Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

03 січня 2023 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк» про визнання неукладеним договору споживчого кредитування від 01.11.2021 на суму 294237,63 грн між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк». В обґрунтування позову зазначено, що 02.11.2021 позивачу надійшло повідомлення про зарахування на його банківську картку «Райффайзен Банк» кредитних коштів, але позивач жодних кредитних договорів з цим банком не укладав. З цього приводу звернувся до поліції. Вироком суду від 16.12.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Вироком встановлено, що [PERSON] використав мобільний додаток, встановлений на телефоні позивача, та оформив онлайн-кредит на суму 288500 грн, з яких 150000 грн переказав на рахунок своєї матері [PERSON] , решта коштів - [NUMBER] залишилася на рахунку позивача і була заблокована банком після його звернення. Проте банк щомісяця знімає з тієї суми нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Виходячи з наведеного, враховуючи, що договір про споживчий кредит ним не укладався, позивач просив визнати неукладеним договір споживчого кредитування від 01.11.2021 від імені [PERSON] з АТ «Райффайзен Банк» на суму 294237,63 грн. Ухвалою суду від 05 січня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 січня 2023 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив, що він не укладав із відповідачем угоди на отримання від банку грошових коштів, тобто у нього відсутнє зобов`язання по сплаті кредитних коштів та відсотків, а тому просив суд визнати відсутність грошового зобов`язання у [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк» по неукладеному кредитному договору, датованому 01 листопада 2021 року; визнати відсутність у АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання по виплаті коштів згідно неукладеного між даними сторонами кредитного договору. За заявою позивача ухвалою суду від 30 січня 2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на банківський рахунок [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк» [NUMBER] , а саме заборонити АТ «Райффайзен Банк» стягувати з вказаного рахунку будь-які кошти до вирішення судом справи по суті Відповідач подав відзив (а.с. 115-116), в якому просив відмовити позивачу в позові повністю, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідач зазначив, що у зв`язку з оформленням кредиту на рахунок позивача 01.11.2021 було зараховано 288500,00 грн. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що [PERSON] є потерпілим, оскільки інша особа заволоділа його коштами. Вироком суду від 16.12.2022 [PERSON] визнано винним у вчинені крадіжки з банківської карти позивача за допомогою мобільного додатку грошових коштів на суму 150000,00 грн. Після цього на рахунку позивача залишилися кошти в сумі 138500,00 грн. Датою оформлення кредиту є 01.11.2021 року, проте з даним позовом [PERSON] звернувся лише 03.01.2023. Тривале неоскарження в судовому порядку дійсності правочину, відсутність заперечень щодо руху коштів по рахунку, на думку відповідача, свідчить про визнання факту отримання кредитних коштів у сумі 138500,00 грн, наявність відповідних зобов`язань за кредитним договором та прийняття позивачем обов`язку з погашення кредиту. Крім того, згідно з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» клієнт зобов`язаний дотримуватися заходів безпеки, зберігати в таємниці Картку ідентифікації клієнта, автентифікаційні дані, а також під постійним особистим контролем мобільний телефон, не передавати їх стороннім особам, вживати заходи для унеможливлення їх отримання та використання третіми особами для входу в систему та/або користування послугами цієї системи. Отримання доступу сторонньою особою ( [PERSON] ) до телефону позивача та системи «Райффайзен онлайн» свідчить про порушення [PERSON] Правил в частині забезпечення постійного особистого контролю. Таким чином, відповідач зазначає, що кредитний договір №014-RO-82-112087913 від 01.11.2021 є укладеним, кошти у відповідності до умов Договору було перераховано на рахунок [PERSON] , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кузьменко І.О. підтримали позов з підстав, що у ньому зазначені, просили визнати відсутність грошового зобов`язання у [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк» по неукладеному кредитному договору, датованому 01 листопада 2021 року; визнати відсутність у АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання по виплаті коштів згідно неукладеного між даними сторонами кредитного договору. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] є клієнтом АТ «Райффайзен Банк» з 24.04.2017 (а.с. 117). 01 листопада 2021 року через мобільний додаток «Райффайзен Онлайн» о 14:11 год відбулося оформлення кредитного договору (Заява-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-112087913), який був підписаний електронним підписом клієнта [PERSON] , заявка з оформлення підтверджена одноразовим паролем, який був надісланий на фінансовий мобільний номер [PERSON] (а.с. 13-19). 01 листопада 2021 року на рахунок [PERSON] було зараховано 288500,00 грн. 02 листопада 2021 року об 11:17 год [PERSON] зателефонував до Інформаційного центру АТ «Райффайзен Банк» та повідомив, що заявку на отримання кредиту він не подавав, оформлення кредиту було здійснено третьою особою. За результатами даного звернення позивачу було заблоковано доступ до системи «Райффайзен Онлайн», картку заблоковано 02.11.2021 об 11:20 год, що підтвердив в судовому засіданні представник відповідача та підтверджується матеріалами справи, а саме відповіддю менеджера з підтримки процесів розгляду звернень Відділу обробки письмових звернень Управління інформаційного обслуговування клієнтів Департаменту операційного сервісу АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 20). 03 листопада 2021 року СВ ВП №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021211100000138 за заявою [PERSON] про те, що 01.11.2021 невідома особа без його відома відкрила на його ім`я онлайн кредит, в результаті чого шахрайським способом заволоділа грошовими коштами [PERSON] на суму близько 280000 грн (а.с. 8). Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області №604/143/22 від 16 грудня 2022 року визнано винуватим [PERSON] за ч.3 ст. 185 КК України. Судом встановлено, що 01.11.2021 приблизно о 14:10 год [PERSON] маючи доступ до мобільного телефону та персональних даних [PERSON] , реквізитів його банківської картки, використовуючи мобільний додаток, встановлений на мобільному телефоні [PERSON] , здійснив оформлення онлайн-кредиту в АТ «Райффайзен Банк» від імені [PERSON] на суму 288500, 00 грн, після чого [PERSON] здійснив переказ грошових коштів в сумі 150000,00 грн з банківської картки [PERSON] на банківську картку, відкриту на ім`я своєї матері [PERSON] , заволодівши 150000,00 грн потерпілого [PERSON] (а.с. 77-78). Як вбачається з виписки по рахунку, з карткового рахунку [PERSON] . Банком здійснюється автоматичне списання коштів на погашення кредиту. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст.627 ЦК. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує чч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Судом встановлено, що при укладанні кредитного договору №014-RO-82-112087913 від 01.11.2021 було відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] , про що свідчить поведінка позивача одразу після того як він дізнався про кредит та надані суду докази. Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що [PERSON] наступного дня після зарахування на його рахунок коштів, 02 листопада 2021 року зателефонував на «гарячу» лінію банку та повідомив, що заявку на отримання кредиту він не подавав, оформлення кредиту було здійснено третьою особою. Позивачу було заблоковано доступ до системи «Райффайзен Онлайн», картку заблоковано 02.11.2021 об 11:20 год. Після цього звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою. Таким чином, позивач кредитними коштами не користувався, у відповідності до п. 4.8 статті 4 Правил Банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» повідомив банк про помилкове зарахування на його рахунок коштів. Твердження відповідача про те, що тривале неоскарження позивачем в судовому порядку дійсності правочину свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів у сумі 138500,00 грн, наявність відповідних зобов`язань за кредитним договором та прийняття позивачем обов`язку з погашення кредиту, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки [PERSON] невідкладно після того, як дізнався про надходження коштів на рахунок, зателефонував та повідомив Банк про те, що заявку на отримання кредиту він не подавав, оформлення кредиту було здійснено третьою особою. Враховуючи наведене, кредитний договір №014-RO-82-112087913 від 01.11.2021 є неукладеним. Щодо обраного позивачем способу захисту слід зазначити наступне. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Застосування позивачем способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із відповідачем, в даному випадку є належним, оскільки кредитор не ініціював спір і відповідне провадження не було відкрите та така невизначеність триває (з рахунку позивача здійснюються списання за користування коштами, які фактично ним не були отримані та 02.11.2021 були заблоковані відповідачем). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк», а у відповідача відсутнє право вимоги до [PERSON] за Заявою-Договором про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-112087913 від 01.11.2021. Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити наступне. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. За частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Застосування положень статті 1212 ЦК України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно. Таким чином, за наявності для того підстав відповідач не позбавлений права заявити вимогу до позивача про повернення коштів в сумі 288500,00 грн відповідно до ст.1212 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved