Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

23.01.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 11 листопада 2021 року за договором позики він передав відповідачу грошові кошти в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, а відповідач зобовязався віддати борг в строк до 01 грудня 2021 року. Але в обумовлений договором строк відповідач борг не повернув та ухиляється від виконання зобовязання. Факт укладання даного договору підтверджується розпискою відповідача. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 11.11.2021 року в розмірі 15000,00 грн., а також на підставі\~ст. 625 ЦК України\~втрати від інфляції в розмірі 3971,63 грн. та 3 проценти річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 488,00 грн. Крім того, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.02.2023 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.21). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення по справі заочного рішення (а.с.28). Відповідач [PERSON] в судові засіданні 29.03.2023 о 10:30 год та 26.04.2023 о 11:00 год. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.25, 30-31), відзив на позов не подавав. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, зі згоди позивача, виносить рішення на\~підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому\~ст.280 ЦПК України. Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 11 листопада 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір позики грошей в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Факт отримання відповідачем грошей підтверджується його власноручною борговою розпискою (а.с.6). Дану суму боргу відповідач зобов`язався повернути до 01 грудня 2021 року. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другоюстатті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046,1047\~ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Статтею 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі та передав [PERSON] кошти в сумі 15\~000 гривень визначені договором позики, що підтверджується розпискою відповідача від 11.11.2021 року. Відповідач [PERSON] отримав дану суму грошей та зобов`язався повернути борг до 01.12.2021 року, проте до вказаної дати та до теперішнього часу суму боргу позивачу не повернув. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики в розмірі 15\~000 гривень підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача згідно статті 625 ЦК України інфляційних нарахувань в розмірі 3971,63 грн та 3% річних в розмірі 488 грн, нарахованих на суму неповернутих відповідачем грошових коштів за період з 02.12.2021 по 01.01.2023 року, то суд прийшов до наступного висновку. В силу статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у редакції Закону України № 2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022 року, встановлено, що\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 58 Конституції України визначено, що\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, Законом України № 2120-ІХ внесені зміни до Цивільного кодексу України та встановлено заборону на застосування статті 625 ЦК України до відносин позики (кредиту) на період дії воєнного стану. Воєнний стан в України оголошено Указом Президента України 24.02.2022 року. Суд зазначає, що хоча Закон України № 2120-ІХ набрав чинності 17.03.2022 року, проте в ньому передбачено зупинення дії статті 625 ЦК України на весь період дії воєнного стану. Таким чином, три проценти річних та втрати від інфляції за порушення виконання грошового зобов`язання підлягають нарахуванню лише з 02.12.2021 року до 24.02.2022 року. Відповідно до розмірів індексу інфляції, зазначених позивачем в розрахунку, в грудні 2021 року індекс інфляції складав - 100,6; в січні 2022 року 101,3 ;\~в лютому 2022 року 101,6 (а.с.7). Інфляційні нарахування = сума боргу х індекс інфляції/100 - сума боргу. Тому, розмір втрати від інфляції за ці місяці складає: -за грудень 2021 року 90 грн /15000 х 100,6 :100-15000=90/; -за січень 2022 року 195 грн /15000 х 101,3 :100-15000=195/; -за лютий 2022 року 240 грн /15000 х 101,6 :100-15000=240/. Отже,\~\~розмір втрат від інфляції за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року\~складає\~525 грн (90+195+240=525). Три проценти річних = сума боргу х 3% : 100% : 365 днів х кількість днів прострочення виконання. Сума трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання за договором позики за період з 02.12.2021 по 23.02.2022 (включно) складає 103,56 грн / 15000 грн х 3% : 100 % : 365 днів х 84 дні прострочення зобов`язання = 103,56 грн). Таким чином, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики від 11.11.2021 року щодо своєчасності повернення коштів не виконав, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] втрати від інфляції в розмірі 525 грн та 3% річних в розмірі 103,56 грн, нарахованих на суму неповернутих відповідачем грошових коштів за період з 02.12.2021 по 23.02.2022 року (включно). Отже, в загальній сумі за договором позики від 11.11.2021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в розмірі 15628,56 грн., які складаються з наступного: сума боргу - 15000 грн., 3% річних 103,56 грн., інфляційні втрати 525 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 15628,56 грн, що становить 80,31 % від ціни позову (19459,63), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 862,20 грн (1073,60х80,31%).

Outcome: partial