Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

14 лютого 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась із позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення [PERSON] 23 років, а саме до [INFO] (при умові продовження навчання). Позов обґрунтований наступними обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси № 521/19309/19 від 27 листопада 2019 року стягувались з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідач сплачував аліменти до повноліття дочки. Вказує, що у зв`язку з тим, що на території України проходять бойові дії, вона разом із дочкою виїхала до м. Краків у Польщі. З 01 жовтня 2022 року [PERSON] була прийнята на стаціонарне навчання на рівні бакалавра на факультет Транспорт Краківської Політехніки ім. Тадеуша Коштюшкі на платній основі. На підставі статусу українця дочка звільнена від оплати з 01 жовтня 2022 року до 30 вересня 2023 року. Строк навчання до 28 лютого 2026 року. Потім дочка почне навчатися на платній основі. Після закінчення рівня бакалавр дочка буде поступати до магістратури. [PERSON] зазначає, що зв?язку із навчанням, їхня спільна з відповідачем донька потребує матеріальної допомоги. На теперішній час дочка перебуває на її утриманні. Відповідач працює у ПАТ «Монфарм» на посаді технолога та отримує щомісячний дохід. Він має можливість допомагати донці у період її навчання, однак не бажає добровільно надавати кошти на її утримання. Позивач не має можливості самостійно утримувати доньку, тому як її доходів не вистачає на її потреби, які включають продукти харчування, одяг, засоби гігієни, поїздки до учбового закладу, учбові приладдя, оплату гуртожитку у розмірі 500 злотих щомісяця, що по курсу Національного Банку України складає 4082 грн. 20 березня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо позову. Обґрунтовуючи свої заперечення, [PERSON] зазначив наступне. Судовим наказом Малиновського районного суду міста Одеси №521/19309/19 від 27 листопада 2019 року з нього стягувались аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно до 01 січня 2023 року. Крім того, станом на 09 березня 2023 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року, та аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року. Вказує, що відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, складених старшим державним виконавцем Монастирищенського ВДВС Валерієм Ситником, у нього наявна заборгованість за судовим наказом Малиновського районного суду міста Одеси №521/19309/19 від 27 листопада 2019 року у розмірі 6088,64 грн., за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року у розмірі 12269,51 грн., за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року у розмірі 7608,43 грн. Зазначає, що працює в ПАТ «Монфарм», інших доходів крім заробітної плати не має. Станом на 09 березня 2023 року із його заробітної плати утримується 50% заробітку, в тому числі 1/6 заробітку на утримання дочки [PERSON] , 1/6 на утримання сина [PERSON] , 1/6 на погашення заборгованості за попередні періоди. Вказує, що на даний час не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй дочці [PERSON] , яка навчається, оскільки із його заробітної плати утримуються аліменти на утримання інших дітей, а також заборгованість з аліментів за попередній період в тому числі і на її утримання. 07 квітня 2023 року представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідачем на надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання дочки. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 12). Судом встановлено, що судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частини усіх доходів з 22 листопада 2019 року до 01 січня 2023 року (а.с. 4). Встановлено, що з 01 жовтня 2022 року [PERSON] була прийнята на стаціонарне навчання на рівні бакалавра на факультет Транспорт Краківської Політехніки ім. Тадеуша Коштюшкі на платній основі. На підставі статусу українця донька звільнена від оплати з 01 жовтня 2022 року до 30 вересня 2023 року. Строк навчання до 28 лютого 2026 року (а.с. 16-17). Позивач вказує, що після 30 вересня 2023 року дочка почне навчатися на платній основі. Крім того, після закінчення рівня бакалавр дочка буде поступати до магістратури. Самостійно утримувати дочку не має можливості, оскільки її доходів не вистачає, а тому вимушена звернутися до суду. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до\~ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу . При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює у ПАТ «Монфарм» на посаді технолога. Відповідно до довідки про доходи, загальна сума доходу [PERSON] з січня 2022 року по грудень 2022 року становить 96467,63 гривень, з яких утримано 57639,43 гривень (а.с. 14). Будь яких інших відомостей про доходи [PERSON] , наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що станом на 09 березня 2023 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року, та аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року. Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, складених старшим державним виконавцем Монастирищенського ВДВС Валерієм Ситником, у відповідача наявна заборгованість за судовим наказом Малиновського районного суду міста Одеси №521/19309/19 від 27 листопада 2019 року у розмірі 6088,64 грн., за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року у розмірі 12269,51 грн., за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року у розмірі 7608,43 грн. (а.с. 40-43). Тобто, станом на 09 березня 2023 року із заробітної плати відповідача утримуються кошти на утримання дочки [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , а також на погашення заборгованості за попередні періоди. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином,\~судом встановлено,\~що матеріальне\~становище [PERSON] є незадовільним, докази того, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання матеріали справи не містять. Враховуючи вищевказані обставини, надаючи оцінку встановленим судом обставинам, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed