Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

15.04.2021 представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача про\~стягнення заборгованості за кредитним договором № СGZ0GК00000061 від 07.03.2008 року. З врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 23.03.2015 по 02.12.2020, що становить 4192,84 Долари США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2020 складає 119705,58 грн.. Позовна заява мотивована тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 07.03.2008 року був укладений кредитний договір № СGZ0GК00000061, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 30\~000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором з кінцевим терміном повернення 07.03.2023 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим 04.06.2013 банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. 24.09.2013 Червоноградським міським судом Львівської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави за вказаним кредитним договором. На підставі ст.599 ЦК України вважає, що договірні правовідносини між сторонами не припинено, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Посилаючись на вказані обставини та ч.2 ст.625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 05.05.2021 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 08.06.2021 за клопотанням відповідача було вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження у справі. 31.05.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив. Вказав, що остання проплата за спірним кредитним договором була здійснена у 2010 році. Зазначив, що він у добровільному порядку виселився із спірної квартири, яка була предметом застави за спірним кредитним договором. Крім того, заочним рішенням суду від 19.05.2015, яке набрало законної сили 18.06.2015, з нього було стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором станом на 06.03.2015 в сумі 70398,47 доларів США, що еквівалентно 1611420,97 грн.. В подальшому ухвалою від 23.07.2019 було відмовлено банку у видачі дублікату виконавчого листа. Вважає, що основну суму боргу у розмірі 24536,26 доларів США банк вже двічі стягував з нього. Тому, на його думку, строк дії договору змінився з моменту ухвалення рішення суду від 24.09.2013, яке набрало законної сили 24.10.203 у справі №459/3164/13-ц. Вказав, що самим спірним кредитним договором не передбачено умови стягнення 3% річних. Також зазначає, що йому відомо, що спірна квартира, яка була в іпотеці, реалізована за вищу суму, ніж він був винен банку. Тому сума заборгованості, на яку просить банк нарахувати 3% річних не підтверджена належним чином. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. 24.06.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідач не виконав свої зобов`язання за спірним кредитним договором у повному обсязі. Сума заборгованості буде уточнена. Щодо строків позовної давності, вважає, що такі не пропущені, оскільки кредитний договір не виконаний та продовжує свою дію до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. 13.08.2021\~представник позивача\~подав уточнену\~позовну заяву,\~в якій\~просив стягнути\~з \~відповідача \~ заборгованість за кредитним договором № СGZ0GК00000061 від 07.03.2008 року, а саме 3% річних від простроченої суми за період з 23.03.2015 по 02.12.2020, що становить 4192,84 Долари США, що за курсом НБУ станом на 02.12.2020 складає 119705,58 грн. згідно наданого розрахунку. Ухвалою від 29.10.2021 було витребувано від позивача докази по справі. Ухвалою від 01.12.2021 у справі залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . 17.01.2022 представник відповідача подав письмові пояснення із заявою про застосування строку позовної давності. Вказав, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 3 % річних є пенею, яка може застосовуватись в разі прострочення грошового зобов`язання, якщо в його умовах не був передбачений такий вид санкції за його порушення. Крім того, таке нарахування можливе лише на грошове зобов`язання у національній валюті. А спірний кредит видавався у іноземній валюті. Вважає, що наданий банком розрахунок не може бути взятий до уваги судом (а.с.102 т.2) Ухвалою від 04.02.2022 по справі було призначено експертизу, провадження у справі було зупинено. 19.04.2022 надійшло клопотання експерта про уточнення експертного завдання та надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-економічної експертизи. Матеріали справи були повернені до суду для вирішення клопотання експерта. Ухвалою від 20.04.2022 провадження у справі поновлено. 06.05.2022 ухвалою витребувано у позивача письмові докази за клопотанням експерта. 01.07.2022 на ухвалу суду позивач надіслав витребувані докази в електронній формі. Ухвалою від 01.07.2022 було повторно направлено на виконання хвалу від 04.02.2022 до \~ Львівського\~науково-дослідного\~інституту судових\~експертиз,провадження у справі було зупинено. 19.12.2022 надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку. Матеріали справи були повернені до суду. Ухвалою від 20.12.2022 провадження у справі було поновлено, експертизу не проведено. Ухвалою від 02.02.2023 підготовче провадження у справі було закрито. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги 20.07.2021. Просив стягнути з відповідача 119705,58 грн. згідно із наданого розрахунку (а.с.73 т.1). Відповідач та його представник в судове засідання 05.05.2023 не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши позовну заяву та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. 07.03.2008 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір№СGZ0GК00000061. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п. 8.1. цього кредитного договорубанк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07.03.2008 року по 07.03.2023 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 34 830,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 30000,00 доларів США на придбання нерухомості, 4830,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2 даного договору (а.с.8-10 т.1). Із метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, того ж дня між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір іпотеки\~, згідно умов якого останній передала в іпотеку банку нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,70 кв.м.. Представник позивача посилався на те, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому 04.06.2013 банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. 24.09.2013 Червоноградським міським судом Львівської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави за вказаним кредитним договором. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.09.2013 у справі № 459/3164/13-ц було звернуто в користь банку стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,70 кв.м., що належила відповідачеві в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним догором в сумі 56108,53 долари США, що станом на 28.05.2013 становить 448307,19 грн.. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ч.1\~ст.598\~ЦК України\~зобов`язання припиняється\~частково або\~у повному\~обсязі на\~підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що в даній справі спір пов`язаний з порушенням цивільних прав кредитодавця. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з\~частиною першою\~статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. З часу коли банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, внесення відповідачем останнього платежа та винесення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не припинило договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено судом, зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано відповідачем у повному обсязі. До позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Також, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що відповідальність за ст.625 ЦК України є по суті пенею і тому слід застосувати до цих вимог річний строк позовної давності. Суд звертає увагу, що заходи відповідальності встановлені ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання та неустойки є різними правовими інститутами. Тому до вимог ст.625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення с триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання с триваючим у наведеній постанові колегія суддів Великої Палати Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тому суд застосовує строк позовної давності не з часу останнього платежу, а три роки з часу звернення з даним позовом до суду. Згідно із наданого представником позивача розрахунку до уточненої позовної заяви (а.с.73 т.1) сума заборгованості за спірним кредитним договором з 24.03.2015 до 02.12.2020 становила 24536,26 USD. З даним позовом банк звернувся до суду 15.04.2021. Отже трирічний строк позовної давності, з якого підлягає стягненню заборгованості, становить з 15.04.2018. Тому суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості частково, за період з 15.04.2018 по 02.12.2020, не виходячи за межі позовних вимог згідно із уточненої позовної заяви. Отже, за період з 15.04.2018 по 31.12.2019 кількість днів прострочення становила 626, тому 3% річних становить 24536,26 доларів США (сума заборгованості за кредитом)?3%?626:365:100=1262,44 долари США. За період з 01.01.2020 по 02.12.2020 3% річних становить 677,76 долари США, що відповідає дійсності та береться судом до уваги. Отже загальний розмір заборгованості за період з 15.04.2018 по 02.12.2020 становить 1262,44 + 677,76 = 1940,20 доларів США. Інших порушень прав відповідача з боку позивача у спірних правовідносинах судом не встановлено. Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст.ст.10,11,60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. Відповідач інших розрахунків та обґрунтованих заперечень щодо доводів позивача не надав. Крім того, суд звертає увагу на наступне. У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу\~України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім цього, згідно із п.6 розділу IV\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Наведене стосується платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, що нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами. В даній справі нарахування 3% річних було проведено до 02.12.2020. Тому суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на ті обставини, що дана заборгованість підлягала списанню. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково і з відповідача слід стягнути в користь банку 3%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості у\~розмірі 1940,20 доларів США згідно із вище наведеним розрахунком, що за курсом НБУ 28,55 станом на 02.12.2020 складає 55392,71 грн.. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~у користь\~позивача підлягає\~стягненню сплачений\~судовий збір\~пропорційно до\~розміру задоволених\~вимог \~830,89\~грн..

Outcome: partial