачені законодавством України. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні по суті вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року справу прийнято до провадження суддею Галаганом В.І. Відповідачем [PERSON] до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, додатково зауважив, що у зв`язку із карантинними обмеженнями він не міг бути присутнім на похованні дружини. Після послаблення карантинного режиму відповідач відвідав могилу дружини та побачився з сином. Весь період перебування дитини в м. Богуслав родичі по лінії дружини відповідача усіляко перешкоджали відповідачу тісному спілкуванню з сином, а тим більше переміщенню дитини до батька в м. Київ, вказуючи на стресовий стан дитини після смерті матері. Зважаючи на емоційну травму дитини після смерті матері, відповідач не наважувався забрати дитину до м. Києва силоміць, оскільки це б супроводжувалося супротивом з боку родичів, що додатково погіршило б травму сина. Відповідач 25.07.2020 року звернувся до Служби у справах дітей Богуславської РДА з проханням допомоги психолога дитині. Працівник Служби зв`язалась з відповідачем та повідомила, що спілкувалася з дитиною і вважає, що на даному етапі потреби у відвідуванні психолога немає, та з огляду на висловлене бажання дитини, останній залишився у м. Богуслав на навчання в місцевій школі з дітьми, з якими вже потоваришував. Позивачем не надано доказів того, що відповідач не бажає спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. (а.с. 63-68) Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач підтримала позов в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви та даної відповіді. (а.с. 109-112) Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Виконавчого комітету Богуславської міської ради Обухівського району Київської області в особі органу опіки та піклування Калінська Ю.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , позивача [PERSON] , представника третьої особи Калінської Ю.А. , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 08.02.2008 року, актовий запис № 400. (а.с. 8) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Богуславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31 березня 2020 року, актовий запис № 105. (а.с. 10) Згідно даних свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого відділом РАГС м. Богуслав Київської області від 16.07.1983 року, матір`ю є [PERSON] . (а.с. 11) За даними Довідки, виданої КП «Богуславблагоустрій» від 11.08.2022 року № 1568, [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований, однак проживає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2019 року разом із позивачем [PERSON] та членами її родини. (а.с. 12, 13) За даними характеристики, складеної директором ОЗО Богуславського академічного ліцею № 1 [PERSON] навчається в ліцеї з вересня 2020 року, зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень, спокійний, товариський, стриманий, доброзичливий, легко йде на контакт; проживає разом із бабусею [PERSON] , яка відповідально ставиться до виховання та розвитку дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями, вдома створені всі житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, в сім`ї відсутнє психічне та фізичне насильство до дитини. (а.с. 14) Крім того, в матеріалах справи наявні психологічна характеристика [PERSON] , підписана [PERSON] однак характеристика не містить документів на підтвердження права О. Фелді на проведення психологічних обстежень та складання офіційних висновків. (а.с. 15) 27.11.2020 року та 05.08.2022 року складено Акти обстеження житлових умов проживання за адресою [ADDRESS] , затверджені Богуславською міською радою Богуславського району Київської області, відповідно до яких дитина [PERSON] , [INFO] , з грудня 2019 року проживає в будинку його бабусі [PERSON] , кімната, в які проживає дитина поділена між ним та братом, хлопчик має власне ліжко та особисте місце для навчання, розвитку, має власний одяг, з 12.03.2020 року дитина не їздить до школи в м. Київ, навчається в Богуславському академічному ліцеї № 1. (а.с. 20-23, 24-29) За даними Довідки від 09.08.2022 року [PERSON] , [INFO] , займається в футбольній команді «Карат» Богуславської ДЮСШ, в період тренувань та участі у змаганнях всі питання, пов`язані з участю та забезпечення всім необхідним, участі у роботі в батьківському комітеті займалися рідні: тітка, дід та бабуся, батько [PERSON] жодного разу не з`являвся і участі у жодному процесі не приймав. (а.с. 30) 25.07.2020 року батько дитини [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Богуславської державної адміністрації із заявою-поясненням, відповідно до якої батьком повідомлено про те, що він не припинив спілкування та підтримку дитини [PERSON] , однак родичі почали чинити опір у спілкуванні з сином. Зважаючи на емоційну травму дитини від смерті матері, він не наважувався забрати дитину силоміць, оскільки це призведе до супротиву та скандалу, що завдасть дитині більшої травми. Враховуючи наведене, батько дитини просить Службу розглянути можливість допомоги психолога в його присутності. (а.с. 69-70, 71) 25.01.2023 року Виконавчим комітетом Богуславської міської ради затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . (а.с. 105-107) Згідно змісту Висновку, Комісією встановлено, що неповнолітній [PERSON] з грудня 2019 року фактично проживає та перебуває на утриманні та вихованні своєї бабусі, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] за вказаною адресою не з`являвся з 01.09.2020 року по теперішній час. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Присутня на засіданні Комісії [PERSON] повідомила, що батько дитини [PERSON] після смерті дочки та протягом тривалого часу не приймав участі у житті хлопчика, хоча вона сприяла постійним зустрічам та спілкуванню [PERSON] з батьком. Впродовж останніх років батько дитини припинив приймати належну участь у вихованні та утриманні сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не відвідує його за місцем проживання, навчання, належним чином матеріально не утримує. Незабезпечення участі [PERSON] у вихованні [PERSON] підтверджено характеристикою [PERSON] . Інформація, характеризуюча особу [PERSON] про наявність чи відсутність заборгованості по сплаті аліментів на користь дитини, про підтвердження чи відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, про перебування чи не перебування на обліку у нарколога чи психіатра, що могло б свідчити про наявність чи відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Про перебування чи не перебування на обліку у нарколога чи психіатра, що могло б свідчити про наявність алкогольної чи наркотичної залежності, а також наявність об`єктивних причин неможливості виконувати батьківські обов`язки, Комісії не була надана та невідома. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина та робить висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є донькою позивача та рідною сестрою покійної матері дитини, [PERSON] . Свідок пояснила, що її сестра та відповідач, були одружені до часу смерті сестри, проживали з дитиною разом до 2018 року, після чого відповідач вигнав сестру з дитиною з дому, після чого вона проживала у двох із сином на орендованій квартирі до 2020 року. Відповідач погрожував позбавити сестру батьківських прав та відібрати у неї сина. Після смерті сестри, неповнолітній [PERSON] , перебував у важкому психологічному стані, тому залишився проживати в родині позивача по справі, дідусем, свідком та її дитиною в м. Богуслав, де після смерті матері відвідує школу, при цьому неповнолітній [PERSON] зареєстрований за місцем проживання бабусі, матері відповідача в м. Києві. Відповідач має на праві власності квартиру, однак свідок не обізнана щодо його місця роботи. Відповідач не був присутнім на похованні своєї дружини, навідався до дитини вже після смерті дружини, матері дитини [PERSON] . Представник Служби у справах дітей телефонувала відповідачу, який поскаржився, що свідок украла у нього дитину [PERSON] та забороняє побачення батька та дитини. Однак, без дозволу відповідача неможливо було влаштувати дитину до школи та неможливо у подальшому оформити необхідні документи, встановити опіку. На протязі шести місяців після смерті дружини відповідач цікавився сином, приїздив до нього в м. Богуслав, придбав дитині мобільний телефон, приймав участь у придбанні канцелярських товарів, одягу та взуття, з метою підготування дитини до школи та відвідування занять з футболу. Відповідач оформив пенсію після смерті матері дитини та щомісячно її перераховував свідку задля утримання дитини, однак припинив надавати пенсію з 28 січня 2023 року, додатково коштів відповідач дитині не надавав. Свідок впевнена, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її розвитком, навчанням та подальшою долею, тому відповідач має бути позбавлений батьківських прав, що надасть можливість позивачу оформити опіку над дитиною. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з статтею 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18) Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, надавши оцінку показанням свідка, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - оскільки в матеріалах справи наявні докази наявності у батька дитини бажання брати участь у вихованні, спілкуванні та у догляді за дитиною; свідок підтвердила надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини та перерахування ним пенсії на дитину; дитина зареєстрована за місцем проживання матері відповідача, який також має на праві власності власне житло; відповідач звертався до Служби у справах дітей та надав пояснення з приводу конфліктної ситуації, яка склалась між відповідачем та родичами дружини відносно дитини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] , аналогічні пояснення відповідач надав суду у письмовому відзиві на позовну заяву та заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, вказував на те, що між ним та позивачем після смерті дружини склались неприязні стосунки, тому позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Таким чином, врахувавши бажання відповідача [PERSON] продовжувати спілкування з сином та приймати участь у його вихованні, співставляючи інтереси окремої особи, у право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача не буде кращим заходом для дитини, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо його безпечного виховання, захисту його здоров`я, не сприятиме захисту його прав взагалі, а навпаки невжиття такого заходу має створити умови дитині і батькові для належного їх спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявляє таке бажання, що, відповідно, створить умови для додаткових гарантій дитини. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відсутність спілкування батька з сином і неприйняття ним участі у його вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є складні відносини, що склалися між сторонами на ґрунті взаємних образ і звинувачень, та судом не встановлено переконливих доказів винної поведінки відповідача щодо нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. У частині шостій статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, надавши оцінку, суд не приймає до уваги Висновок, складений Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради, затверджений 25.01.2023 року, оскільки судом встановлено, що матеріали справи не містять даних про те, що відповідач був повідомлений про день та час засідання комісії та взагалі знав про те, що позивач ініціювала таке звернення до органу опіки і піклування, а також відсутні докази того, що орган опіки та піклування здійснив заходи встановлення зв`язку із відповідачем з метою об`єктивного з`ясування обставин його участі у спілкуванні з дитиною та у вихованні дитини, урахувавши при цьому лише пояснення позивача. Крім того, суд визнає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліментів, оскільки позивачем не визначено особу отримувача аліментів, позивач не являється опікуном дитини, що позбавляє суд можливості надати оцінку наявності підстав вирішення вимог позивача в цій частині позову. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Богуславської міської ради Обухівського району Київської області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed