Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач - орган опіки і піклування Талалаївської селищної ради - звернувся до суду в з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст 135 СК України. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки. 29.12.2021 року за її заявою дочку було влаштовано до КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» на тимчасове влаштування. 08.06.2022 року термін перебування дитини у закладі був продовжений матір`ю ще на 6 місяців. Дитина виховується у закладі по теперішній час. За весь період перебування дитини в закладі мати дитину не відвідувала, не телефонувала, не вирішує питання щодо повернення дочки на виховання в сім`ю. До служби у справах дітей Талалаївської селищної ради стосовно повернення дочки на виховання в родину [PERSON] не зверталась, а навпаки написала заяву від 01.12.2022 року про те, що не бажає забирати свою дочку з Прилуцького обласного будинку дитини «Надія» на виховання у сім`ю. Родина [PERSON] перебуває під соціальним супроводом фахівців з соціальної роботи відділення сімей у складних життєвих обставинах КУ «Центр надання соціальних послуг Талалаївської селищної ради». Сама вона рекомендації соціальних працівників виконує частково, на співпрацю іде неохоче, на зауваження реагує агресивно. Умови для повернення дитини в сім`ю не створені. Згідно характеристики Липівського старостинського округу [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, байдуже ставиться до новонародженої дитини та не бажає повертати її в сім`ю. За результатами розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11.01.2023 року оформлений висновок органу опіки і піклування Талалаївської селищної ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь особи або закладу, де буде проживати дитина, аліменти на дитину в розмірі 1/ 4 частини всіх видів доходу (заробітку). Ухвалою від 23 лютого 2023 року справу було прийнято суддею до провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 березня 2023 року, яке було відкладено на 04 квітня 2023 року у звязку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача. Ухвалою підготовчого судового засідання від 04 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 27 квітня 2023 року, відповідача [PERSON] ухвалено повідомити про розгляд справи шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України відповідно до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України, яке розміщено на сайті 04 квітня 2023 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, відзиву на позов не подала, про дату час і місце судового розгляду повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, за згодою позивача, ухвалює провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. В судовому засіданні представник позивача Ромахова Г.М. позов підтримала і просила задовольнити, оскільки відповідач [PERSON] не бажає забирати свою дитину із будинку дитини, не цікавиться дитиною, не відвідує та навіть не телефонує. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити, оскільки відповідач не виявляє бажання забирати дитину в сім`ю, за її заявою зразу після народження дитина влаштована в будинок дитини « [PERSON] », де перебуває до цього часу, мати не цікавиться дитиною, не телефонує та не відвідує її у закладі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він працює старостою Липівського старостинського округу, відповідач [PERSON] проживає в с Липове. Будинок, в якому вона проживає, перебуває в аварійному стані, грубки у хаті немає, стеля упала, проводка не витримує напруги. [PERSON] влаштувала новонароджену дочку до будинку дитини, не створює умов для її повернення в сім`ю та не бажає забирати дитину. Старших трьох дітей відповідачки виховує бабуся. На даний час у неї знову новий співмешканець. Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В графі «Батько» даного свідоцтва зазначено [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.12). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 02.12.2021 року до Державного реєстру внесено реєстраційний запис про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька - [PERSON] , відомості про матір - [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.11-11зв). Згідно характеристики Липівського старостинського округу [PERSON] , 1992 року народження, фактично проживає в с Липове, неофіційно працює у м Київ. Має трьох дітей - [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. (а.с.7). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 01.12.2022 року, проведеного посадовими особами служби у справах дітей та фахівців з соціальної роботи Талалаївської селищної ради, сім`я проживає у будинку, який складається з двох жилих кімнат, вітальні, кухні та коридору, опалення пічне, груба підмазана, але не побілена. В кімнатах є необхідні меблі, ліжка застелені, але постільна білизна брудна, кругом розкиданий дитячий одяг та взуття. На кухні безлад, крупи не складені, на підлозі стоїть не митий посуд, підлога не підметена. Холодильник не включений, слугує як шафа для посуду, стіни поклеєні шпалерами, які місцями обірвані. З надвірних будівель є сарай аварійному стані без дверей, погріб. У дворі високий бур`ян, розкидані дитячі речі і взуття, паркана практично немає. Дохід сім`ї становить пенсія бабусі та тимчасові підробітки матері (а.с.5). Згідно інформації щодо соціального супроводу сім`ї [PERSON] , наданої КУ «Центр надання соціальних послуг Талалаївської селищної ради» від 04.01.2023 року, сім`я [PERSON] має 4 неповнолітніх дітей. Найменша дитина Надія перебуває у КПН «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» за заявою матері, умови для повернення дитини на даний час не створені. Мати не має постійного місця роботи, основний дохід - тимчасові заробітки, не приділяє уваги вихованню та навчанню дітей, санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні (а.с.8). Згідно повідомлення директора КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» від 09.12.2022 року у закладі з 29.12.2021 року виховується дитина - [PERSON] , [INFO] на підставі заяви матері. Мати дитини [PERSON] дитину не відвідувала, не телефонувала, не вирішує питання повернення дитини на виховання у сім`ю. Дитина знаходиться на повному державному утриманні (а.с.9-10). [PERSON] 01.12.2022 року власноручно написала заяву про те, що не буде забирати свою дочку [PERSON] з Прилуцького будинку дитини. Дана заява знаходиться в матеріалах справи (а.с.13). Згідно висновку органу опіки і піклування Талалаївської селищної ради від 11.01.2023 року визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Зазначений висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради № 9 від 26 січня 2023 року (а.с.15). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що застосуванню підлягають наступні норми права. В ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу батьківства і утримання дітей, які регулюються положеннями як Сімейного Кодексу України, так і інших нормативно -правових актів. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, вона працездатного віку, будь-яких вад здоров`я не має, не бажає забирати дочку з будинку дитини, хоча ніяких перешкод для цього не має, крім власного небажання це робити. Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. При розгляді даної справи суд керується також і практикою ЄСПЛ, який у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа «Хант проти України» від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Під час розгляду справи було встановлено, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої дитини буде в інтересах дитини, так як в ході судового розгляду було встановлено, що мати не бажає виховувати та утримувати свою дитину, таким чином позов підлягає до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідачки аліментів, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище відповідачки, інші обставини справи та вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої дитини з в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця. Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 133 ЦПК України передбачено види судових витрат, до яких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. Стаття 1 41 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. поскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, та враховуючи ту обставину, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп за кожну позовну вимогу, на загальну суму 2147 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved