Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] до про звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачок на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що він та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24.11.2011 року. Від цього шлюбу в них є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з нього на користь [PERSON] стягнуті на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18.11.2010 року аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.10.2010 року, з дня звернення до суду, до досягнення дочкою повноліття, але не нижче ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що його матеріальне становище погіршилося, оскільки судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 15.10.2020 у справі № 636/3522/20 з нього на користь його іншої дружини [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи із 06.10.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що утримувані з нього аліменти на двох неповнолітніх дітей в цілому складають частину його заробітку, тобто 50% всіх доходів, що перевищує встановлену законом частку, і ставить його в дуже скрутне матеріальне становище, оскільки він працює на Новопокровському комбінаті хлібопродуктів та має заробіток близько 6000 грн. З урахуванням наведеного, просить суд на підставі ч.1 ст. 192 СК України зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18.11.2010 року та судового наказу Чугуївського міського суду Харківської області від 15.10.2020 року з 1/4 до 1/6 частки всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. 21 травня 2021 року відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що стягнуті з позивача на її користь на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18.11.2010 року аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25.10.2010 року, з дня звернення до суду, до досягнення дочкою повноліття, але не нижче ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає приписам ч.2 ст. 182 СК України. Підстав для зменшення розміру стягнутих із [PERSON] аліментів немає, оскільки ним не надано належних доказів, що підтверджують вимоги позовної заяви. Під час розгляду справи позивач [PERSON] та його представник адвокат Мазницький М.М. надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили задовольнити позов за заявленими підставами. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій також зазначила, що позов не визнає та просила відмовити у його задоволені. В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутністю. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.11.2010 року у справі №2-3051/2010р. стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в розмірі частки від всіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.10.2010 року, з дня звернення до суду, до досягнення нею повноліття, але не нижче ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Цим же рішенням стягнуті аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу, починаючи з 26.10.2010 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . З наданої позивачем копії судового наказу Чугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/3522/20, провадження 2-ц/636/656/20 від 15.10.2020 року вбачається, що із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу)платника аліментів щомісяця, починаючи з дня предявлення заяви до суду, тобто з 06.10.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі\~статті 181 СК України\~слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України\~зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,\~\~материнства та стягнення аліментів»\~-\~розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, якi стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~- вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70%. Зі змісту вищенаведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому\~статтею 182 СК України\~передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Отже, законом закріплена можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені\~СК України. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я. Позивач [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог, посилається на те, що утримувані з нього аліменти на двох неповнолітніх дітей в цілому складають частину його заробітку, тобто 50% всіх доходів, що перевищує встановлену законом частку, і ставить його в дуже скрутне матеріальне становище. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану». Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище наведені обставини, суд, оцінивши надані докази, вважає, що [PERSON] не надано належних, допустимих та достатніх доказів погіршення його майнового стану. При цьому суд зазначає, що сам по собі факт того, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не є підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed