Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі, розміром 1,89 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КАТП «Стефаника» с. Семенівка в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Мотивувала своїй позовні вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло згадане право на земельну частку (пай). Зазначили, що вона фактично прийняла спадщину, а інших спадкоємців немає. Зауважила, що отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо з огляду на втрату оригіналу правовстановлюючого документу. Враховуючи викладене, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 24 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак 28 березня 2023 року подала до суду клопотання, у якому позовні вимоги підтримала та просила судовий розгляд проводити за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі\~ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2007 року Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] . За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 1957 року, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 1977 року, внаслідок реєстрації 27 серпня 1977 року шлюбу з [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Довідкою Раковецького старостинського округу Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 124 від 06 грудня 2022 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала за адресою [ADDRESS] . Разом з нею проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онука [PERSON] , правнука [PERSON] . За ч. 1\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 576587 стверджується, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КАТП ім. Стефаника, розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). З вказаного сертифікату вбачається, що такий виданий [PERSON] 26 листопада 2008 року. Водночас, як попередньо встановлено, [PERSON] померла [INFO] Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність, припиняється з настанням смерті фізичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Таким чином, [PERSON] , цивільна правоздатність та цивільна дієздатність якої припинена внаслідок її смерті [INFO] , не могла отримати 26 листопада 2008 року сертифікат на право на земельну частку (пай), який посвідчує її право на земельну частку (пай), що ставить під сумнів як правомірність самого документа, так і законність отримання такого. Відповідно до ст. 382 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, позивачем не подано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження втрати зазначеного вище правовстановлюючого документа. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, за відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа не може звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно з огляду на відсутність спору про право. З матеріалів справи вбачається, що у таких відсутні докази звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed