Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] у грудні 2022 року звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування сторона позивача зазначила, що 08.09.2022 року близько 16 год. 10 хв. в м. Вишневе Київської області по вул. Київська, 1Б, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Daewoo», р/н [NUMBER] , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась по пішохідному переходу, після чого, [PERSON] залишив місце пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; ссадни обличчя; ссадни, забію м`яких тканин лівого колінного суглобу. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2022 року у справі № 369/9535/22 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП. На підставі вище наведеного, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з місця якої винуватець зник у розмірі 30 000,00 гривень. 09.01.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.03.2023 року адвокат Горбенко К.О., який діє в інтересах [PERSON] через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якому просить прийняти визнання відповідачем позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 290,33 гривень. Свої заперечення обґрунтовує тим, що документи надані позивачем в обґрунтування позовних вимог не підтверджують факту заподіяння моральної шкоди; після скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач самостійно звернувся до правоохоронних органів і з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і добровільно відшкодував страховій компанії збитки в порядку регресу. 20.03.2023 року представником позивача адвокатом Богуцьким І.О. через канцелярію суду було подано відповідь на відзив, в якому [PERSON] наголошує на тому, що: по-перше, відносно неї було вчинено правопорушення, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження; по-друге, звертає увагу суду на обставини вчинення правопорушення відповідачем, в якому [PERSON] після наїзду на пішохода зник з місця дорожньо-транспортної пригоди; по-третє, своїми протиправними діями відповідач викликав у позивача почуття страху, незахищеності та тривожності, під час переходу проїжджої частини по пішохідному переході, і викликав у позивача страх за те, що при повній правомірності її дій під час перетину дороги з нею повторно може трапитися дорожньо-транспортна пригода в якій на неї знову здійснить наїзд водій, який як і Відповідач, нехтує правилами дорожнього руху, і при цьому зникне з місця події і не забезпечить надання першої медичної допомоги і навіть не викличе швидку, що становить під загрозу її життя в цілому. 21.03.2023 року представником [PERSON] адвокатом Горбенком К.О. через канцелярію суду було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач звертає увагу суду на те, що зникнення з місця дорожньо-транспортної пригоди не було, оскільки відповідач особисто звертався до правоохоронних органів щодо інформування про факт настання дорожньо-транспортної пригоди, але через несвоєчасне звернення за правовою допомогою вказані факти не були зафіксовані а також наголошує на тому, що аргументи наведені позивачем у відповіді на відзив носять суто «маніпулятивний характер». Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд позов задовольнити частково. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08.09.2022 року близько 16 год. 10 хв., в м. Вишневе, Київської області по вул. Київська, 1Б, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Daewoo», р/н [NUMBER] , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась по пішохідному переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; ссадни обличчя; ссадни, забію м`яких тканин лівого колінного суглобу, що підтверджується наступними медичними документами: випискою Київської обласної клінічної лікарні №143901. Із вказаного документу вбачається про те, що потерпіла особа перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.09.2022 року по 13.09.2022 року. Також, як вбачається із документів про результати огляду №55861735 від 14.09.2022, №55864586 від 16.09.2022 та №56050703 від 19.09.2022 КНП «ВИШНІВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ» Вишневої міської ради Бучанського району Київської області [PERSON] зверталася до лікарів зі скаргами на здоров`я зумовленими дорожньою-транспортною пригодою в якій Позивач отримала тілесні ушкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2022 року у справі № 369/9535/22 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З вище наведеного, суд приймає до уваги твердження позивача про виникнення почуття страху за власне життя і здоров`я у випадках, коли їй необхідно перетнути проїжджу частину дороги, при повній правомірності її дій під час такого перетину, у зв`язку з тим, що з нею повторно може трапитися дорожньо-транспортна пригода в якій на неї знову здійснить наїзд водій, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, вона отримала тілесні ушкодження саме в такій дорожньо-транспортній пригоді. Суд погоджується з тим, що вказані обставини порушують спокійний режим життя позивача. Щодо посилання сторони відповідача на той факт, що страховою компанією було відшкодовано моральну шкоду за дії вчинені Відповідачем у розмірі 709,67 гривень. Так, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Суд виходить з того, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлює не граничну суму моральної шкоди, яка може бути заподіяна протиправними діями особи, цивільно-правова відповідальність якої забезпечена за полісом, а тільки обмежує відповідальність Страховика в такому зобов`язанні з відшкодування моральної шкоди. Тобто таке відшкодування моральної шкоди Страховою компанією носить субсидіарний характер по відношенню до відшкодування моральної шкоди особою, винною у її заподіянні. Відповідно, у випадку заподіяння шкоди життю і здоров`ю, розмір страхового відшкодування за яке буде дорівнювати ліміту відповідальності Страховика, то відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю здійснюватися не буде, оскільки загальний ліміт відповідальності Страховика вичерпано. Відтак, відсутні підстави для зарахування відшкодування моральної шкоди у розмірі 709,67 гривень. Обставин, які виключали б вину відповідача у заподіянні моральної шкоди судом не встановлено. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Сторона позивача,

Outcome: approved