Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточненого позову, просить: 1) стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 117 827,56 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 2) стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди; 3) стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] вартість проведених експертних досліджень у сумі 3624 грн. 38 коп.; 4) стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 58700 грн. вартість ремонту автомобіля; 5) стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.09.2022 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВА3 2107», д.н.з. в [NUMBER] , по вул. Перемоги в смт Краснокутську, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, скоїв наїзд на автомобіль марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 17.10.2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.\~124\~КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Позивач зазначає, що згідно з висновком експерта № 22245 від 14.10.2022 року вартість матеріальних збитків складає 117 827,56 грн., витрати на експертні послуги склали 3624,38 грн. Крім того, відповідно до акту огляду\~№\~12/18\~складеного\~ТОВ\~«Респект ГАЗ»\~орієнтовна\~вартість\~ремонту автомобіля\~складає\~58700\~грн. Сума загальних збитків складає 190 151,94 грн. Позивач вважає, що [PERSON] , як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки «ВАЗ 2107», д.н.з. в [NUMBER] , повинен відшкодувати йому витрати на відновлення первинного стану автомобіля марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт. Зазначає, що внаслідок ДТП та у зв`язку з цим діями відповідача позивачу було завдано також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу у зв`язку із пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати, та його і до того суворий сімейний бюджет позивача довелося спрямувати на ремонт пошкодженого автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово ставиться, крім того це був перший і улюблений його автомобіль. Від такого стану та нецільового використання сімейних коштів постраждали крім самого позивача і члени його родини, що призвело до розладу стосунків у родині. Раніше позивач разом зі своєю сім`єю часто виїжджали з міста на відпочинок, після тяжкого робочого тижня, а після ДТП така можливість у родини зникла. Багато запланованих раніше справ, що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Через втрату автомобіля позивач не міг виконувати деякі доручення керівництва, які були пов`язані з переїздом. Відтак, розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, проте відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачеві та його родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього, що сталося із позивачем та членами його родини. Розмір душевних страждань позивача і страждань його родини позивач оцінює в 10 000 гривень. Зазначений розмір визначався позивачем із врахуванням усіх страждань, які довелося перенести позивачеві, зокрема: порушення\~звичайного способу життя, негативного виливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з\~дорожно-транспортною пригодою. Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, надав до суду заяву у якій просив призначене на 26.04.2023 року судове засідання провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Кіпенко І.С. у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, надав до суду заяву, у якій просить судове засідання проводить без участі відповідача та його представника. Заперечення та правову позицію викладену у відзиві на позов підтримує. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що 25-26 грудня 2022 року [PERSON] стало відомо про пред`явлення [PERSON] позовних вимог до нього з приводу ДТП, що мала місце 12.09.2022 року. У зв`язку з чим, він надав письмові пояснення. Так, 12.09.2022 року, близько 22.00 год. відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н. [NUMBER] , рухався по вул. Перемоги в смт Краснокутську, який був технічно справний та нічим не завантажений. Рухався по правій смузі автодороги, правими колесами приблизно на відстані 0,5 м, від правого краю проїжджої частини, в темну пору доби з включеним ближнім світлом, зі швидкістю приблизно 50 км/год. Пройшов невеликий дощ, але проїжджа частина була майже суха. Попереду помітив, що на зустріч з включеним ближнім світлом, рухається транспортний засіб. Відстань між автомобілями була приблизно 30-50 м. Після роз`їзду його автомобіля із зустрічним, він раптово виявив на проїжджій частині, по ходу свого руху автомобіль «Шкода», на якому не були включені освітлювальні прилади. Автомобіль «Шкода Рапід» після роз`їзду із зустрічним автомобілем він виявив на відстані приблизно 40 м від свого автомобіля, та задля уникнути зіткнення, він миттєво натиснув на гальма, та викрутив кермо вліво, але одночасно сталося зіткнення автомобілів. Для всебічного розгляду справи, відповідачем було прийняте рішення провести по справі судову автотехнічну експертизу. Так, у висновку експерта № 27 від 10.01.2023 року з обставин справи, при керуванні транспортним засобом за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.09.2022 року, [PERSON] не дотримався п. 12.3 Правил дорожнього руху (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), а [PERSON] при керуванні транспортним засобом в даній дорожньо-транспортній пригоді не дотримався п. 19.4 Правил дорожнього руху (Під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково - аварійна світлова сигналізація). Тобто дії водіїв не відповідали вимогам п. 12.3 та п.19.4 Правил дорожнього руху, та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а отже відшкодування, визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідач позовні\~вимоги визнає\~частково,\~вважає об`єктивним,\~та таким,\~що відповідає\~обставинам справи,\~справедливим визначити\~ступінь вини\~кожного із\~водіїв у\~настанні даної\~дорожньо-транспортної\~пригоди у\~співвідношення 70\~%\~ вина\~ [PERSON] \~та 30\~%\~ступеня вини\~водія [PERSON] ,\~враховуючи обставини\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~та надаючи\~оцінку діям\~кожного із\~водіїв в\~частині допущених\~порушень.\~Однак,\~відповідач не\~згоден з\~правовим підходом\~позивача до\~визначення розміру\~збитків.\~Позивач безпідставно\~сумує вартість\~матеріальних збитків\~визначених експертним\~шляхом 117\~827,56\~грн.\~і орієнтовну\~вартість ремонту\~відповідно до\~акту складеного\~ТОВ «Респект\~ГАЗ». У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд доходить наступного. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини першої ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання\~або оспорювання. Згідно з положеннями\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи\~\~чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної\~в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне судочинство, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності сторін, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною п`ятою та шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частини першої\~статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми, згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У частині першій-третій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 12.09.2022 року о 22 год. 15 хв. по вул. Перемоги в смт Краснокутськ, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований біля узбіччя, та отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 17.10.2022 року у справі № 627/588/22 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП, та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень /а.с. 49-51/. Під час розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення [PERSON] свою вину у скоєному визнав, фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення не оспорював, постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не оскаржував. Постанова набула законної сили 07.11.2022 року. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на засади інституту доказування у цивільному судочинстві, та, відповідно до положень частини четвертої ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 17.10.2022 року у справі №627/588/22, яка набрала законної сили, та якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Як встановлено судом, автомобіль марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору, 2014 року випуску, належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 29.07.2014 року, яке видане Центром ДАІ 6306 /а.с.84/. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року за №85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхувальниками, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року за №1961-IV, є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Страхування, згідно зі ст. 5 Закону №85/96-ВР, може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 7 Закону №85/96-ВР, відноситься до обов`язкового виду страхування. Власниками транспортних засобів, згідно із п.1.6. Закону №1961-IV, вважаються юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. За приписами ст. 3 Закону №1961-IV метою обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням щодо дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , яка мала місце 12.09.2022 року, о 22:15 год. 29.03.2023 року позивачем на свої звернення отримано листа від МТСБУ, з якого вбачається наступне. Згідно з інформацією отриманою з централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ по відношенню до транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] відсутній діючий на дату ДТП (12.09.2022) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто, МТСБУ має підстави вважати, що [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із п.п. а) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, а у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону забезпеченим є транспортний засіб, який зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами відповідальність яких застрахована. Отже, транспортний засіб «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та не є забезпеченим /а.с.205/. Як встановлено судом, всупереч згаданим вище вимогам щодо обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ані позивач, ані відповідач свою цивільно-правову відповідальність як власників наземних\~транспортних засобів не застраховували, відповідний договір не укладали, відтак, страхові поліси на момент дорожньо-транспортної пригоди у них були відсутні, більш того, і матеріали справи доказів зворотного не містять. Отже,\~відповідно до\~листа МТСБУ\~від 29.03.2023\~року, транспортний засіб «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] не відповідає вимогам п.1.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не є забезпеченим. З огляду на зазначене, МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих. Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ця норма встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В п.4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що,\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Так, з матеріалів справи вбачається, що з метою з`ясування вартості матеріального збитку (шкоди) завданого позивачу як власнику автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , останній звернувся до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» з відповідною заявою щодо проведення відповідної експертизи. Так, відповідно до висновку експерта № 22245 від 14.10.2022 року складеного судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Дяченком А.С. за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що мала місце 12.09.2022 року, становить 117 827,56 грн. /а.с. 52-76/. З копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.2695489562.1 від 04.10.2022 року вбачається, що [PERSON] сплатив на користь ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» за проведення експертизи № 22245 кошти в сумі 3 624,38 грн. /а.с. 77/. Відповідно до акту огляду № 12/18 для ремонту транспортного засобу «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , складеного комісією ТОВ «РЕСПЕКТ ГАЗ», орієнтовна вартість ремонту складає 58 700 грн. /а.с.83/. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 117 827,56 грн., та стягнення з відповідача суми вартості за проведення транспортно-товарознавчого дослідження пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу позивача, яка склала 3 624,38 грн. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по вартості ремонту автомобіля, орієнтовна вартість яких, відповідно до акту огляду № 12/18, складає 58 700 грн. Як вбачається з відзиву та документів доданих до нього, представник відповідача [PERSON] адвокат Кіпенко І.С. звернувся до судового експерта-автотехніка [PERSON] зі зверненням від 28.12.2022 року щодо проведення судової автотехнічної експертизи, склавши при цьому відповідний перелік питань /а.с.116/. У висновку\~№ 27\~з приводу\~проведення судової\~автотехнічної експертизи\~від 10.01.2023\~року складеного\~судовим експертом\~Балинським О.П.\~при відповіді\~на питання\~№1\~«як повинен\~був діяти\~в даній\~дорожній ситуації\~водій автомобіля\~«ВАЗ-2107»\~ [PERSON] »\~ зазначено,\~що в дорожній\~ситуації,\~яка виникла\~12.09.2022\~року водій\~автомобіля «ВА3-2107»\~ [PERSON] \~повинен був\~діяти відповідно\~до вимог\~п.п.\~12.2\~та 12.3\~Правил дорожнього\~руху України.\~Відповідаючи на\~питання №2 «чи\~знаходяться дії\~водія [PERSON] \~в причинному\~зв`язку з\~даною ДТП»,\~експертом зазначено,\~що в\~даній дорожній\~ситуації дії\~водія автомобіля\~«ВА3-2107»\~ [PERSON] \~не відповідали\~вимогам п.\~12.3\~Правил дорожнього\~руху України\~і з\~технічної точки\~зору знаходилися\~в причинному\~зв`язку\~з даною\~дорожньо-транспортною\~пригодою.\~Через причини,\~викладені в\~дослідницькій частині\~висновку,\~надати оцінку\~дій водія\~ [PERSON] \~відносно вимог\~п.\~12.2\~Правил дорожнього\~руху України\~не надається\~можливим.\~На питання\~№3 «як\~повинен був\~діяти в\~даній дорожній\~ситуації водій\~автомобіля «Шкода\~Рапід» [PERSON] », експерт зазначив, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Шкода Рапід» [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 19.4 Правил дорожнього руху України. На питання №4 «чи знаходяться дії водія [PERSON] в причинному зв`язку з даною ДТП» зазначено, що в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Шкода Рапід» [PERSON] не відповідали вимогам п. 19.4 Правил дорожнього руху України і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з даною пригодою /а.с.117-124/. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснив суду наступне. Приблизно 13.09.2022 року, близько о 20-21:00 год., вже було темно, він знаходився на подвір`ї за адресою: [ADDRESS] , та почув удар. Вийшовши за подвір`я, побачив, що на узбіччі стояв один автомобіль марки «Skoda» чорного кольору з увімкненою аварійною сигналізацію, після чого свідок зайшов назад до свого будинку. Звернув увагу на те, що вказаний автомобіль завжди стоїть з увімкненою аварійною світловою сигналізацією коли його власник, [PERSON] , приїздить до свого гаражу, який розташований навпроти домоволодіння свідка через дорогу. Хвилин 30 потому до свідка завітали працівники поліції, які повідомили йому про те, що сталося ДТП за участю автомобіля [PERSON] , автомобіль якого був вдарено іншим автомобілем під керуванням невстановленої особи, особу якого пізніше було встановлено, ним виявився [PERSON] . Після чого, [PERSON] було запропоновано бути свідком у справі по ДТП, та він залишився з ними на місці ДТП. Автомобіль [PERSON] стояв на узбіччі всіма чотирма колесами. [PERSON] кожного разу коли приїздить до свого гаража паркуюється саме так: через дорогу від свого гаража передньою частиною автомобіля до вул. Першотравневої. Приблизно рік, майже кожного дня, [PERSON] приїздить до свого гаража, і паркується саме зазначеним свідком способом, після чого переїжджає дорогу та залишає свій автомобіль в цьому гаражі. Свідок зазначив, що візуально, після ДТП, автомобіль марки «Skoda» не переїжджав на інше місце. На автомобілі марки «Skoda» він бачив технічні пошкодження, які локалізувалися в його задній лівий частині. На місці ДТП знаходився лише автомобіль марки «Skoda», іншого автомобіля на місці ДТП не було. Пізніше був присутній сам [PERSON] , до якого працівники поліції ставилися ввічливо, хода його була хитка, та з ротової порожнини останнього, свідок відчував запах алкоголю. Свідок зазначає, що він сам є водієм, та вважає, що пошкодження на автомобілі марки «Skoda» могли бути завдані через велику швидкість автомобіля винуватця. Допитана в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції [PERSON] пояснила суду, що приблизно 13.09.2022 року вона перебувала на добовому чергування разом зі старшим сержантом [PERSON] коли їЇм надійшло повідомлення про ДТП за участю [PERSON] , після якого вона разом з напарником прибули на місце ДТП, що сталося по [ADDRESS] . На місці ДТП вона побачила автомобіль марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , з увімкненими аварійними вогнями, на якому були наявні механічні пошкодження. Власника зазначеного автомобіля на час їх приїзду на місці ДТП не було. Зазначений автомобіль марки «Skoda Rapid» був припаркований праворуч від дороги, в напрямку вулиці Першотравнева, паралельно вулиці Перемоги, автомобіль стояв на узбіччі начебто всіма 4 колесами, точно не пам`ятає. Після чого вони покинули місце ДТП з метою розшуку автомобіля марки «ВАЗ 2107», білого кольору, який нібито був причетний до ДТП, та який, з характерними механічними пошкодженнями в його передній правій частині, пізніше було виявлено на провулку Оболонському, та встановлено, що ним користується [PERSON] . Встановивши місце проживання останнього, вони разом з військовими поїхали до нього додому, де застали [PERSON] з явними ознаками сильного алкогольного сп`яніння, про що свідчив різкий запах алкоголю з порожнини рота, та той факт, що останній майже не тримався на ногах. Спочатку він не розумів, що від нього хочуть поліцейські, та заперечував свою причетність до ДТП, та прослідувавши разом з поліцейськими до місця ДТП, зізнався, що за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2107», білого кольору, перебував саме він. Зазначив, що перед тим як сісти за кермо вживав того вечора спиртні напої в кафе «Пельменна». На пропозицію свідка пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного пристрою «Драгер» та в медичному закладі, останній відмовився. Письмові пояснення [PERSON] надавав 13.09.2022 р., тобто того ж дня, а не через декілька днів чи тижнів після ДТП. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції [PERSON] пояснив суду, що приблизно 13.09.2022 року, перебуваючи на добовому наряді разом з оперуповноваженою [PERSON] , коли їм надійшло повідомлення про ДТП, яке сталося на вул. Перемоги в смт Краснокутську Богодухівського району Харківської області. На місці ДТП знаходився автомобіль марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , який стояв на правому узбіччі, передня частина якого була обернена в напрямку вулиці Першотравнева. Автомобіль винуватця з місця ДТП зник. На автомобілі марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] було помітно механічні пошкодження, які локалізувалися на його задній лівій стороні, було пошкоджено: бампер, фара ліва задня, балка, задні ліве крило, задні ліві двері. На автомобілі марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] були ввімкнені аварійні вогні з передньої сторони справа і зліва, а позаду лише справа, так як ліві задні аварійні вогні було пошкоджено. На місці ДТП власника автомобіля марки «Skoda Rapid» не було, як не було і другого учасника ДТП. В подальшому було встановлено, що ДТП вчинив водій автомобіля марки «ВАЗ 2107», білого кольору, якого потім було виявлено на вулиці Оболонській. Ним виявився [PERSON] . Прибувши да останнього за місцем його проживання, поліцейські застали [PERSON] з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а сам: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невиразна мова, розширені зіниці. [PERSON] погодився проїхати на місце ДТП, де спочатку не визнавав те, що саме ним скоєно ДТП, а потім визнав, що саме він керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», білого кольору, зазначив, що напередодні перебував в кафе «Пельменна», де з товаришами розпивали спиртні напої, після чого сів за кермо зазначеного вище автомобіля. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в Краснокутський лікарні або на пристрій «Драгер», [PERSON] відмовився, обґрунтовуючи це тим, що і без того визнає, що перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що працівники поліції не застосовували до [PERSON] фізичного та психологічного впливу. Зауважив, що механічні пошкодження, які є на автомобілі марки «Skoda Rapid» не могли утворитися при швидкості руху автомобіля під керуванням [PERSON] в 50 км/год, оскільки була вибита задня балка. [PERSON] було роз`яснено його права та обов`язки, транспортний засіб останнього направлено до штраф майданчику. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції [PERSON] , пояснив суду, що 12-13.09.2022 року йому зателефонував [PERSON] і попрохав приїхати на місце ДТП, де останній вже повідомив, що на його припаркований автомобіль марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , здійснив наїзд автомобіль марки «ВАЗ 2107», після чого з місця ДТП зник. На місці ДТП свідок виявив, що автомобіль марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] знаходиться на вулиці Перемоги, частково на узбіччі, частково на проїжджій частині. На автомобілі працював правий показник повороту, були увімкнуті габаритні вогні, лівий задній ліхтар був розбитий і не працював. На місці вже були працівники поліції та складали схему ДТП. Крім автомобіля марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , більше ніяких автомобілів на місці ДТП не було. Зі слів патрульних, автомобіль марки «ВАЗ 2107», білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , яким керував громадянин [PERSON] було виявлено через 2 вулиці, від місця ДТП. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на пристрій «Драгер» та в Краснокутський лікарні, [PERSON] відмовився, намагаючись втекти з місця події. У [PERSON] були наявні зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, невиразна мова. [PERSON] зізнався, що того дня вживав алкогольні напої в кафе «Пельменна». Свідок зауважив, що при швидкості руху автомобіля в 50 км/год, яким керував [PERSON] , такого роду механічні пошкодження, яких зазнав автомобіль марки «Skoda Rapid», не могли бути утворені; вважає, що [PERSON] рухався зі швидкістю не менше ніж 100 км/год. Автомобіль марки «Skoda\~Rapid»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , знаходився на проїжджій частині передніми і задніми лівими колесами, займаючи при цьому приблизно 20 % полоси руху. При такому розташуванні останнього, [PERSON] мав технічну можливість проїхати по полосі руху в попутному напрямку. Дослідивши висновок експерта за №27 від 10.01.2023 року з приводу проведення судової автотехнічної експертизи, судом встановлено, що вихідними даними для проведення експертизи стали відомості зазначені ініціатором проведення цієї експертизи, тобто представником відповідача адвокатом Кіпенком І.С., які той виклав у своєму письмовому зверненні до експерта від 28.12.2022 року. Крім того, у якості вихідних даних, як зазначає у своєму висновку №27 експерт, на його адресу засобами поштового зв`язку, разом зі зверненням, надійшли в упакованому вигляді, не прошиті та не пронумеровані копії матеріалів цивільної справи № 627/764/22 б/н арк. та копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] . Як вбачається з розділу «Вихідні дані» висновку №27, експерт, при її проведенні спирався на відомості, які містилися у зверненні представника відповідача, на відомості зі схеми ДТП від 12.09.2022 року, та на пояснення самого [PERSON] . При цьому, для повноти відтворення подій ДТП, яка мала місце 12.09.2022 року, з метою всебічного з`ясування обставин згаданої події, експерту не було надано у якості вихідних даних пояснення [PERSON] , та свідків, які були присутні того вечора на місці ДТП, та отримана інформація при допиті яких у судовому засіданні має суттєві розбіжності з інформацією, яка міститься у вихідних даних для проведення автотехнічної експертизи. Відтак, просліджується наявність деякої однобокості вихідних даних при проведенні експертизи, що потенційно не могло не вплинути на її висновок. Крім того, суд скептично ставиться як до вихідних даних матеріалів цивільної справи № 627/764/22 та копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , оскільки згадане експертне дослідження проводилося не за оригінальними матеріалами зазначених справ, а начебто за їх копіями, питання про відповідність оригіналам яких залишається відкритим, та викликає у суду неоднозначний сумнів. У своєму відзиві на позов представник відповідача зазначає, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, вважає за справедливе визначити ступінь вини кожного із водіїв у настанні дорожньо-транспортної пригоди у співвідношенні: 70% ступеню вини [PERSON] , та 30 % [PERSON] . Проте, даючи оцінку таким доводам сторони відповідача, суд звертає увагу, що обрана стороною відповідача відсотковість ступеню винуватості учасників ДТП, не містить під собою ніякого тому підґрунтя, зокрема, у справі відсутні будь-які докази того, що саме такі показники ступеню вини, визначені, між іншим, суб`єктивно відповідачем, мають місце в розглядуваному випадку, не містить такого висновку і проведена за ініціативою сторони відповідача судова автотехнічна експертиза. Більш того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б свідчили про наявність вини в діях позивача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 12.09.2022 року, в той час як ухвалена від 17.10.2022 року постанова Краснокутського районного суду Харківської області про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, є для суду преюдиційним фактом в рамках розглядуваної справи, та безумовним доказом вини останнього. З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновку експерта №27 з приводу проведення судової автотехнічної експертизи, складеної від 10.01.2023 року. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно із роз`ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18). Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що [PERSON] , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаного з ДТП, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд доходить висновку, що стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку позивач оцінив у 10 000 грн., буде адекватною та співмірною компенсацією душевних страждань останнього. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~статті 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до приписів\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача в розмірі 2270 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved