Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області. В позові [PERSON] зазначила, що відповідно до розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області № 139 від 03 липня 2020 року «Про призначення опіки над дітьми», вона є опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . З часу перебування дітей з позивачем батьки, відповідачі по справі, своїх дітей не відвідували, їх долею не цікавилися , з ними не спілкувалися , не піклувалися про їх фізичний і духовний розвиток , не займалися їх вихованням , матеріально не утримували , свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків. З огляду на це позивач прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] - відносно його дочки. У судовому засіданні позивач підтримала позов , просить задовольнити . Відповідачі до суду не з`явилися , про причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про розгляд справи належним чином та в установлений законом строк, про що свідчать оголошення про виклик , розміщені на веб сайті Судова влада України, відзив не подали. Представник третьої у судовому засіданні підтримав позов , просив задовольнити позовні вимоги. У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачі про слухання справи повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд , вислухавши пояснення учасників процесу , допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема , пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено , що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2010 році. У шлюбі у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей записані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.( а.с.20,91) Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 23.07.2012, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . Рішення набрало законної сили 03.08.2012 ( а.с.17) Згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області, ухваленого 27.04.2020, було вирішено відібрати неповнолітню дитину [PERSON] та малолітнього [PERSON] у батька [PERSON] та матері [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав. Рішення набрало законної сили 09.06.2020.( а.с. 21-27) З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім?ї [PERSON] від 27.05.2020 вбачається, що у будинку останньої, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживають її діти [PERSON] та [PERSON] з бабою [PERSON] . У будинку створені умови для навчання та проживання дітей, продукти харчування у достатній кількості. Мати з дітьми постійно не проживає, інколи їх навідує, мало цікавиться їх життям та навчанням, фінансово не допомагає. Батько дітей з сім?єю не проживає та не підтримує зв?язок, не цікавиться їх життям та навчанням, фінансової допомоги не надає. Дитина [PERSON] потребує постійного медичного нагляду та лікування.( а.с.58) Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області № 138 від 03.07.2020 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» , [PERSON] та [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.( а.с.62) Відповідно до розпорядження голови Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області № 139 від 03.07.2020 «Про призначення опіки над дітьми», опікуном неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] , призначено гр. [PERSON] ( а.с.15-16) Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28.09.2020 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів ,визначено щомісячно стягувати з [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з 20 липня 2020 року. Рішення набрало законної сили 04.11.2020 . ( а.с. 28-30). З рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27.10.2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів вбачається, що з [PERSON] стягнуто щомісячно на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з 28 липня 2020 року. Рішення набрало законної сили 07.12.2020. ( а.с. 31-33). Довідка про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, виданої Краснокутським ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 17.10.2022 № 38, свідчить про те, що за період часу з 01.08.2021 по 01.10.2022 позивачка [PERSON] отримала від відповідачки [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у сумі 185,57 грн. ( а.с. 63) Крім того, в судовому засіданні встановлено , що відповідач [PERSON] також аліменти на утримання дітей не сплачує та має заборгованість по виплаті . Згідно довідок старости Костянтинівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 13.10.2022 № 16-01-09/143 та 16-01-09/143а ,відповідачі [PERSON] та [PERSON] на території старостинського округу не проживають, зовсім не цікавляться та не приймають участі у вихованні та матеріальному забезпеченні свої дітей [PERSON] та [PERSON] .( а.с.18, 61,85) Вказане також підтверджується актом обстеження факту проживання від 13.10.2022, складеним старостою Костянтинівського старостинського округу [PERSON] , депутатом старостинського округу [PERSON] та кур?єром старостинського округу [PERSON] , відповідно до якого позивач разом з дітьми зареєстрована та проживає у будинку [ADDRESS] . У будинку є електропостачання, газове опалення, водогінна мережа, чисто, охайно. Продукти харчування у достатній кількості, є овочі, м`ясо, молочні продукти, крупи, консервація. Створені належні умови для проживання дітей. [PERSON] виконує свої обов?язки щодо виховання дітей. Мати [PERSON] та [PERSON] до дітей не з?являлася близько двох років.( а.с. 14) Відповідно до довідки сімейного лікаря [PERSON] від 14.10.2022, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у АЗПСМ с Костянтинівка з приводу діагнозу МР РВІХЗНІІ хронічна ниркова недостатність І. Вроджена вада ОСВС, стан після апендектомії 22.05.2019. Ускладнений хронічний піелонефрит, вроджена вада серця, затримка фізичного розвитку. ( а.с.11) Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого Краснокутським УСЗН Харківської області, [PERSON] є дитиною з інвалідністю.( а.с.19) Характеристиками Костянтинівського ліцею Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] навчаються у ліцеї , діти проживають з бабою [PERSON] , яка є їх опікуном, та приділяє належну увагу їх вихованню, навчанню, підтримує зв`язок з ліцеєм і класним керівником. ( а.с. 12,13) Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів , які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки і піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 05.10.2021 , орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] , а також позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] ( а.с.59). Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив суду, що є сусідом позивачки [PERSON] і підтвердив, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають з бабою [PERSON] , яка займається їх вихованням та утриманням . Батьки долею дітей цікавляться , проживають окремо та ухиляються від виконання батьківських обов`язків , матеріально дітей не утримують. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачкою надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачами, які свідчать про ухилення від виховання дітей. Судом встановлено , що мати [PERSON] та батько [PERSON] долею дітей не цікавляться , бажання бачитися та спілкуватися з ними не виявляють, не займаються їх фізичним та духовним розвитком, не цікавляться навчанням, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Суд вважає , що позов [PERSON] законний , обгрунтований , підтверджений належними , достовірними та допустимим доказами і підлягає задоволенню , а відповідачі позбавленню батьківських прав. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються законні представники дітей з інвалідністю (п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави в рівних частках підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Крім того під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 17.01.2023, який на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

Outcome: approved