Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Зміст заяви У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій, з урахуванням доповнень, просила встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження: м. Жашків, Київської області, яка настала [INFO] на території Абхазії, Республіка Грузія. Вимоги заяви мотивовані тим, що заявниця є дочкою [PERSON] , [INFO] , громадянки України, яка була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та померла [INFO] в селищі Цандріпш Гагрського району, Абхазія, Грузія. Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] за місцем реєстрації не має можливості, оскільки факт смерті стався на території Абхазії, яка є самопроголошеною республікою, і, тому, медичний документ про смерть та довідка про смерть не були прийняті заінтересованою особою для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявниця, звернулась до Посольства України в Грузії для ініціювання звернення до Будинку Юстиції Грузії щодо отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , але отримала відмову. Встановлення факту смерті матері заявниці необхідно для проведення державної реєстрації смерті органами РАЦС України з подальшим отриманням свідоцтва про смерть, прийняття спадщини. У доповненні до заяви від 20.12.2021 заявниця зазначає, що на початок грудня 2020 року вона звернулась до Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві за телефоном, де їй повідомили, органи РАЦС України не мають законного механізму щодо видачі свідоцтва про смерть особи, яка померла на вказаній території. Також заявниця звернулася до Посольства Грузії в Україні за телефоном гарячої лінії, де їй співробітник посольства пояснив, що вказане питання не є компетенцією консульської служби Посольства Грузії та зазначив, що у випадку настання смерті громадянина України за кордоном, реєстрація смерті проводиться консулом України за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тiла померлого або за місцем поховання. Вдруге заявниця звернулась до консульської служби Грузії в Україні 17.12.2021 з питанням, чи може консульство Грузії надати їй інформацію, що компетентними органами Грузії не видавалося свідоцтво про смерть [PERSON] , громадянки України. Відповідь, яку заявниця отримала з Агентства через Посольство України в Грузії свідчить, що факту смерті [PERSON] , громадянки України компетентними установами Грузії не зареєстровано. 16.12.2020 заявниця звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення нарахування пенсії [PERSON] за фактом смерті, зазначивши, що надасть копію свідоцтва про смерть після закінчення юридичних дій щодо встановлення факту смерті. На свою заяву заявниця отримала позитивну відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. У доповненні до заяви від 18 травня 2022 року заявниця просить суд встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження місто Жашків, Київської області, яка настала [INFO] на території Абхазії, Грузія. Заявниця просила врахувати, що інших можливостей, крім постановлення судового рішення про встановлення юридичного факту смерті громадянки України [PERSON] , померлої на території Абхазії, Грузія, не існує. Пояснення заінтересованої особи У поясненнях заінтересованої особи від 22.12.2021 представник заінтересованої особи зазначає, що встановлення факту смерті особи необхідно заявниці для проведення відповідної державної реєстрації, у разі якщо реєстрація не була проведена компетентним органом іноземної держави та просить звернути увагу, що політично коректним та правильним зазначенням регіону Грузії, що перебуває під тимчасовою окупацією є - «Абхазія, Грузія». Також повідомлено, що державна реєстрація смерті, після закінчення року з дня її настання, передбачає проведення перевірки наявності актового запису про смерть за місцем проживання, смерті та поховання померлої особи, крім випадків проведення державної реєстрації смерті на підставі судового рішення, ухваленого відповідно до статті 317 ЦПК України, якою врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, яка передбачає можливість негайного виконання рішення. Враховуючи, що заява містить прохання встановити факт смерті, який настав не на території України, як це передбачає стаття 317 ЦПК України, а в іноземній державі, що потребуватиме проведення перевірки наявності відповідного актового запису, складеного компетентним органом Грузії, відділ заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині негайного виконання судового рішення. Рух справи Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року - без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2023 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.05.2023 прийнято до розгляду вказану справу та призначено судове засідання. У судове засідання 15.05.2023 з`явилася [PERSON] , підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Обставини справи встановлені судом [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уроженка міста Жашків, Київської області, зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживала на території Абхазії, Грузія. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 20). На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , заявницею надано копію медичного свідоцтва про смерть від 30.11.2020 (а.с. 8-9), копію довідки про смерть № 54 від 12.02.2021 (а.с. 10), яка видана РАЦС Гагрського району Абхазії, згідно з якими [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селищі Цандріпш, Гагрського району, Абхазія. Оригінали медичного свідоцтва про смерть від 30.11.2020 та довідки про смерть № 54 від 12.02.2021 судом оглянуто в судовому засіданні. У медичному свідоцтві про смерть від 30.11.2020 та довідці про смерть № 54 вказано причину смерті [PERSON] - «гостре порушення мозкового кровообігу». Заявниця зверталась до Посольства України в Грузії щодо проведення реєстрації смерті своєї матері. Згідно з відповіддю Посольства України в Грузії № 6135/19-560-40311 від 14.06.2021 (а.с. 11-12) у відповідь на звернення щодо реєстрації смерті громадянки України [PERSON] повідомлено, що Посольством надіслано відповідний запит до Агентства з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії. За отриманою інформацією, ЮОПП - Агентство з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії здійснює реєстрацію будь-якої особи, яка померла в Грузії, в порядку, встановленому законом Грузії «Про акти громадянського стану», зокрема, згідно зі статтею 72 цього закону, для цілей реєстрації смерті, документами, які підтверджують смерть особи, є: а) медична довідка про смерть, б) рішення уповноваженого органу про встановлення юридичного факту смерті особи; в) рішення суду про оголошення особи померлою тощо. Згідно з першим пунктом статті 8 Закону Грузії «Про окуповані території» від 23 жовтня 2008 року незаконним є будь-який орган (посадова особа), яка створена (призначена/обрана) не в порядку, передбаченому законодавством Грузії або/та в будь-якій формі фактично здійснює на окупованих територіях законодавчі, виконавчі чи судові функції або іншу діяльність, яка належить до функцій органів державного або місцевого самоуправління Грузії, а згідно з пунктом 2 цієї статті, будь-який акт, виданий зазначеними органами не вважається дійсним і не спричиняє правових наслідків, крім випадків, коли зазначений акт розглядається у встановленому законодавством Грузії порядку з метою встановлення громадянства Грузії, видачі нейтрального посвідчення особи, нейтрального проїзного документу, встановлення факту народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу, смерті, легітимного проживання особи в Абхазькій автономній республіці або Цхінвальському регіоні (колишній Південній Осетії) та його реєстрації. Згідно зі статтею 521 наказу Міністра юстиції №18 від 31.01.2021 «Про затвердження порядку реєстрації актів громадянського стану», орган реєстрації актів громадянського стану має право реєстрацію смерті особи, померлої в Грузії, здійснювати за актом/документом, виданим незаконними органами (посадовими особами) на окупованих територіях, якщо факт смерті особи підтверджується на підставі довідки/документу, виданого уповноваженим легітимним органом і інформація/дані, які зазначені в акті/документі, виданому передбаченими цією статтею органами, відповідають даним, що зберігаються в Агентстві, у випадку наявності таких. У разі невідповідності інформації/даних даним, що зберігаються в Агентстві, реєстрація смерті здійснюється за даними Агентства. Оскільки медична довідка про смерть № 51, яка додається до листа від 14.04.2020, видана нелегітимним, незаконним органом i в Агентстві відсутня інформація/дані про [PERSON] , Агентство позбавлене можливості здійснити реєстрацію смерті зазначеної громадянки на підставі представленої довідки. Посольством України в Грузії додатково повідомлено, що згідно з пунктом 3 статті 8 Закону Грузії «Про окуповані території», можливість встановлення факту громадянського значення на окупованих територіях забезпечується відповідно до Закону Грузії «Про реєстрацію актів громадянського стану», а відповідно до статті 90 зазначеного Закону, орган реєстрації актів громадянського стану має право встановити юридичний факт смерті особи на території Грузії у певний час та за певних обставин, якщо неможливо отримати документи, що підтверджують цей факт іншим способом, або повернути втрачений документ, або якщо це пов`язано з непомірними витратами та зусиллями. Крім того, 17.12.2020 заявниця направила до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві електронне звернення, в якому повідомила про смерть [PERSON] . У відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 30.12.2020 зазначається, що викладені факти у зверненні щодо пенсійного забезпечення [PERSON] Головним управлінням взято до уваги. Після отримання свідоцтва про смерть рекомендовано звернутися до відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр), за адресою: [ADDRESS] , із заявою про отримання допомоги на поховання та надати наступні документи: оригінал паспорта; оригінал ідентифікаційного кода; оригінал свідоцтва про смерть; оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (а.с. 41-42). Відповідно до розділу 3 Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 № 90/5/191 (г1066-04), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 червня 2001 року за № 473/5664, реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, довідки про смерть, виданої компетентними органами, держави перебування. Відповідно до статті 24 Договору між Україною та Республікою Грузія про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах у справах про визнання безвісно відсутнім, оголошення померлим та встановлення факту смерті компетентні установи тієї Договірної Сторони, громадянином якої була особа у той час, коли вона за останніми відомостями була живою. Установи однієї Договірної Сторони можуть визнати громадянина іншої Договірної Сторони безвісно відсутнім, померлим, а також встановити факт його смерті за клопотанням осіб, що проживають на її території, якщо їх права та інтереси ґрунтуються на законодавстві цієї Договірної Сторони. У випадках, які передбачені пунктами 1 та 2 цієї статті, установи Договірних Сторін застосовують законодавство своєї держави. Відповідно до Постанови парламенту Грузії «Про окупацію територій Грузії російською федерацією» від 29 серпня 2008 року колишня Південно-Осетинська автономна область і Абхазька автономна республіка оголошені територіями, окупованими російською федерацією. Згідно з Законом Грузії «Про окуповані території» окупованою територією є, зокрема, територія Абхазької автономної республіки. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Верховний Суд у постанові у справі від 15.09.2021 № 367/2656/20, скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій і передаючи справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, визнав помилковими висновки судів про те, що ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави та вказав, що помилковість таких висновків полягає у тому, що невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У цій справі, заявником є громадянка України, яка просить встановити юридичний факт: факт смерті її матері - громадянки України [PERSON] , яка померла на окупованій території Грузії, а саме на території Абхазії. З огляду на зазначене, суд вважає факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки міста Жашків, Київської області, яка померла [INFO] , у віці 84 років в селищі Цандріпш, Гагрського району, Абхазія, Грузія, встановленим. При цьому, законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть її матері, видане державним органом України. Відповідно до пункт 8 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Негайного виконання рішення суду про встановлення факту смерті на окупованих територіях інших держав законодавство України не передбачає, у зв`язку з чим дане рішення не підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved