Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

23.01.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Соник В.В., до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів. Вказує, що 01.09.2022 між позивачем, як замовником, та відповідачкою, як виконавцем, було укладено договір на виготовлення пам`ятника, за яким виконавець зобов`язується виготовити пам`ятник за заданими розмірами та на підставі побажань замовника, а замовник прийняти та оплатити результат робіт, відповідно до замовлення. В день підписання договору, згідно п.п. 2.2., [PERSON] сплатив 60 000 грн. Договором визначено термін виготовлення до 02.11.2022, згідно п.п. 2.3. Однак станом на час подачі позову виріб, який повинен був бути виготовлений до 02.11.2022 виготовлений не був. Вказує, що побажання [PERSON] , як замовника, полягали у наступному: пам`ятник з двох типів граніту сірого та чорного кольорів; складається з трьох стел, дві з чорного граніту, одна із сірого граніту; на стелах з чорного граніту гравіювання обличчя чоловіка та жінки з ім`ям та по батькові; на стелі сірого кольору, яка розташовується між двома чорними, хрест і прізвище. Зазначає, що [PERSON] від подальшого виконання робіт відмовляється, доки відповідач не усуне усіх недоліків своєї бездіяльності до роботи, на яку він надав гарантію, або поверне йому кошти у розмірі 60 000 грн. за невиконання робіт по виготовленню та встановленню пам`ятника. Оскільки відповідачем умови договору у встановлений строк не виконані, роботи не зроблені, пам`ятник не виготовлений, оспорюваний правочин є припиненим. Також посилається на підстави визнання недійсності правочину та визнання такого недійсним, якщо одна із сторін ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Введення споживача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та використання нечесної підприємницької практики є підставою для визнання договору недійсним. Звертає увагу суду і на те, що держава забезпечує позивачем захист їх прав, а виробник зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості. В разі виявлення недоліків споживач має право вимагати безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, відшкодування недоліків. Також вказує, що відповідачці надсилалася претензія-вимога із пропозицією повернути передплату у сумі 60 000 грн., однак станом на 18.01.2023 жодної відповіді не надходило, а тому вважає, що відповідач ухиляється від вирішення питання про повернення коштів. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми просить суд задовольнити позов та визнати недійсним договір на виготовлення пам`ятника, укладений 01 вересня 2022 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] та стягнути з відповідачки на корить позивача суму сплаченого авансу в розмірі 60 000 гривень. Також заявляє про понесені витрати на правову допомогу у розмірі 24 000 грн., які просить стягнути із відповідачки та покласти на неї судові витрати. Відзив на позов відповідачем та його представником подано не було. Позовна заява 23.01.2023 передана на розгляд судді Асташева С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 (а.с.31). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 24.01.2023 (а.с.32) відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 01 лютого 2023 року, яке за клопотанням відповідачки у зв`язку із необхідністю залучення представника та подачі відзиву відкладено на 15.02.2023 та в подальшому за клопотанням представника відповідачки на 03.03.2023. Також сторонами у судових засіданнях долучалися докази до матеріалів справи, на підтвердження своїх позицій, та надавалися оригінали договорів у екземплярах кожної із сторін Договору. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. У судовому засіданні представник позивача адвокат Соник В.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав про те, що договір, згідно домовленостей сторін, не був виконаний у строк. Просить врахувати, що пам`ятник встановлено не було, а наявні у матеріалах справи заява ФОП [PERSON] свідчить, що остання зобов`язалася виготовити та встановити пам`ятник і в подальшому прибрати територію після таких дій. Позивач [PERSON] підтримав позицію свого представника. У судовому засіданні також вказував про те, що пам`ятник не є цільним а складається лише із різних плит, які грубо нарізано без відповідної обробки. Відповідач хоче оплату усієї суми, однак роботи у повному обсязі не виконано. Об`єм виконаних робіт не вираховано, як і суми за здійснені роботи. Представник відповідача [PERSON] у судових дебатах вказав на те, що долучено оригінал договору за яким відповідач виконала погоджені роботи по виготовленню пам`ятника, а отже свої зобов`язання за договором виконала у повному обсязі. Таким чином просить відмовити у задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також заперечила проти позовних вимог, вказала на те, що виконала замовлення, виготовила пам`ятник, однак позивач не прийняв роботи. У судовому засіданні повідомила, що заключала договір на виготовлення пам`ятника, а питання встановлення його повинно було вирішуватися пізніше, оскільки на таке потрібен дозвіл. Про встановлення пам`ятника укладається окремий договір. На сьогодні роботи по виготовленню пам`ятника не були оплачені в повному обсязі. У судових дебатах також підтримала позицію свого представника. Заслухавши позицію сторін та їх доводи, дослідивши подані матеріали справи та долучені до них докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , як замовником, та відповідачкою ФОП [PERSON] , що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2003390010001022370, як виконавцем, 01.09.2022 укладено договір на виготовлення пам`ятника за яким виконавець зобов`язується виготовити пам`ятник за заданими розмірами та на підставі побажань замовника, а замовник прийняти та оплатити результат робіт, відповідно до замовлення (п.1.1. Договору). При цьому у п.1.3 Договору вказано, що опис характеристик виробу міститься в Додатку 1. Також вказано, що загальна сума договору становить 120 000 грн., однак в день підписання замовник сплачує виконавцю ___% від загальної договірної ціни, решта сплачується не пізніше ніж через три дні після повідомлення замовника про готовність виробу (п.2.2. Договору). У п. 2.3. Договору вказано, що термін виготовлення виробу до 02.11.2022 (за умови оформлення Додатку 1 та внесення авансу в день підписання договору). В разі невмотивованого розірвання договору на будь-якому етапі виготовлення виробу з моменту підписання цього договору, виконавець залишає за собою право вимагати відшкодування завданих збитків за фактом втраченого прибутку та понесених витрат, а також не повертати частину або повністю внесену замовником передоплату. Домисли і зміна особистої думки не є обґрунтованою причиною для розірвання договору (п.2.5. Договору). Також у п. 3 Договору вказано про форс-мажорні обставини, зокрема військові дії, які звільняють сторони від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, однак при посиланні на них сторона повинна сповістити іншу сторону про їх настання. Також у п. 2.4. Договору вказано, що у випадках, не передбачених ним, застосовується цивільне законодавство України. Такий Договір підписано сторонами . У додатку 1 до Договору вказано суму договору 120 00 гривень та вказано про передоплату 60 000 гривень (прописом 30 000 + 30 000) та про її оплату 01.09.2022 [PERSON] також зазначено розміри цоколю 190х240, арки та надгробної плити. Також позивач долучає копію надісланої відповідачу претензії - вимоги із пропозицією повернення передоплати за вих. № 28/12-22 від 28 грудня 2022 року та дані щодо її надсилання та отримання, які свідчать, що поштове відправлення отримане відповідачкою особисто 04.01.2023 (а.с. 14-17). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у м. Чернівці, про що складено відповідний актовий запис № 1364, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 01 липня 2015 року (а.с.11). Разом із тим, померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 листопада 1982 року (а.с.10). Тобто Договір був укладений позивачем з метою встановлення пам`ятнику своєму померлому батьку. Також судом встановлено, що відповідач - [PERSON] , зареєстрована 11.08.2022 за № 2000380000000056952 як фізична особа-підприємець, згідно даних Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, останній відкрито наступні види економічної діяльності: 42.91 будівництво водних споруд (основний); 23.70 різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю; 42.21 будівництво трубопроводів; 43.13 розвідувальне буріння; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 інші будівельно-монтажні роботи; 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціальних магазинах; 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах. (а.с.22). Долучено копію Витягу № 27177 з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] (а.с. 23). Згідно даних відповіді МКП «Спецкомбінат» № 535/01-05 від 05.12.2022 підприємство повідомляє, що [PERSON] звертався до них за дозволом на установку намогильної споруди на місці поховання родича, а саме: будівництво подвійного пам`ятника на могилі [PERSON] , свідоцтво № [NUMBER] та ремонт вже існуючого пам`ятника [PERSON] свідоцтво № [NUMBER] . Ці роботи мала виконати ФОП [PERSON] . Також вказано, що ремонтні роботи не реєструються (а.с.18). До матеріалів справи долучено копію Договору № 31 від 07 жовтня 2022 року, укладеного між МКП «Спецкомбінат», як виконавцем технічного нагляду, та [PERSON] , як надавачем послуг про послуги з технічного нагляду за наданням Надавачем послуг з виготовлення, встановлення намогильних споруд, елементів благоустрою могил, проведення ремонтних робіт споживачами на територіях кладовищ, які утримуються МКП «Спецкомбінат», що знаходяться в м. Чернівці. У договорі вказано, що виготвлення та встановлення намогильних споруд та елементів благоустрою могил проводиться в межах наданої земельної ділянки для місць поховання: одинарний - 1,50 м. х 2,0 м.; подвійний - 2,20 м. х 2, 20 м.; родинний - 3 м. х 2, 20 м. Також вказано, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.10.2022, містяться підписи сторін (а.с.19-20). До договору долучено додаток 1, що містить визначення вартості послуг з технічного нагляду, згідно калькуляції від 01.09.2022 (а.с.21). Також суду надано копію заяв [PERSON] , адресованої директору МКП «Спецкомбінат», у якій останній просить дозволу на установку подвійної намогильної споруди на місці поховання родини [PERSON] , роботи по встановленню буде виконувати [PERSON] з 12.10.2022 по 21.10.2022. У заяві міститься підпис позивача 06.102022 та підпис відповідачки 11.10.2022 (а.с.24). Представник відповідачки, у судовому засіданні, діючи в інтересах [PERSON] , долучив фото виготовленого на виконання Договору від 01.09.2022 пам`ятника, а також копію підготовленого відповідачкою, як постачальником Акту приймання передачі від 27 жовтня 2022 року за яким відповідач планувала передати замовнику виготовлений виріб: арку (3 шт), надгробну плиту (2 шт), полосу (4 шт) полосу термо (4 шт), загальною вартістю 120 000 грн. Підпис замовника - позивача [PERSON] у Акті відсутній. На підтвердження факту повідомлення позивача про роботи з виготовлення пам`ятника та їх завершення у строк, визначений договором, [PERSON] долучає роздруківка-скрін із їх переписки у вайбер, згідно якої 27.10.2023 [PERSON] нагадує позивачу [PERSON] про те, що договір на виготовлення пам`ятника розриває, оскільки всі роботи з виготовлення зупинені, так як не внесено кошти за виконані роботи та матеріал. Також 30 жовтня 2022 року позивач вказує, що у договорі зазначена загальна сума робіт, а оскільки всі роботи в повному об`ємі не виконані, просить порахувати вартість матеріалів і виконаних робіт за які має розрахуватися. Відповідач долучає фото виготовленого пам`ятника, а позивач фото із місця поховання. Також суду надано лист за вих. № 01-23 від 19.01.2023 адресований представнику замовника [PERSON] - адвокату Сонику В.В. у якому вказано про те, що викладені у вимозі заяви не відповідають дійсності, так як виготовлено виріб на 100 % готовності на підставі побажань замовника, про що останнього було неодноразово повідомлено. Натомість вказано, що замовник на виклики для прийняття виробу не з`являється, результати робіт не оплатив, виріб не забрав. Таким чином, станом на 19.01.2023 заборгованість замовника перед виконавцем становить 60 000 грн. Також вказано про те, що додаткових договорів на надання вантажних, логістичних, монтажних та інших послуг між сторонами не укладалося, а укладений 01.09.2022 Договір не містить таких зобов`язань. Крім того до матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем долучено копію Договору про надання правової допомоги від 10.11.2022, укладеного між позивачем та його представником - адвокатом Соником В.В., документи на підтвердження повноважень захисника та квитанцію № 10/11/222 від 15.11.2022 про оплату послуг правової допомоги, супровід у справі про захист прав споживачів, у розмірі 24 000 гривень (а.с.25, 26-26, 28, 29). Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить із наступних правових норм. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно ч.1 статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч.1 ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Стаття 872 ЦК України передбачає, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч.3 ст.865 ЦК України). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. На час укладення договору Відповідач здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. Відповідно до ч 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі договору підряду, які регулюються положеннями ЦК України, а також ЗУ «Про захист прав споживачів» у їх системному зв`язку. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір підряду, укладений між сторонами стосувався виготовлення пам`ятника та відповідач, як виконавець, зобов`язалася виготовити пам`ятник за заданими розмірами та на підставі побажань замовника - позивача, а замовник прийняти та оплатити результат робіт, відповідно до замовлення (п.1.1. Договору). У своєму позові [PERSON] вказує про те, що його побажання як замовника, полягали у наступному: пам`ятник з двох типів граніту сірого та чорного кольорів; складається з трьох стел, дві з чорного граніту, одна із сірого граніту; на стелах з чорного граніту гравіювання обличчя чоловіка та жінки з ім`ям та по батькові; на стелі сірого кольору, яка розташовується між двома чорними, хрест і прізвище. Згідно долучених відповідачем фото виготовлених частин, з яких складається пам`ятник, такий дійсно виготовлено з двох типів граніту сірого та чорного кольорів та складається з трьох стел (дві з чорного граніту, одна із сірого граніту) та на стелах з чорного граніту міститься гравіювання обличчя чоловіка та жінки з ім`ям та по батькові, а на стелі сірого кольору відповідно міститься хрест і прізвище. При цьому у судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала про те, що повідомляла позивача про факт виконання робіт, що було завершено вчасно (у визначений в договорі строк до 02.11.2022), однак останній не приходив до неї, не оглядав результат роботи, не здійснив оплату за виконані роботи. На виконання робіт підготовлено відповідний Акт приймання передачі від 27 жовтня 2022 року за яким відповідач планувала передати замовнику виготовлений виріб: арку (3 шт), надгробну плиту (2 шт), полосу (4 шт) полосу термо (4 шт), загальною вартістю 120 000 грн. Також зауважує, що укладеним між сторонами договором було визначено порядок виготовлення пам`ятнику, а не його встановлення, адже на встановлення пам`ятника укладається окремий договір та потрібно отримувати дозвільні документи. Враховуючи, що позивач за виготовлений пам`ятник не розрахувався, [PERSON] повідомила його про припинення виконання усіх робіт, до моменту повного розрахування за виконані роботи по виготовленню пам`ятника, адже позивач сплатив лише 60 000 грн. при укладенні договору, а решта суми у розмірі 60 000 грн. повинна була бути сплачена по закінченню робіт з виставлення пам`ятника. Також відповідач зауважила, що пам`ятник було виготовлено у відповідності до побажань замовника, останній належної якості, а також, що недоліків у виконаній роботі немає. Таким чином відповідачем виконано взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Статтею 203 ЦК наведено вичерпний перелік умов, при дотриманні яких договір буде дійсним, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Стосовно оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Тобто, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. При цьому припинення договору не є перешкодою для визнання його недійсним у судовому порядку, за наявності для цього підстав. Позивач у своєму позові посилається на введення його в оману та використання відповідачкою нечесної підприємницької практики, що в свою чергу є підставою для недійсності правочину. Статтею 230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України), тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Натомість за встановлених судом обставин, підтверджених дослідженими доказами, позивач не довів обставин, які б свідчили про ведення його в оману відповідачкою, згідно з ст. 230 ЦК України, не довів самого факту обману, наявність умислу в діях [PERSON] та не зазначив конкретних обставин та істотність їх значення, щодо яких [PERSON] введено в оману. Статтями 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено додаткові підстави визнання договору (чи його умов) недійсним. Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч.5, 6, 8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Несправедливими згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п.11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13). Перелік несправедливих умов у договорі з споживачем не є вичерпним (ч.4 ст.18 цього Закону). За приписами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється, зокрема, у формі будь-якої діяльності (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Частиною 2 статті 19 вищевказаного Закону передбачено, що підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Варто зауважити, що принцип добросовісності є одним із засобів обмеження принципу свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору. Зміст цього принципу полягає в тому, що умови правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. Позивач зазначає, що відповідач вдалася до нечесної підприємницької практики, ввівши позивача в оману та не надавши інформацію про інші істотні умови договору. Твердження позивача про те, що на момент укладення договору йому не було повідомлено всю необхідну інформацію про умови договору, зокрема про що саме суд розцінює критично. Посилаючись на факт введення його в оману, позивач не конкретизує з приводу чого саме його було введено в оману, які істотні умови договору приховувалися віднього. Відтак, аналізуючи умови оспорюваного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в ньому несправедливих умов чи його здійснення відповідачкою [PERSON] з використанням нечесної підприємницької практики, а твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як небажання виконувати взяті на себе договірні зобов`язання та спосіб захисту власних інтересів. Даних які б свідчили про те, що позивач не отримав до укладення договору всю необхідну інформацію згідно приписів Закону України « Про захист прав споживачів» та що з ним не було погоджено усі істотні умови договору - судом не встановлено. Зі змісту укладеного сторонами договору не вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містять вони і будь-яких інших несправедливих умов. Перед погодженням договору позивач міг безперешкодно ознайомитися з умовами договору та взятими на себе зобов`язаннями відповідача, а також був вправі підписувати такий договір чи вибрати іншого підрядника. Дослідивши зміст спірного договору, суд не встановив умов, які є агресивними, несправедливими та могли позивача ввести в оману. Тим не менше, відповідач запропонувала позивачу свої умови договору про надання послуг, які [PERSON] добровільно прийняв та погодився з ними, про що свідчить власноручний підпис у спірному договорі. Зміст спірного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Також не вбачається будь-яких умов, що завдавали б шкоди позивачу, як споживачу. Крім того, суд зауважує, що відповідно до положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог щодо нечесної підприємницької діяльності шляхом введення позивача в оману, [PERSON] суду не надано. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що в ході розгляду справи судом не встановлено підстави з якими закон пов`язує можливість визнання недійсним договору на виготовлення пам`ятника, укладений 01 вересня 2022 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] та те, що укладенням оспорюваного договору були порушені права [PERSON] , а відтак у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання договору недійсним, а відтак відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з відповідачки на корить позивача суми сплаченого авансу в розмірі 60 000 гривень. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, відсутні правові підстави для стягнення із відповідачки понесених позивачем удових витрат на правову допомогу у справі.

Outcome: dismissed