Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

26 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що вона перебувала з 18 вересня 2004 року у шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час дочка є повнолітньою, однак продовжує навчання в Київському вищому професійному училищі залізничного транспорту ім. В.Я. Кудряшова. Вона навчається за денною формою навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивач указує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча згідно із законодавством зобов`язаний це робити. Позивач не в змозі самостійно утримувати дочку у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, на проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Відповідач працює та отримує заробітну плату, тому має змогу утримувати спільну дитину. Позивач уважає, що відповідач на підставі ст. 199 СК України зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а тому просить судовим рішенням стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення навчання. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 02 березня 2023 року. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року відкладено розгляд цивільної справи до 01 травня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, а, отже, суд розглядає справу за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання по [ADDRESS] . Однак, поштові відправлення із судовими повістками повторно повернулися до суду із відміткою відділення поштового зв`язку про те, що адресат відсутній за вказаними адресами. Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, крім іншого: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. На підставі ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України суд уважає, що [PERSON] є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Відповідач не повідомляв суду своєї іншої адреси, крім вищенаведених. Крім того відповідач не подав відзиву на позовну заяву, не просив про відкладення розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Отже, суд розглядає справу за відсутності відповідача, який, як зазначалося вище, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання. Однак, суд не постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, оскільки відсутня згода позивача за заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом установлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 жовтня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Також копією вказаного свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджено те, що після реєстрації розірвання шлюбу позивачеві присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 9). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України). Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] , [INFO] , досягла 18 років (а. с. 5). Згідно з довідкою Київського вищого професійного училища залізничного транспорту імені В.С. Кудряшова № 186 від 07 жовтня 2022 року [PERSON] є ученицею Київського вищого професійного училища залізничного транспорту імені В.С. Кудряшова, форма навчання: денна, бюджетна. Прийнята на навчання 01 вересня 2022 року, закінчує навчання 15 лютого 2024 року (а. с. 2). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована разом із матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] (а. с. 3) та копією довідки № 248 про реєстрацію місця проживання [PERSON] за відомостями Носівської міської ради (а. с. 8). Відповідач [PERSON] відповідно до повідомлення Носівської міської ради Чернігівської області № 17-02/2217 від 30 грудня 2022 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Отже, [PERSON] є належним позивачем у цій справі. Вирішуючи питання, чи потребує повнолітня [PERSON] у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги від батька, суд ураховує денну форму навчання у вищому професійному училищі, а також ту обставину, що [PERSON] у зв`язку з навчанням за денною формою не має можливості працювати та не має джерела власних доходів. Тому суд робить висновок про те, що повнолітня [PERSON] у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача [PERSON] . Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач посилається на те, що повнолітня дочка перебуває на утриманні матері. Позивач указує, що дочка у зв`язку з навчанням несе витрати на проїзд до навчального закладу, на проживання, одяг, харчування, підручники. Ураховуючи це, позивач просить стягнути з відповідача аліменти, визначивши їх розмір у частці від заробітку (доходу) відповідача. Разом з тим, позивачем будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану суду не надано. Відповідно до ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом установлено, що [PERSON] , яка є повнолітньою і продовжує навчання, перебуває на утриманні матері [PERSON] , оскілки у зв`язку з навчанням за денною формою навчання не має можливості працевлаштуватися та отримувати самостійний дохід. Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження свого стану здоров`я, матеріального становища, не вказав обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у розмірі, про який просить позивач. Отже, судом встановлені обставини, що дають підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнення аліментів за цим судовим рішенням можливе до настання однієї з умов: досягнення 23 років або закінчення навчання. Зважаючи на те, що згідно з довідкою про навчання повнолітня [PERSON] закінчує навчання 15 лютого 2024 року, тобто ще до досягнення нею 23 років, аліменти за цим судовим рішенням можуть бути стягнуті тільки до 15 лютого 2024 року. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує матеріальний стан повнолітньої дитини, потреби повнолітньої дитини, пов`язані з навчанням. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, а також те, що відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 26 грудня 2022 року, та до закінчення навчання, тобто до 15 лютого 2024 року. Суд уважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та витратам, пов`язаним із навчанням. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved