Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

22.02.2023 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що 30.04.1996 вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у них не склалося, у них відсутнє взаєморозуміння, немає спільних поглядів на життя. Відповідач часто принижує її, кожного дня вживає алкогольні напої, не поважає її та простягає руки. Позивачка перенесла складну опкерацію, проживати в емоційно та фізично складних умовах протипоказано. Сім`я розпалася і шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими та суперечить її інтересам, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Просить їх шлюб розірвати. Ухвалою суду від 31.03.2023 відкрито провадження у справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явився. Причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 05.05.2023 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 30.04.1996 Турківським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 12, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.07.1999. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (повторне свідоцтво про народження від 19.07.2016) та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.12.2019). Позивачка, вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим на підставі ст. 110 СК України звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач відзиву не подав. Вирішуючи сімейний спір, суд виходить з таких норм закону та мотивів. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч.3, 4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч.2 ст.112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема, припинення між ними шлюбних відносин, наявність у сторін неповнолітньої дитини, враховуючи те, що сторони не виявили бажання примиритись та зберегти сім`ю, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Враховуючи положення ст. 113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила залишити їй набуте в шлюбі прізвище, суд вважає за необхідне залишити позивачці набуте в шлюбі прізвище [PERSON] . Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат у справі, які скдаються з судового збору, то вирішуючи їх, суд виходить з такого. Відповідно до ч 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуюч те, що позовні вимоги задоволено повністю, за подачу позову позивачка [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн, тому такий підлягає до стягнення з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved