Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Чугуєнка Д.В. звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] , що укладено 07.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. за реєстровим № 1345 недійсним. Позовну заяву мотивовано тим, що 14.04.1994 між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано територіальним відділенням села Новад Агсуінського району Азербайджанської Республіки, актовий запис № 03 від 14.04.1994. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 15.05.2012 на підставі договору купівлі продажу від 14.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В, за реєстровим № 1131 [PERSON] та [PERSON] було набуто у власність нежитлове приміщення салону перукарні № 3, що за адресою [ADDRESS] . 18.06.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В серпні 2021 [PERSON] стало відомо, що її колишнім чоловіком належне їм на праві спільної сумісної власності вказане вище нежитлове приміщення, через повіреного [PERSON] , шляхом укладення 07.06.2021 договору купівлі продажу (який було посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. за реєстровим № 1345) було відчужено на користь [PERSON] [PERSON] не надавала [PERSON] нотаріальну згоду на відчуження спільного майна подружжя та не схвалює укладення її колишнім чоловіком [PERSON] вказаного договору. Вказуючи на відсутність її волі на укладення зазначеного правочину, заперечуючи обставину, наведену у п. 8 оспорюваного Договору, з посиланням на Ухвалу Нізамінського районного суду м. Баку Республіки Азербайджан у справі № 2(007)-1024/2019 від 29.04.2019 в частині того, що спірне майно є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки вказаною ухвалою питання поділу нерухомого майна подружжя, що розташоване на території України не вирішувалось, просила суд визнати договір купівлі продажу нежитлового приміщення № 3, що розташоване у [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений нотаріусом Бєлою О.М. 07.06.2021 за реєстрованим № 1345 недійсним. Як на підставу для задоволення своїх вимог [PERSON] посилається на норми статей: 31, 32, 33 Сімейного кодексу Азербайджанської Республіки, ст.ст. 237, 238 ЦК України (в частині перевищення повноважень представника); ст.ст. 38, 39, 40, 42, 60, 61 Закону України «Про міжнародне приватне право» (в частині застосування до правовідносин сторін матеріального закону Республіки Азербайджан та ЦК України); 203, 204, 215, 355, 369 ЦК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2022 за заявою представника [PERSON] адвоката Чугуєнка Д.В. забезпечено позов [PERSON] шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна до набуття законної сили рішенням суду у цій справі, а також шляхом заборони уповноваженим суб`єктам реєстрації прав та обтяжень вчиняти будь які реєстраційні дії стосовно спірного об`єкту нерухомості. (а.с. 70 71 т. 1). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 відкрито у справі загальне позовне провадження, витребувано в приватного нотаріуса ВМНО Бєлої О.М. посвідчену копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення салону перукарні №3, що у [ADDRESS] , серія та номер: 1345, від 07.06.2021 року, а також інші документи (повну копію нотаріальної справи); витребувано в приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. посвідчену копію довіреності, виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. 29.04.2021 року за №3021. (а.с. 78 79 т. 1) 03.05.2022 відповідачем за первісним позовом [PERSON] пред`явлено зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] , в якому [PERSON] також просить визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлового приміщення салону перукарні № 3, що у [ADDRESS] від 07.06.2021, застосувавши двосторонню реституцію. Також просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь 8\~077\~972 грн., як подвійний розмір компенсації заподіяних їй вчиненням недійсного правочину збитків. Свій позов мотивувала тим, що 07.05.2021 між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , її сином [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про наміри. Цим договором сторони зафіксували свої наміри щодо вчинення договору купівлі продажу спірного об`єкта нерухомого майна за ціною 4\~144\~000 грн., що на момент підписання цього договору складало 148\~000 доларів США. Згідно п. 2.1.4. цього договору продавець взяв на себе зобов`язання при необхідності отримати письмову згоду іншого з подружжя/інших співвласників, чи інших органів/осіб або нотаріально посвідчену довіреність на відчуження. Сторони досягли згоди щодо укладення договору купівлі продажу спірного об`єкта нерухомості до 17.06.2021. 07.06.2021 між [PERSON] , як продавцем, від імені якого на підставі нотаріальної довіреності діяв [PERSON] та [PERSON] , як покупцем укладено договір купівлі продажу салону - перукарні № 3, що у [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 цього договору, продаж було вчинено за 360\~000 грн. Згідно з розпискою від 07.06.2021, яка була написана представником продавця [PERSON] , до підписання договору купівлі продажу, ним, в інтересах [PERSON] , було отримано від [PERSON] 360\~600 грн., як оплату за договором купівлі продажу, а також 3\~440\~000 грн., як оплату за оснащення, ремонт, та оздоблення у спірному приміщенні (загальна сума 3\~800\~600 грн.). У п. 8 договору купівлі продажу зазначено про те, що нежитлове приміщення є особистою приватною власністю продавця відповідно до Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019. У витребуваних судом матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса ВМНО Бєлої О.М., з посвідчення договору купівлі продажу спірного приміщення від 07.06.2021 (реєстровий № 1345), міститься копія Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019 та її переклад, що здійснений перекладачем [PERSON] . Копія цієї ухвали та її переклад на українську мову, разом з правоустановчим документом на спірне приміщення та іншими документами, які були необхідні для укладення оспорюваного договору купівлі продажу, був наданий представнику продавця [PERSON] безпосередньо [PERSON] (на той час власник спірного приміщення) в присутності особи, яку він представив як свою колишню дружину [PERSON] к. В перекладі ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019, який для посвідчення оспорюваного договору було представлено [PERSON] та який міститься в матеріалах нотаріальної справи наявне формулювання, згідно якого судом вирішено: залишити все рухоме і нерухоме майно, набуте під час шлюбу в особистій власності [PERSON] . Поряд з цим таке зазначення в перекладі цієї Ухвали, який (переклад) представлено до позовної заяви [PERSON] - відсутнє. Таким чином позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що продавцем [PERSON] в присутності його колишньої дружини [PERSON] для майбутнього посвідчення договору купівлі - продажу, був наданий переклад тексту ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, у справі № 2(007)-1024/2019, зміст якого (перекладу) не відповідав дійсному тексту цієї ухвали. Вказані дії продавця за договором купівлі продажу [PERSON] , на переконання [PERSON] , були спрямовані на навмисне введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення правочину. Воля [PERSON] , спрямована на реальне придбання спірного об`єкту нерухомості, сформувалась невірно та під впливом хибних відомостей про обставини правочину, що спричинено діями продавця за договором. Саме переконання [PERSON] в належності цього майна виключно продавцю спонукало її до укладення оспорюваного правочину. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми статей 22, 216, 230, 1166, 1190, 1192 ЦК України [PERSON] просила визнати недійсним оспорюваний договір з заявленої нею підстави (ч. 1 ст. 230 ЦК України), з застосуванням двосторонньої реституції (ст. 216 ЦК України), а також просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь 8\~077\~972 грн., як подвійний розмір заподіяних їй збитків. Посилаючись на п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України [PERSON] вказувала на наявність підстав встановити порядок виконання судового рішення за якого, у разі визнання оспорюваного правочину недійсним реєстрація права власності на це майно за попереднім власником має бути здійснена після повної виплати завданих їй збитків в наведеному вище (заявленому нею) розмірі. (а.с. 166 171 т. 1) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2022 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним та відшкодування збитків прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом. (а.с. 8 т. 2) 20.06.2022 на адресу суду, засобами електронного зв`язку надійшов відзив представника [PERSON] адвоката Чугуєнка Д.В. на позов [PERSON] , в якому представник заперечив щодо задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Представник зазначає, що [PERSON] особисто не була присутня під час передачі будь яких документів [PERSON] чи [PERSON] , тому що не була в Україні вже багато років. Також [PERSON] особисто не надавала копію Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019, яку [PERSON] разом з [PERSON] , який володіє азербайджанською мовою, знайшли на офіційній сторінці реєстру судових рішень Азербайджанської республіки за посиланням: [INFO] . Текст рішення азербайджанського суду не містить підпису та печатки суду, що свідчить про те, що це електронна копія, яку може будь хто отримати. Тому представник [PERSON] к. вважає, що [PERSON] , її син [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] , роздрукувавши текст наведеної ухвали, вступили в змову із перекладачем [PERSON] , яка здійснила завідомо неправдивий переклад цього рішення суду в їх інтересах, з метою протиправного позбавлення права власності позивача [PERSON] на спільне майно. Факт неправдивості перекладу ухвали, на підставі якої, з поміж іншого, здійснено відчуження спірного майна відповідачами визнається. В свою чергу представник [PERSON] вважає, що [PERSON] , як позивачем за зустрічним позовом не доведено факту введення її в оману з боку [PERSON] к. Оскільки [PERSON] не доведено факту передачі [PERSON] будь яких коштів на виконання оспорюваного договору купівлі продажу, а тому вона є неналежним відповідачем за цим позовом. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON] не вводила в оману будь кого з учасників оспорюваного договору, враховуючи те, що вона не була в Україні вже багато років, не знала про вчинення цього правочину, не отримувала будь яких коштів на його виконання та є жертвою протиправних і координованих дій [PERSON] , її сина [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] , просив в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. (а.с. 13 15 т. 2). 20.06.2022 засобами електронного зв`язку на адресу суду від представника відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Орловського Б.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] в якому представник заперечує проти задоволення зустрічного позову. Доводи відзиву зводяться до того, що саме [PERSON] є жертвою обману зі сторони [PERSON] та [PERSON] . Зазначає те, що [PERSON] жодних коштів на виконання умов оспорюваного договору не отримував. Вказує, що [PERSON] не надала суду жодних належних доказів передачі коштів в сумі 3\~800\~600 грн. [PERSON] , а так само доказів передачі таких коштів [PERSON] о. Тому стверджує, що заявлений [PERSON] розмір збитків є непідтвердженим. Будь яких інших сум, окрім ціни оспорюваного договору в розмірі 360\~600 грн. договором не передбачено. Посилаючись на п. 7 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» зазначає, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою за договорами купівлі продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню виключно на суму, яка не перевищує 50 тис. грн., якщо ж сума перевищує наведену, то розрахунки здійснюються шляхом переказу коштів з рахунку на рахунок. Наведене, на переконання представника [PERSON] , свідчить про те, що [PERSON] будь які кошти [PERSON] не передавала. На переконання представника, [PERSON] не є належним відповідачем за позовом [PERSON] , оскільки всі претензії остання має пред`являти до [PERSON] . Також вважає, що [PERSON] вступила у зговір з [PERSON] з метою незаконно позбавити [PERSON] права власності на спірне приміщення. Представник [PERSON] адвокат Орловський Б.М. у відзиві визнає обставину здійснення невірного перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019, яка була однією з підстав для посвідчення оспорюваного правочину, а саме обставину того, що в оригінальному тексті цієї ухвали відсутній текст, що все майно, набуте в шлюбі залишено за [PERSON] та обставину того, що вірний переклад цієї Ухвали долучено [PERSON] до її позову. Зазначає, що [PERSON] мала можливість перевірити правильність перекладу зазначеної Ухвали, однак умисно цього не зробила, а надала перевагу перекладу від [PERSON] . Окрім наведено представник заперечує обставину передачі його довірителем [PERSON] чи [PERSON] перекладу наведеної Ухвали, зазначає, що вони самі зробили переклад ухвали з метою спотворити її зміст та передати нотаріусу Бєлій О.М. Також представник зазначає, що сама довіреність від 29.04.2021 на розпорядження спірним нерухомим майном також була здійснена під впливом обману (омани). [PERSON] не планував надавати [PERSON] правомочності із розпорядження спірним нерухомим майном, а лише планував надати йому право користування (наглядати) за майном. Зазначаючи про те, що довіреність від 29.04.2021 було складено без перекладача, стверджує, що його довіритель не розумів наслідки підписання цієї довіреності. (а.с.28 - 30 т. 2) Захищаючись від зустрічного позову [PERSON] шляхом подання відзиву, представник [PERSON] , адвокат Орловський Б.М. в інтересах [PERSON] також пред`явив зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б., в якому також просив визнати недійсним оспорюваний договір купівлі продажу (однак з інших підстав). Просив також визнати недійсною та скасувати з дати її посвідчення довіреність від 29.04.2021, що видана його довірителем [PERSON] на ім`я [PERSON] , що посвідчена нотаріусом Лукашенком В.Б. Позов мотивовано наступним. Підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину позивач [PERSON] зазначає те, що насправді він, як довіритель не надавав [PERSON] , як повіреному, повноваження на продаж спірної нерухомості. Оспорювана довіреність від 29.04.2021 на право продажу цієї нерухомості була складена шляхом обману [PERSON] , який не володіє українською мовою і не знав реального змісту цієї довіреності (планував надати [PERSON] лише право на поточне управління (користування) нерухомістю, а не на її продаж). [PERSON] та [PERSON] домовились, що останній буде здійснювати поточне управління спірною нерухомістю (догляд за житловим приміщенням, підтримання його стану, здачу в оренду, сплату за необхідності комунальних послуг та нарахованих податків. Поряд з цим під час укладення та підписання оспорюваної довіреності від 29.04.2021 [PERSON] ввів [PERSON] в оману щодо дійсних повноважень представника, які [PERSON] мав отримати за такою довіреністю та у довіреності було прописано «право продати житлове приміщення по ціні і на умовах на власний розсуд». Дії нотаріуса [PERSON] з посвідчення оспорюваної довіреності без її перекладу та без виклику перекладача вважає грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме п. 10 Глави 9 наведеного Порядку, згідно якого, якщо особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Окрім наведеного представник [PERSON] о. вважає, що нотаріусом при видачі оспорюваної довіреності також протиправно не встановлено наявність правового режиму спільної сумісної власності спірного майна при посвідченні повноважень на розпорядження таким майном. Подальша процедура продажу спірного майна, на переконання представника, була продовженням обману, оскільки саме [PERSON] та [PERSON] , вступивши у змову, надали нотаріусу [PERSON] підроблений переклад ухвали азербайджанського суду, на підставі якої, з поміж інших документів, було посвідчено оспорюваний правочин. Зазначає, що переклад ухвали було зроблено перекладачем [PERSON] 13.05.2021, коли [PERSON] вже не було в Україні. Ухвала Нізамінського районного суду м. Баку, Республіки Азербайджан від 29.04.2019, справа № 2(007)-1024/2019 наявна у вільному доступі в мережі Інтернет, а тому здійснити правильний її переклад для [PERSON] не викликало будь якої складності. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів обставин перерахунку [PERSON] грошових коштів на рахунок [PERSON] вказує на те, що будь які розрахунки за оспорюваним договором не проводились. З огляду на наведене, вказує на фіктивність оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021, яким [PERSON] позбавлено права власності на спірне майно. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 241, ч. 1 ст. 635 ЦК України; п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», п. 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, просив позов, який ним подано в інтересах [PERSON] задоволити. (а.с. 38-43 т. 2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2022 прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом до спільного розгляду з вимогами за первісним позовом. (а.с 52 т. 2) 26.07.2022 на адресу суду від відповідача позивача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому [PERSON] заперечила проти задоволення цього позову. Зазначила, що доводи [PERSON] щодо того, що [PERSON] та [PERSON] вступили між собою в змову задля заволодінням майном [PERSON] з наданням нотаріусу [PERSON] підробленого тексту перекладу ухвали азербайджанського суду не ґрунтуються на будь яких доказах та є припущеннями. Так само є недоведеними доводи з приводу того, що сторони оспорюваного договору не здійснили між собою розрахунок за відчуження спірного майна. Зазначаючи про обставини замовлення [PERSON] спільно з [PERSON] перекладу ухвали азербайджанського суду та спільного надання цього перекладу нотаріусу позивач не лише не вказує на докази, якими доводяться ці обставини, але й відверто вказує на те, що ці обставини він припускає, що не може братися судом до уваги. У висновку про вартість майна, який був виготовлений СОД ФОП [PERSON] 05.05.2021 зазначено, що виготовлено його на замовлення [PERSON] (представника продавця). Про обставину повного розрахунку за оспорюваним договором купівлі продажу від 07.06.2021 свідчить його п. 4, а також розписка [PERSON] про отримання коштів за договором та оплату за оснащення, ремонт та оздоблення спірного приміщення. [PERSON] у відзиві категорично заперечує факт будь якої змови з [PERSON] , оскільки вперше вона його побачила 07.06.2021 в приміщенні нотаріуса Бєлої О.М. (день посвідчення договору). До цього усі перемовини з приводу придбання спірного майна велись нею та її сином виключно з представниками агентств нерухомості. [PERSON] о. в своєму позові не зазначає, які конкретні дії [PERSON] та приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. були направлені на введення його в оману. Зміст довіреності від 29.04.2021 та факт її підписання [PERSON] свідчать про те, що останній мав намір передати повіреному [PERSON] саме правомочності з розпорядження спірним майном. При цьому в оспорюваній довіреності чітко зазначено способи розпорядження спірним майном (продати, обміняти, здати в оренду). Таким чином [PERSON] залишив за [PERSON] право обрати спосіб відчуження. Зміст довіреності є абсолютно чітким та зрозумілим. А тому [PERSON] , як представник [PERSON] за довіреністю від 29.04.2021 діяв виключно в межах і у спосіб, визначені цією довіреністю та в інтересах довірителя, виконуючи саме його волевиявлення відповідно до його змісту. Окрім того [PERSON] зазначила, що зазначені у позові [PERSON] одночасно дві підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, які регламентовані ч. 1 ст. 230 та ч. 1 ст. 234 ЦК України є взаємовиключними та не можуть бути одночасно застосовані. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] за наведених обставин та підстав просила відмовити. (а.с. 61а 65 т. 2). 03.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] відповідача за цим позовом приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. Доводи відзиву зводяться до наступного. 28.04.2021 до нього звернувся громадянин Азербайджану [PERSON] , з проханням посвідчити від його імені на ім`я [PERSON] довіреність на розпорядження нежитловим приміщенням, салоном перукарнею № 3 по [ADDRESS] . В ході бесіди [PERSON] вільно з ним (відповідачем [PERSON] ) спілкувався, пояснюючи, що [PERSON] на виконання довіреності має отримати повноваження на продаж спірного приміщення та усі питання з цього приводу між ними уже погоджені. Довіреність [PERSON] перечитав, схваливши її та пояснивши, що він давно в Україні, її зміст розуміє і перекладача не потребує. Свою довіреність він доповнив зазначивши, що вона має бути на три роки з правом вільного входу до цієї нерухомості та можливістю оплати комунальних платежів по ній. Ця довіреність була особисто підписана ним де ім`я та по батькові він написав українською мовою. 29.04.2021 [PERSON] знову звернувся до відповідача [PERSON] за посвідченням довіреності на відчуження тієї ж самої нерухомості. Він повідомив, що у нього з 28.04.2012 наявна картка платника податків з номером (РНОКПП) [NUMBER] , яка була йому видана 17.05.2012. І в довіреності для розпорядження спірним майном має бути зазначений цей РНОКПП. Таку довіреність [PERSON] посвідчив 29.04.2021 за реєстровим № 3021. [PERSON] розписався на цій довіреності своєю рідною мовою, що законодавством України не заборонено. Він також перечитував цю довіреність до її підписання та не звертався до [PERSON] з питання забезпечення перекладача, або перекладу йому цього документу. Впевнившись, що [PERSON] розуміє значення та правові наслідки цього правочину він посвідчив цю довіреність, адже це були дійсні наміри Маммадлі Е.Ш.о., про що свідчить те, що він ( [PERSON] ) цю довіреність не скасував та не відізвав. З огляду на викладене відповідач приватний нотаріус ВМНО Лукашенко В.Б. проти позову [PERSON] заперечує, та просить в його задоволенні відмовити. (а.с. 84 т. 2). 09.08.2022 від представника відповідача [PERSON] адвоката Білошкурського О.В. надійшов відзив на зустрічний позов [PERSON] о. У вказаному відзиві адвокат Білошкурський О.В. просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] з огляду на наступне. Зазначив, що в дійсності 29.04.2021 [PERSON] надав [PERSON] довіреність, яку було посвідчено нотаріусом Лукашенком В.Б. Умови і мета надання такої довіреності були заздалегідь обговорені та погоджені сторонами. [PERSON] не представив суду жодних доказів, які підтверджують факт видачі оспорюваної довіреності під впливом обману. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним покладається на позивача, а в силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Згідно змісту оспорюваної довіреності, нотаріусом було з`ясовано, що [PERSON] розуміє українську мову в достатній мірі та розуміє значення своїх дій, та їх наслідки. Від послуг перекладача Маммадлі Е.Ш.о. відмовився, мотивуючи таку відмову тим, що він в достатній мірі володіє українською мовою. В процедурі посвідчення довіреності спілкування з [PERSON] проходило на українській мові, труднощів при спілкуванні не виникало. Дієздатність [PERSON] при посвідченні оспорюваної довіреності було перевірено, наслідки вчинення довіреності роз`яснено, волевиявлення [PERSON] на вчинення оспорюваної довіреності нотаріусом встановлено, що і стало підставою для посвідчення вказаної довіреності. Більше того, факт посвідчення не однієї, а аж двох довіреностей аналогічного змісту з проміжком часу в один день додатково вказують на обставину того, що [PERSON] о. бажав посвідчити довіреність саме такого змісту, а не будь якого іншого, та надати [PERSON] саме повноваження на розпорядження спірним майном. З огляду на викладене зазначив, що підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] відсутні. (а.с. 96-98 т. 2). У відповідь на Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2022 про витребування доказів, 10.10.2022 на адресу суду від приватного нотаріуса ВМНО Терещенко В.В. надійшли посвідчені копії матеріалів нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу від 14.05.2012 (реєстровий № 1131), який став підставою для набуття [PERSON] права власності на спірну нерухомість. (а.с. 117 144 т. 2). 17.10.2022 на електронну адресу суду від представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М. надійшла відповідь на відзив [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] зміст якої зводиться до наступного. Наявність у оспорюваній довіреності від 29.04.2021 запису нотаріуса про роз`яснення його довірителю змісту ст.ст. 240, 248, 249 ЦК України жодним чином не підтверджує факту ознайомлення нотаріусом Маммадлі Е.Ш.о. із змістом оспорюваної довіреності на азербайджанській (рідній його) мові. Також наведена обставина не підтверджує факту роз`яснення [PERSON] нотаріусом Лукашенком В.Б. її змісту. Представник [PERSON] стверджує про імперативну вимогу п. 10 Глави 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в частині необхідності перекладу тексту оспорюваної довіреності на азербайджанську мову. Перекладача для перекладу довіреності на азербайджанську мову викликано не було, усний переклад довіреності на азербайджанську мову також не здійснювався, що на переконання позивача є підставою для скасування оспорюваної довіреності (визнання цієї довіреності недійсною) та як наслідок підставою для задоволення зустрічного позову [PERSON] (а.с. 158 т. 2). Цього ж 17.10.2022 на електронну адресу суду від представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М. надійшла відповідь на відзив [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] зміст якої зводиться до доводів відповіді адвоката Орловського Б.М. на відзив [PERSON] . Окрім наведеного представник зазначив, що на підтвердження факту проведення розрахунків [PERSON] та [PERSON] за оспорюваним договором купівлі продажу від 07.06.2021 мав би бути представлений єдиний доказ банківська виписка про безготівковий перерахунок коштів на банківський рахунок повіреного, якого матеріали справи не містять. На переконання представника розписка [PERSON] про отримання в інтересах [PERSON] коштів є неналежним доказом проведення розрахунків за оспорюваним договором. Просив задовольнити зустрічний позов [PERSON] (а.с. 159 т. 2). Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 29.11.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] к.-адвокат Чугуєнко Д.В., суду повідомив, що позов [PERSON] к. він підтримує з підстав, що у ньому наведено. Позов [PERSON] , [PERSON] не визнається, оскільки остання була відсутня в Україні під посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу. З 2019 [PERSON] не перебувала на території України. На запитання суду представник повідомив, що він не може зазначити звідки його довірительці стало відомо про відчуження спірного майна. На запитання суду представник повідомив, що з нотаріусом [PERSON] його довірителька не знайома, в приміщенні вказаного нотаріуса вона ніколи не перебувала. З нотаріусом [PERSON] його довірителька також не знайома. На скільки відомо представнику з відповідачами [PERSON] , [PERSON] та її сином його довірителька також не знайома. На запитання суду представник повідомив, що йому невідомо хто здійснював збір документів для посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу. [PERSON] та [PERSON] перестали спільно проживати ще до розірвання їх шлюбу. На запитання суду представник повідомив, що будь яка інформація щодо володіння [PERSON] українською чи російською мовою у нього відсутня. В судовому засіданні представник відповідачапозивача [PERSON] адвокат Усов Ю.В., суду повідомив, що позови [PERSON] та [PERSON] він визнає частково, а саме в частині недійсності оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021, разом з тим, вказаний договір має бути визнано недійсним саме з підстав, що наведено у позові [PERSON] . Вимоги зустрічного позову [PERSON] в частині вимог про визнання недійсною та скасування довіреності від 29.04.2021 не визнає, оскільки такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Позов [PERSON] підтримує та просить його задоволити з підстав, що у ньому наведено. Зазначив, що [PERSON] визнає обставину представлення нотаріусу [PERSON] стороною продавця для посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу невірного перекладу ухвали азербайджанського суду та обставину того, що вірний переклад представлено суду первісним позивачем [PERSON] к. Представник зазначає, що як стало відомо у ході судового розгляду у вірному перекладі Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019, таке формулювання, що «все рухоме та нерухоме майно залишається у власності [PERSON] » відсутнє. Наголосив на тому, що якби стороною продавця не було представлено нотаріусу «підроблений» переклад цієї ухвали, то договір посвідчено не було б. За таких обставин (якби [PERSON] знала, що спірне майно належить не тільки [PERSON] ) воля його довірительки на придбання цього майна не виникла б. Будь яке відношення [PERSON] до здійснення невірного перекладу представник [PERSON] заперечив, оскільки вона виступала в якості покупця за договором та доступу до документів продавця до моменту нотаріального посвідчення договору вона не мала. Всі кошти, які було передано [PERSON] згідно його ж розписки належали [PERSON] . Ким саме здійснювалась організація перекладу наведеної вище ухвали Нізамінського районного суду представнику невідомо. Такий переклад міг бути здійснений за замовленням або [PERSON] або його повіреного [PERSON] . На запитання суду повідомив, що пошук об`єкту нерухомості для придбання здійснювався як [PERSON] , так і її сином через агентства нерухомості міста Вінниці. В судовому засіданні представник відповідачапозивача [PERSON] адвокат Орловський Б.М. суду повідомив, що позов [PERSON] він підтримує з підстав, що у ньому наведено. Позов [PERSON] він не визнає з підстав, що наведено у зустрічному позові [PERSON] та з підстав, що наведено у його заявах по суті спору. Позов [PERSON] він визнає в повному обсязі. На запитання суду представник також повідомив, що [PERSON] дізнався про вчинення оспорюваного договору купівлі продажу через декілька місяців після його укладення (точної дати представник зазначити не може). Однак навіть після того як його довіритель дізнався про вчинення оспорюваного договору, [PERSON] до кінця не розумів і не знав, що він не є власником спірного приміщення. [PERSON] здогадувався, що вчиняються якісь протиправні дії, але повірений [PERSON] не відповідав на телефонні дзвінки [PERSON] . На території України [PERSON] в 2021 році перебував до 03.05.2021 року, а тому не приймав участь у підготовці документів для вчинення оспорюваного договору. З [PERSON] [PERSON] був знайомий близько 2 х місяців, між ними виникли довірливі відносини. Перебуваючи в нотаріуса [PERSON] [PERSON] о. розумів, що посвідчується довіреність, однак він не розумів її змісту. Деталі посвідчення довіреності представнику [PERSON] невідомі. На якій мові спілкувався нотаріус [PERSON] та його довіритель [PERSON] йому також невідомо. [PERSON] вважав, що підписує довіреність на управління нерухомістю, здачу її в оренду, сплату комунальних послуг. Кошти за відчуження спірного об`єкту нерухомості його довіритель [PERSON] не отримав. На запитання суду хто раніше вирішував питання управління спірним майном, починаючи з 2012 року, у періоди, коли [PERSON] був відсутній на території України, представнику невідомо. На запитання суду додатково повідомив, що деякі російські слова його довіритель знає та розуміє, однак не всі слова. На запитання суду в чому полягала необхідність передачі [PERSON] оригіналу правоустановчого документу на спірне приміщення [PERSON] представник повідомив, що мабуть це пов`язано з юридичною неграмотністю його довірителя. Також повідомив, що обидва рази [PERSON] ходив до нотаріуса [PERSON] разом з [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Білошкурський О.В., позов, який пред`явлено [PERSON] до його довірителя не визнав. Зазначив, що незадовго до укладення оспорюваної довіреності від 29.04.2021 та оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] виникли довірливі відносини. [PERSON] маючи бажання відчужити спірний об`єкт нерухомості представив [PERSON] пакет документів, який був необхідний для продажу, в тому числі і оспорювану довіреність. Коли [PERSON] знайшов покупця на спірний об`єкт нерухомості він відчужив його у встановленому законом порядку. Кошти, які було отримано за оспорюваним договором купівлі продажу за вказівкою [PERSON] , яку було надано [PERSON] по телефону, були передані родичам [PERSON] до м. Миколаєва. На запитання суду представник повідомив, що прізвища цих осіб його довіритель не пам`ятає. На запитання суду представник зазначив, що [PERSON] отримав усі кошти, про які наведено у його власноручно написаній розписці, яку було написано одразу після отримання від [PERSON] коштів. Представник заперечив обставину того, що [PERSON] їздив до нотаріуса Лукашенка В.Б. для посвідчення оспорюваної довіреності від 29.04.2021 разом з [PERSON] , зазначив, що така обставина перед судом не доведена жодними доказами, а отже [PERSON] не міг ввести [PERSON] в оману щодо дійсного змісту довіреності та її правових наслідків. На запитання суду представник повідомив, що азербайджанською мовою [PERSON] не розмовляє, оскільки за національністю він є дагестанцем. Оригінали документів, які були необхідні для вчинення оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021 [PERSON] було отримано від [PERSON] під час його перебування в Україні. Переклад Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019, [PERSON] за вказівкою [PERSON] підвезла особа, яка йому невідома уже після того як [PERSON] залишив територію України. В судовому засіданні відповідач приватний нотаріус ВМНО Лукашенко В.Б., будучи судом допитаним, відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України, за його згодою в якості свідка, повідомив, що він дійсно посвідчував дві довіреності, які видавались [PERSON] на повіреного [PERSON] , перша з яких посвідчувалась 28.04.2021, а друга 29.04.2021. На запитання суду чи були присутні інші особи разом з [PERSON] під час посвідчення цих довіреностей повідомив, що такої обставини він зазначити не може, оскільки не пам`ятає. Разом з тим він добре пам`ятає, що [PERSON] сам йому пояснював, яку нотаріальну дію він хоче вчинити. Вони вільно та без будь яких перешкод спілкувались як на українській так і на російській мові, переходячи під час спілкування з однієї мови на іншу. [PERSON] особисто йому пояснював, що він хоче видати довіреність на розпорядження належним йому нерухомим майном, неодноразово зазначаючи при цьому що він хоче це майно продати. [PERSON] роз`яснював [PERSON] правові наслідки вчинення довіреності та за результатами таких роз`яснень [PERSON] йому підтвердив, що він хоче видати [PERSON] довіреність з правом продажу нині спірного об`єкту нерухомості. В розмову [PERSON] та [PERSON] в процедурі посвідчення довіреностей ніхто не втручався, під час роз`яснення наслідків вчинення оспорюваної довіреності [PERSON] чітко зазначив, що наслідки вчинення довіреності йому зрозумілі. На запитання суду повідомив, що перекладача до спілкування з [PERSON] він не залучав, оскільки [PERSON] такого питання не ініціював. [PERSON] зміст довіреності розумів, оскільки перед підписанням перечитав її, після чого підтвердив, що зміст довіреності відповідає його волі. На запитання суду повідомив, що особа на ім`я [PERSON] йому невідома, цю особу він ніколи не бачив та з нею не спілкувався. В процедурі посвідчення довіреності присутність особи повіреного нотаріальним порядком не вимагається. Відзначив, що одна з довіреностей була підписана кирилицею, друга латиницею. Нотаріальний порядок дозволяє особі підписати довіреність тією мовою, якою особа вважає за потрібне. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона працює ріелтором агентства нерухомості «Затишок» в м. Вінниці. Вона особисто знає [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З усіма цими особами вона в спорі не перебуває, та надавала вказаним особам послуги у сфері пошуку та придбання об`єкту нерухомості. Так, в квітні 2021 року до неї зателефонував [PERSON] та повідомив, що він хоче зустрітись та провести оцінку належного йому об`єкту нерухомості, що у [ADDRESS] . В ході телефонної розмови вони домовились про зустріч. На другий день вони зустрілись біля спірного об`єкту нерухомості та вона оцінивши об`єкт, повідомила [PERSON] , що його вартість становить близько 150 тис. доларів США. В розмові [PERSON] їй повідомив, що йому треба продати цей об`єкт якомога швидше, можна навіть за менші гроші ніж його ринкова вартість. Причину необхідності швидкого продажу [PERSON] пояснював тим, що у нього є певні проблеми і йому терміново їх треба вирішувати. Зокрема повідомив, що він має певні боргові зобов`язання, які треба погасити. Також зазначав, що у нього є потреба в терміновому лікуванні. Свідок запропонувала [PERSON] підписати ексклюзивний договір на продаж, який за її пропозицією був підписаний, а тому вона мала ексклюзивне право на пропонування нині спірного об`єкту нерухомості потенційним покупцям. На запитання суду повідомила, що на даний час такий договір вона представити не може, оскільки цей договір було знищено одразу після вчинення договору купівлі продажу спірного об`єкту. Це є нормальною діловою практикою. Під час зустрічей з [PERSON] його постійно супроводжувала якась жінка, однак що це за особа, свідку невідомо. Згодом, після підписання нею та [PERSON] ексклюзивного договору на продаж спірного об`єкту, [PERSON] ще раз приїхав до неї з [PERSON] і сказав, що продавати цю нерухомість буде [PERSON] , оскільки [PERSON] терміново треба їхати на батьківщину, при цьому показував, що він уже з сумками для від`їзду. На запитання суду свідок повідомила, що [PERSON] з нею спілкувався російською мовою, яку він прекрасно розумів, періодично жартував. Він бажав саме продати спірний об`єкт нерухомості та на це були спрямовані усі його дії. Під час цієї зустрічі [PERSON] вказав, що всі документи для продажу він передає [PERSON] після чого вона отримала контакти [PERSON] . Після цього вона здійснювала пошук покупців для спірного об`єкту нерухомості. Її колега з іншого агентства нерухомості [PERSON] запропонувала покупця, якою виявилась [PERSON] , яка якраз здійснювала пошук подібного об`єкту для придбання. [PERSON] оглянула вказаний об`єкт нерухомості та за своїми параметрами він її влаштував. Після цього вона домовилась про зустріч з [PERSON] щоб узгодити деталі. Коли зустрілись, [PERSON] прийшов з документами на приміщення. Покупці пропонували ціну 145\~000 доларів США, однак [PERSON] не міг самостійно прийняти рішення з приводу ціни, а тому в її присутності він телефонував до [PERSON] , щоб погодити з ним цю суму. [PERSON] під час розмови погодився на вказану суму, однак покупці зазначили, що в них на даний час є лише 100\~000 доларів США, інші кошти їм треба позичити, на що потрібен певний час. [PERSON] під час розмови зазначив, що для того, аби забезпечити себе, та щоб він був упевненим, що договір дійсно відбудеться сума завдатку має бути значною та попросив внесення завдатку на суму 10\~000 доларів США, на що [PERSON] погодилась та передала такі кошти їй (свідку) як завдаток. Ці кошти вона помістила у банківську ячейку та вони там перебували до посвідчення договору. Вона не хотіла ці кошти передавати [PERSON] оскільки цю особу вона бачила лише декілька разів, та боялась щоб він не зник кудись із грішми. Під час телефонної розмови [PERSON] та [PERSON] останній повідомляв, що документи, яких не вистачає для посвідчення правочину, він згодом передасть [PERSON] , також він зазначав, що об`єкт за документами слід продати по мінімально низькій ціні, оскільки він являється нерезидентом, та як іноземець має сплатити до бюджету України 17,5 % податку. Умова про заниження в договорі ціни об`єкту була висунута саме [PERSON] , що робилось з метою ухилення від сплати податків. На запитання суду свідок також повідомила, що всі документи для посвідчення договору купівлі продажу готувались та представлялись нотаріусу стороною продавця [PERSON] . В нотаріуса, в спеціальному кабінеті, сторони договору між собою розрахувались про що [PERSON] написав розписку, він не мав будь яких претензій до продавця, оскільки отримав домовлену суму коштів. На уточнююче запитання повідомила, що вона особисто не була присутня під час передачі коштів, а тому повідомити, в якій валюті був проведений розрахунок вона не може, однак знає, що сторони договору мали розраховуватись у доларах США. На запитання суду, по яких питаннях в ході підготовки до реалізації спірного об`єкту нерухомості [PERSON] отримував погодження у [PERSON] свідок повідомила, що це питання: 1) сума завдатку; 2) заниження в договорі ціни; 3) терміни продажу та реальна ціна продажу. Також повідомила, що [PERSON] був її клієнтом, а [PERSON] була клієнтом ріелтора [PERSON] судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона працює ріелтором агентства нерухомості «Вінницька комерційна нерухомість». Вона особисто знайома з [PERSON] , яка являлась її клієнтом, також бачила [PERSON] . З обома вона в нормальних відносинах, в спорі з ними не перебуває. [PERSON] звернулась до неї, як до ріелтора з метою пошуку для придбання об`єкту комерційної нерухомості. З наведеного питання вона також спілкувалась із сином [PERSON] [PERSON] . З метою придбання об`єкту [PERSON] звернулась до неї десь за кілька місяців до вчинення оспорюваного правочину. Свідок показала [PERSON] один (інший) об`єкт, однак він її не влаштував, та свідок як ріелтор шукала інший об`єкт. Потім до неї звернулась ріелтор [PERSON] , яка також працює ріелтором та запропонувала для купівлі приміщення, що по [ADDRESS] . [PERSON] оглянула цей об`єкт. Стартова ціна цієї нерухомості, на скільки вона пам`ятає, була 150\~000 доларів США. Ціна в договорі при придбанні була вказана згідно проведеної оцінки, а не та про яку сторони домовились та яка була реально сплачена. Узгоджена сторонами ціна об`єкту була передана покупцем [PERSON] представнику продавця [PERSON] , який прийняв кошти, про що в її присутності написав розписку. Перед цим кошти перераховувались та ніяких претензій щодо розрахунків сторони договору не висловлювали. Кошти передавались у доларах США і це було близько 150\~000 доларів США. На запитання суду повідомила, що з [PERSON] та [PERSON] вона особисто не знайома, кошти передавались в її присутності, під час чого вона виходила фактично на хвилину. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є сином [PERSON] , та він допомагав своїй матері в усіх питаннях придбання спірного об`єкту нерухомості. З будь ким з учасників справи він в спорі не перебуває. Зазначив, що протягом певного часу ним та його матір`ю [PERSON] через агентство нерухомості здійснювався пошук комерційного об`єкту нерухомості для придбання. Одного дня до нього подзвонила ріелтор [PERSON] та повідомила, що є гарний об`єкт для придбання. Вони його оглянули та з`ясували, що продавець хотів за цей об`єкт 170\~000 доларів США. На той час у них було лише 100\~000 доларів США. В ході переговорів, домовились з продавцем по ціні в 148\~000 доларів США. Погодились дати завдаток, однак у зв`язку з тим, що мати захворіла на коронавірус, саме він поїхав в приміщення агентства нерухомості [PERSON] для передачі завдатку. Саме в агентстві він вперше побачив [PERSON] , який повідомив, що об`єкт нерухомості продає його брат, який сильно хворіє та терміново потрібні гроші на лікування. В цей день (дати не пам`ятає) вони оформили передачу завдатку в 10\~000 доларів США. Через певний час вони посвідчили нині оспорюваний договір купівлі продажу об`єкту нерухомості. На запитання суду зазначив, що [PERSON] перераховував грошові кошти в його присутності після чого написав розписку про їх отримання, із зазначенням, що претензій він не має. 27.07.2021 до нього на месенджер Viber зателефонував [PERSON] і сказав, що грошей від продажу він не отримав. Свідок йому сказав, що грошові кошти передав [PERSON] в день посвідчення правочину та запропонував йому зустрітись. [PERSON] погодився, однак так і не приїхав. Після цього телефонного дзвінка свідок поїхав до [PERSON] та вони разом намагались зателефонувати до [PERSON] однак той не відповідав. [PERSON] сказав свідку, що з [PERSON] він повністю розрахувався. На запитання суду повідомив, що [PERSON] телефонував йому з номеру телефона [NUMBER] (відповідає інформації щодо засобів зв`язку відповідача позивача [PERSON] , що надано його представником [PERSON] в клопотаннях по суті справи, зокрема, але не обмежуючись а.с. 243, 244 т. ІІ справи). В ході допиту [PERSON] в якості свідка останній демонстрував голосові повідомлення, які надсилались йому з зазначеного номеру телефону). На запитання суду повідомив, що з [PERSON] він вільно спілкувався російською мовою близько 4 (чотирьох) разів вже після вчинення договору купівлі продажу, який на даний час в тому числі і [PERSON] оспорюється. Предметом таких розмов було те, що [PERSON] не передав йому коштів, які виручені від продажу нині спірного об`єкту нерухомості. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що з усіх учасників справи він знайомий лише з [PERSON] , з яким познайомився в 2010 році. В 2012 році [PERSON] вирішив придбати в Україні комерційну нерухомість. Коли [PERSON] знайшов відповідний об`єкт то просив його (свідка) бути присутнім під час укладення договору купівлі продажу, на що свідок погодився. На запитання суду повідомив, що послугами перекладача Маммадлі Е.Ш.о. ніколи не користувався, з ним свідок завжди спілкувався на російській мові, якою [PERSON] прекрасно розмовляє. Також [PERSON] в достатній мірі володіє і українською мовою, можливо не знає деяких специфічних українських слів наприклад таких як «краватка», тощо. Коли [PERSON] купував салон перукарню в 2012 році то свідок був присутній у нотаріуса під час укладення цього правочину. Після придбання цього приміщення свідок наглядав за ним фактично по 2021 році, а також по необхідності вкладав у це приміщення кошти, які витрачались на обслуговування приміщення, його поточний ремонт, тощо. Також певний час у цьому приміщенні, зі згоди [PERSON] здійснювала свою діяльність дочка свідка. В березні - квітні 2021 року (точної дати не пам`ятає, але пам`ятає, що це було перед [PERSON] подзвонив до свідка та повідомив, що він у м. Вінниці. Під час розмови [PERSON] запропонував йому зустрітись. Коли зустрілись, він намагався донести до [PERSON] , що за період його відсутності в Україні він витратив певну суму коштів на ремонт цього приміщення, але [PERSON] зрозумівши до чого йде мова, припинив розмову та кудись поїхав. Згодом вони знову зустрілись біля салону та свідок віддав [PERSON] документи на приміщення, більше вони з ним на жодні теми не спілкувались та не зустрічались. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він є чоловіком [PERSON] . Весною 2021 року (точної дати та місяця не пам`ятає) він був у нотаріуса, де посвідчувався договір купівлі продажу спірного приміщення. [PERSON] перерахував разом з [PERSON] кошти, яких було 138 тис. доларів США. Жодних претензій щодо розрахунків за договором сторони один до одного не мали. Усіх все влаштовувало. Коли закінчили оформлення пожали один одному руки та розійшлись. Також повідомив, що відповідна розписка про отримання [PERSON] коштів за спірне приміщення писалась у його присутності. Вислухавши учасників справи (їх представників), заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з 14.04.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано т/відділенням с. Новад Агсуінського району Азербайджанської Республіки, про що в книзі актових записів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис за № 03. (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). (а.с. 19 21 т. 1; а.с. 142 т. 2) 11.05.1999 [PERSON] змінив своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що вбачається з відповідної довідки завідувача відділу реєстрації Ісмаїллінського району Міністерства юстиції Азербайджанської Республіки. (а.с. 31 32 т. 1) Під час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, а саме 14.05.2012, між [PERSON] , як покупцем та [PERSON] , як продавцем укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, предметом якого являлось нині спірне майно салон перукарня № 3, яке розташоване в [ADDRESS] . За цим договором [PERSON] набув право власності на це майно (титул власності). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Терещенко В.В. (правочин зареєстровано в реєстрі за № 1131). (а.с. 118 119 т. 2). На укладення вказаного договору купівлі продажу [PERSON] надала своєму чоловікові [PERSON] нотаріально посвідчену згоду, що вбачається з її заяви від 08.05.2012 (зареєстровано в реєстрі за № 7Е 06-3890), оригінал якої разом з її перекладом міститься в матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса ВМНО Терещенко В.В., з посвідчення договору купівлі продажу від 14.05.2012 (реєстровий номер 1131). (а.с. 133 134 т. 2). 25.01.2019 [PERSON] звернулась до Нізамінського районного суду м. Баку з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, нажитого під час шлюбу, предметом якого був поділ рухомого майна, а саме транспортних засобів, які були набуті [PERSON] та [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу та про стягнення з [PERSON] коштів, в рахунок компенсації частки [PERSON] , в транспортних засобах, які були відчужені [PERSON] без згоди [PERSON] (а.с. 40 53 т. 1). Відповідно до Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 про закриття провадження у справі № 2(007)-1024/2019 судом прийнято відмову [PERSON] від позову. Вирішено закрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого під час шлюбу. Роз`яснено позивачу про недопустимість повторного звернення до суду з тим самим позовом, між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав. Вирішено питання скасування арешту і накладених заборон на транспортні засоби, які були предметом спору у цій справі. Зі змісту ухвали вбачається, що підставою для припинення провадження у справі стало те, що позивач [PERSON] з відповідачем у цій справі [PERSON] помирилася. (а.с. 54 57 т. 1). Таким чином суд констатує, що питання поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 про закриття провадження у справі № 2(007)-1024/2019 не вирішувалось, оскільки [PERSON] відмовилась від свого позову, що пред`являвся до [PERSON] . Обставина автентичності перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 про закриття провадження у справі № 2(007)-1024/2019, що представлено позивачем за первісним позовом [PERSON] к., та відповідності представленого нею перекладу цієї ухвали на українську мову дійсному змісту першоджерела (тексту цієї ухвали на азербайджанській мові) визнається всіма сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. (а.с. 56 57 т. 1). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.06.2019 реєстраційного відділу Нізамінського району м. Баку шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що вчинено відповідний актовий запис №210 від 18.06.2019 (а.с. 22 24 т. 1). Зі змісту відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 20.07.2022 судом встановлено, що [PERSON] на територію України прибув 26.04.2021 о 10 год. 51 хв., а покинув територію України 03.05.2021 о 11 год. 43 хв. (а.с. 71 т. 2). Під час перебування [PERSON] на території України, а саме 28.04.2021 приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. посвідчено довіреність (реєстровий № 3020), згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) по ціні і на умовах на власний розсуд належним йому нежитловим приміщенням, салоном перукарнею № 3 по [ADDRESS] . Для реалізації права розпорядження цим (нині спірним) об`єктом нерухомості, [PERSON] надав [PERSON] широкий спектр повноважень, які охоплюють практично всі можливі дії, у вчиненні яких може виникнути необхідність при реалізації правомочностей власника (який (перелік повноважень), згідно змісту довіреності, не є вичерпним). (а.с. 85 - 88 т. 2). 29.04.2021 приватним нотаріусом ВМНО Лукашенком В.Б. посвідчено ще одну довіреність Маммадлі Е.Ш.о. на повіреного [PERSON] (реєстровий № 3021), зміст якої аналогічний довіреності від 28.04.2021 (реєстрований № 3020), з однією лише відмінністю: у довіреності від 29.04.2021 зазначено РНОКПП [PERSON] о. [NUMBER] , який [PERSON] (в документі [PERSON] ) отримав в Україні 17.05.2012. (а.с. 128 т. 1; 89 94 т. 2). 07.06.2021 між [PERSON] , від імені якого, на підставі довіреності від 29.04.2021, посвідченої приватним нотаріусом ВМНО за реєстраційним № 3021 Лукашенком В.Б., діяв [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила нежитлове приміщення, салон перукарню № 3, в [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ВМНО Бєлою О.М. (реєстровий номер 1345) (а.с.105 106 т. 1). Право власності за [PERSON] на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано 07.06.2021 (номер запису про право власності 42363533), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 58596707 від 07.06.2021). (а.с. 229 т. 1). Згідно п. 4 цього Договору продаж спірного приміщення вчинено за 360\~000 грн., які [PERSON] сплатила представнику продавця [PERSON] до підписання цього Договору. Для вчинення цього Договору представником продавця [PERSON] [PERSON] нотаріусу було представлено оригінал договору купівлі продажу від 14.05.2012, на підставі якого [PERSON] набув титул власності на спірний об`єкт нерухомого майна; витяг з Державного реєстру правочинів від 14.05.2012 № 11315590; витяг про державну реєстрацію прав КП ВМБТІ від 15.05.2012 № 34129927; електронну копію оригінального тексту ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, переклад цієї ухвали з азербайджанської на українську мову, який виконано перекладачем [PERSON] у м. Київ 13.05.2021, справжність підпису якої на перекладі засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигрін А.О., та інші документи, які були необхідні для вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі - продажу (а.с. 107 120 т. 1). В день посвідчення договору купівлі продажу від 07.06.2021 представником продавця [PERSON] [PERSON] написано розписку, яка видана [PERSON] , згідно якої [PERSON] підтвердив, що до підписання договору купівлі продажу нежитлового приміщення салону перукарні № 3, що по [ADDRESS] він отримав від [PERSON] 360\~600 грн. в якості оплати за договором купівлі продажу, а також 3\~440\~000 грн. в якості оплати за оснащення, ремонт та облаштування вказаного нежитлового приміщення. Загальна сума, яка була отримана [PERSON] в інтересах [PERSON] від [PERSON] складає 3\~800\~600 грн., розрахунок проведено в повній мірі, претензій до [PERSON] [PERSON] не має. (а.с. 175 т. 1). Обставина передачі [PERSON] та отримання [PERSON] на виконання оспорюваного договору коштів в сумі 3\~800\~600 грн. до його підписання, представниками сторін по справі [PERSON] та [PERSON] адвокатами Усовим Ю.В. та [PERSON] в судовому засіданні визнається. Обставина передачі/не передачі [PERSON] коштів в наведеній сумі [PERSON] не є предметом спору у цій справі. Вирішуючи по суті вимоги первісного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину недійсним та вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору та відшкодування збитків, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15\~ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Як встановлено судом позивач відповідач [PERSON] к. та відповідач позивач [PERSON] , в період зареєстрованого шлюбу яких [PERSON] , зі згоди [PERSON] , на території України в м. Вінниці придбано спірне майно являються громадянами Республіки Азербайджан. (а.с. 28 30; 36 39 т. 1). З огляду на викладене суд констатує, що досліджувані цивільні приватно правові відносини містять іноземний елемент. Як встановлено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. В розумінні цього ж Закону колізійною є норма, що визначає право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Якщо згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами (ч. 2 ст. 4 цього ж Закону). Частинами 3,\~5\~ст.\~4\~цього ж\~Закону встановлено,\~що визначене\~згідно з\~частиною першою\~цієї статті\~право,\~як виняток,\~не застосовується,\~якщо за\~всіма обставинами\~правовідносини мають\~незначний зв`язок\~з визначеним\~правом і\~мають більш\~тісний зв`язок\~з іншим\~правом.\~Це положення\~не застосовується,\~якщо сторони\~(сторона)\~здійснили вибір\~права відповідно\~до частини\~першої цієї\~статті. Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм. Право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. (ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право». Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Право, яке застосовується до виникнення та припинення права власності та інших речових прав, що є предметом правочину, визначається відповідно до частини першої цієї статті, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Вибір права сторонами правочину не зачіпає прав третіх осіб. Захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться. Захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України. (ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про міжнародне приватне право». Як встановлено ч. 1 ст. 60 цього ж Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Як визначено ч. 3 ст. 61 цього ж Закону у разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу. З огляду на те, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами та резидентами Азербайджанської Республіки, а спірне нерухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації, має своє місце розташування в Україні: 1) до правовідносин, що виникли між [PERSON] та [PERSON] щодо визнання недійсним правочину який стосується нерухомого майна застосовується цивільне законодавство України; 2) до сімейних правовідносин, що виникли між [PERSON] та [PERSON] в частині правових наслідків шлюбу, правового режиму майна, що набуто в шлюбі, а також в частині правових підстав для визнання правочину, вчиненого без згоди іншого з подружжя недійсним, застосовується Сімейний кодекс Азербайджанської Республіки. Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Офіційні тексти перекладів СК Азербайджанської Республіки та ЦК Азербайджанської Республіки з азербайджанської на російську мову розміщені на сайті https://online.zakon.kz/Document/?doc_id=30420386&doc_id2=30420111#pos=249;-93.19999694824219&pos2=3230;-67.19999694824219, які і використовуються судом при вирішенні справи. Офіційні переклади текстів цих кодексів Азербайджанської Республіки на українську мову відсутні, а тому з метою збереження автентичності змісту норм цих кодексів та з метою недопущення двозначності тлумачення, різного розуміння чи викривлення текстів норм суд вважає за доцільне використовувати саме офіційні переклади текстів цих кодексів, хоч як не прикро, на російську мову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 31 СК Азербайджанської Республіки (надалі СК АР), «законным режимом имущества супругов является режим их совместной собственности. Законный режим имущества супругов действует, если брачным договором не установлено иное». Як встановлено ч. 1 ст. 32 СК АР «имущество, нажитое супругами во время брака, признается их общей совместной собственностью». Вказана норма кореспондує ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу Азербайджанської Республіки (надалі ЦК АР). «Приобретенные за счет общих доходов супругов движимые и недвижимые предметы, ценные бумаги, паи, сбережения, вложенные в кредитные учреждения или в иные коммерческие организации, доли в капитале и любое другое имущество, нажитое супругами в период брака независимо от того, на имя кого из супругов оно приобретено либо на имя кого и кем был сделан вклад, являются общей совместной собственностью супругов». (п. 2 ч. 2 ст. 32 СК АР). «Право на общее имущество супругов принадлежит также супругу, который в период брака осуществлял ведение домашнего хозяйства, уход за детьми или по другим уважительным причинам не имел самостоятельного дохода». (ч. 3 ст. 32 СК АР). Як встановлено ч. 1 ст. 33 СК АР «право супругов на владение, пользование и распоряжение общим имуществом осуществляется по их взаимному согласию». Вказана норма кореспондує ч. 2 ст. 222 ЦК АР. Частиною 1 ст. 37 СК АР встановлено презумпцію рівності часток подружжя при поділі, якщо інше не встановлено договором між подружжям. «Для совершения одним из супругов сделки по распоряжению недвижимостью и сделки, требующей нотариального удостоверения и (или) регистрации, необходимо получить нотариально удостоверенное согласие другой стороны. В случае если не было получено нотариально удостоверенное согласие супруга на совершение сделки, она может быть оспорена в сроки, установленные ГК АР». (ч. 4 ст. 33 СК АР). Як врегульовано ч. 6 ст. 225 ЦК АР «без согласия супруга (супруги), обладающего совместным правом на недвижимое имущество, договор, заключенный о праве, зарегистрированном в государственной реестре недвижимого имущества, считается недействительным. Это также относится к случаям, когда приобретатель являлся добросовестным в отношении о принадлежности данного права только стороне договора. Если сторона по договору знала или должна была знать о недействительности договора, то приобретатель вправе требовать от данной стороны возмещения ущерба, вытекающего из недействительности». Як зазначалось вище спірне нерухоме майно: салон перукарня № 3, яке розташоване в [ADDRESS] придбано [PERSON] , 14.05.2012, під час перебування останнього в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] к. На укладення вказаного договору купівлі продажу [PERSON] надала своєму чоловікові [PERSON] нотаріально посвідчену згоду. (а.с. 133 134 т. 2). З огляду на викладене суд констатує, що на спірне нерухоме майно під час перебування титулу власності на нього у період з 14.05.2012 по 07.06.2021 у [PERSON] (особа на яку оформлено право власності) поширювався правовий режим спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , остання являлась співвласником вказаного нерухомого майна на праві спільної сумісної власності. З матеріалів нотаріальної справи приватного нотаріуса ВМНО Бєлої О.М. з посвідчення договору купівлі продажу нежитлового приміщення спірного нерухомого майна (реєстрований № 1345), укладеного 07.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого, на підставі нотаріальної довіреності діяв [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] , як співвласник спірного майна, згоду на укладення [PERSON] договору з відчуження цього майна останньому (стороні продавця) не надавала. Така, належним чином посвідчена, у встановленій законом формі, згода [PERSON] в матеріалах нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі - продажу - відсутня. Обставиною, яка слугувала підставою для усунення для нотаріуса [PERSON] обов`язку з отримання згоди другого з подружжя (співвласника майна), на відчуження спільного майна [PERSON] та [PERSON] , стало представлення стороною продавця, за даних обставин повіреним [PERSON] , при посвідченні договору, Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку Республіки Азербайджан у справі № 2(007)-1024/2019 від 29.04.2019 разом з її нотаріально засвідченим невірним перекладом, в частині зазначення в перекладі, що спірне майно є особистою приватною власністю [PERSON] (а.с. 110 114 т. 1). Обставина невірності перекладу вказаної Ухвали в цій частині, як зазначалось вище, учасниками справи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (їх представниками) визнається. (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч.ч. 1 3 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 СТ. 215 ЦК України недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. (ч. 4 ст. 369 ЦК України). З огляду на викладене суд констатує, що право позивача [PERSON] на спірне майно є порушеним стороною продавця [PERSON] , в інтересах якого на підставі нотаріальної довіреності від 29.04.2021 діяв [PERSON] , оскільки [PERSON] , у встановленому законом порядку та формі, не виразила своє волевиявлення на відчуження спірного майна, співвласником якого вона являлась (ч. 3 ст. 203 ЦК України), а тому відповідно до ч. 6 ст. 225 ЦК АР наявні підстави для визнання оспорюваного правочину (договору купівлі продажу від 07.06.2021, реєстровий № 1345) недійсним. Таким чином наявні підстави для задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] та визнання недійсним вказаного Договору з наведених підстав. Первісний позов [PERSON] задовольняється в тому числі до [PERSON] виключно з підстав, того, що вона була стороною оспорюваного Договору, та [PERSON] , як сторона такого договору, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, обов`язково має бути залучена до участі у розгляді такої справи в якості відповідача. Вона є належним відповідачем за вимогами первісного позивача попри те, що судом не встановлено вчинення нею будь яких свідомих та протиправних дій на шкоду [PERSON] к. До вказаного висновку суд прийшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.07.2020 № 670/23/18, в якій зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі його сторони, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Вказана позиція є обов`язковою до врахування на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Поряд з цим, на переконання суду, задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання оспорюваного договору недійсним за наведених обставин та підстав, не виключає задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині її вимог до [PERSON] про визнання недійсним цього ж договору з підстав введення [PERSON] як покупця стороною продавця в оману в частині належності спірного майна виключно продавцю [PERSON] (п.8 оспорюваного Договору) та відшкодування за рахунок [PERSON] завданих [PERSON] вчиненням вказаного правочину збитків. До вказаного висновку суд прийшов з огляду на наступне. Підставою для задоволення первісного позову є встановлення судом обставини поширення на спірне майно правового режиму спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , та як наслідок порушення оспорюваним правочином права [PERSON] на спірне майно, шляхом його продажу без згоди останньої. Поряд з цим право [PERSON] на відшкодування збитків, які їй завдані стороною продавця вчиненням оспорюваного правочину, шляхом введення її в оману в частині належності спірного майна виключно [PERSON] також має бути захищено у визначений ч. 2 ст. 230 ЦК України спосіб. Як зазначалось вище для вчинення оспорюваного Договору представником продавця [PERSON] [PERSON] нотаріусу було представлено оригінал договору купівлі продажу від 14.05.2012, на підставі якого [PERSON] набув титул власності на спірний об`єкт нерухомого майна; витяг з Державного реєстру правочинів від 14.05.2012 № 11315590; витяг про державну реєстрацію права КП ВМБТІ від 15.05.2012 № 34129927; електронну копію оригінального тексту Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, переклад цієї ухвали з азербайджанської на українську мову, який виконано перекладачем [PERSON] у м. Київ 13.05.2021, справжність підпису якої на перекладі засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигрін А.О., та інші документи, які були необхідні для вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі - продажу (а.с. 107 120 т. 1). З наведеними документами, на підставі яких посвідчувався оспорюваний договір, [PERSON] як покупець, могла ознайомитись виключно у нотаріуса при посвідченні правочину. Будь яких юридичних підстав для появи/наявності у [PERSON] наведених вище документів, а особливо оригінального тексту Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, раніше 07.06.2021, для здійснення її невірного перекладу, судом не встановлено. Обставину змови [PERSON] та [PERSON] , який представляв [PERSON] , на підставі нотаріальної довіреності, на шкоду [PERSON] , стороною позивача відповідача [PERSON] та відповідача позивача [PERSON] , про що вони неодноразово стверджували в заявах по суті справи, перед судом не доведено. Будь яких доказів на підтвердження обставини, що саме [PERSON] виступила замовником перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019 та факту того, що саме вона організовувала виготовлення та посвідчення підпису перекладача в тексті цієї Ухвали в редакції, яка представлена нотаріусу [PERSON] для посвідчення оспорюваного правочину, матеріали справи не містять. Факт відсутності [PERSON] на території України станом на 13.05.2021, коли приватним нотаріусом КМНО Чигрін А.О. засвідчувалась справжність підпису перекладача Кражевої Т.С. на перекладі Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, жодним чином не підтверджує, як про те стверджували представники [PERSON] та [PERSON] , факту прийняття [PERSON] будь якої участі у здійсненні перекладу цієї Ухвали. (а.с. 114 т. 1 зворот). Навпаки, з матеріалів нотаріальної справи оспорюваного Договору купівлі продажу судом встановлено, що збором необхідних для посвідчення оспорюваного договору документів займався представник [PERSON] [PERSON] (зокрема, але не обмежуючись - виготовлення Звіту про експертну оцінку від 05.05.2021, який виконано на замовлення представника продавця [PERSON] ). (а.с. 115 т. 1). [PERSON] було достеменно відомо, що спірне майно було придбане ним під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] , та з її згоди, а отже на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Тому дії сторони продавця [PERSON] з посвідчення довіреності на повіреного [PERSON] з правом розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна, а так само представлення повіреним [PERSON] [PERSON] нотаріусу невірного перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, беззаперечно свідчать про застосування стороною продавця відносно покупця [PERSON] обману. Таким чином суд приходить до висновку, що саме стороною продавця [PERSON] введено в оману щодо належності спірного майна виключно [PERSON] про що також свідчать п.п. 7, 8 оспорюваного Договору в яких наведено, що сторона продавця засвідчила, що спірне нежитлове приміщення не обтяжене правами третіх осіб та те, що воно (приміщення) є особистою приватною власністю продавця [PERSON] на підставі Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019. (а.с. 105 106 зворот, т. 1). Надання нотаріусу Бєлій О.М. стороною продавця, для посвідчення оспорюваного договору невірного тексту перекладу цієї Ухвали ввело [PERSON] в оману щодо обставин, які мали істотне значення для вчинення правочину, а тому суд погоджується з позицією відповідача позивача [PERSON] , що її внутрішня воля, яка була спрямована на придбання спірного об`єкту нерухомості, сформувалась невірно та під впливом хибних відомостей щодо правового режиму спірного майна, як особистої приватної власності продавця [PERSON] , що спричинено діями останньої (сторони продавця). Не представлення стороною продавця нотаріусу документу (невірного перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019), яким сторона продавця підтверджувала належність спірного майна на праві особистої приватної власності продавцю [PERSON] унеможливлювало б укладення спірного договору як такого. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14. Про наведене йдеться також в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». На переконання суду наведені вище обставини та докази в своїй сукупності достовірно свідчать, що саме [PERSON] стороною продавця було введено в оману, щодо належності спірного майна виключно стороні продавця, ця обставина [PERSON] перед судом доведена належними та допустимими доказами, зокрема, але не обмежуючись, змістом договору, що оспорюється. (п.п. 7,8 Договору). Суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М., що [PERSON] мала змогу перевірити правильність перекладу Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі № 2(007)-1024/2019, що вона умисно не зробила, оскільки сторони під укладення договору повинні діяти добросовісно, і [PERSON] , як покупець не зобов`язана була здійснювати перевірку будь яких документів продавця (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 5 ст. 12 ЦК України). Позиція представника відповідача позивача Маммадлі Е.Ш.о. з одночасним твердженням про те, що [PERSON] могла самостійно здійснити переклад наведеної Ухвали, щоб переконатись в автентичності її змісту, з наступним твердженням про те, що саме [PERSON] разом з [PERSON] організували виготовлення невірного перекладу цієї ухвали, щоб незаконно позбавити майна [PERSON] , з наступним твердженням, що [PERSON] всі свої претензії має висловити з приводу обману [PERSON] є суперечливою, оскільки містить твердження про взаємовиключні обставини та загалом ґрунтується на припущеннях та не доведених юридичних фактах. На переконання суду сподівання [PERSON] , що продавець діє добросовісно були правомірними. А не реалізація нею права на здійснення власного перекладу не свідчать про її недобросовісність. В розумінні ст. 388 ЦК України [PERSON] є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~230\~ЦК України\~якщо одна\~із сторін\~правочину навмисно\~ввела другу\~сторону в\~оману щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі продажу нежитлового приміщення салону перукарні № 3, що розташоване в [ADDRESS] від 07.06.2021, оскільки він був вчинений під впливом обману покупця з боку продавця (сторони продавця) на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України. Як встановлено ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. (ч. 2 ст. 216 ЦК України) Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як встановлено ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на те, що шкоди відповідачу - позивачу [PERSON] , наведеними вище діями, завдано стороною продавця [PERSON] о., від імені та в інтересах якого на підставі довіреності від 29.04.2021 діяв представник [PERSON] завдана шкода має бути стягнута саме з [PERSON] о. Доводи представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М. про те, що всі претензії [PERSON] має пред`являти до [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки під час посвідчення оспорюваного договору [PERSON] діяв як повноважний представник Маммадлі Е.Ш.о. та в його інтересах. Посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на ч. 1 ст. 1190 ЦК України та твердження про наявність підстав для покладання на відповідачів за її позовом [PERSON] та [PERSON] солідарної відповідальності з відшкодування їй збитків не заслуговують на увагу та судом відхиляються, оскільки [PERSON] продавцем за оспорюваним договором не виступала, обману у будь якій формі до [PERSON] не застосовувала, участі у підготовці документів для посвідчення оспорюваного правочину вона не приймала. Матеріли справи таких доказів не містять. Обставину прийняття Мамедовою Р.Ф.к. будь якої участі в підготовці документів/чи вчинення інших дій, для вчинення оспорюваного договору від 07.06.2021, на шкоду [PERSON] останньою перед судом не доведено. Більше того, судом встановлено порушення оспорюваним правочином прав самої [PERSON] , яка державний кордон України в період часу з 01.01.2021 по 31.12.2021 не перетинала. (а.с. 47 т. 2). Таким чином наявні підстави для часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині вимог до [PERSON] про визнання оспорюваного договору від 07.06.2021 недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 230 ЦК України, з застосуванням двосторонньої реституції, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] збитків. В частині вимог цього зустрічного позову до [PERSON] слід відмовити з наведених вище підстав. До вказаного висновку суд прийшов також з огляду на те, що за змістом ч.ч. 1,2 ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України, таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів). Відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діє станом на час ухвалення цього рішення): у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію. Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Метою проведення реституції є відновлення між сторонами status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину. Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19. Визначаючись щодо розміру збитків, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.\~1192\~ЦК України\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~з урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов`язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно\~до реальної\~вартості втраченого\~майна на\~момент розгляду\~справи або\~виконання робіт,\~необхідних для\~відновлення пошкодженої\~речі. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до Звіту про оцінку майна спірного нежитлового приміщення, від 22.04.2022, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ФОП «Довбнею» М.Ю.», на замовлення [PERSON] під час підготовки зустрічного позову, вартість спірного об`єкту нерухомості станом на вказану дату (без ПДВ) становить 4\~399\~586 грн. (а.с. 178 237 т. 1). З огляду на викладене при визнанні оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021 недійсним, відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України спірний об`єкт нерухомості слід повернути його попередньому власникові (титульному володільцю) [PERSON] , а [PERSON] слід повернути кошти, які сплачені за Договором в сумі 360\~600 грн. Поряд з цим, реальна вартість втраченого [PERSON] майна на час розгляду справи становить 4\~399\~586 грн. (а.с. 178 237 т. 1) Оскільки розмір коштів, які мають бути повернуті [PERSON] внаслідок застосування двосторонньої реституції є значно меншим за реальну вартість майна, яке нею втрачається через винні дії сторони продавця [PERSON] (його представника [PERSON] ), різниця між реальною вартістю втраченого майна та коштами, які нею мають бути отримані внаслідок двосторонньої реституції, є для неї майновими збитками, які на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України мають бути їй відшкодовані [PERSON] в подвійному розмірі. Таким чином загальна сума коштів, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , в якості відшкодування завданих їй збитків становить 4399586 360600 х 2 = 8\~077\~972 грн. Право [PERSON] на відшкодування збитків, яке визначено ч. 2 ст. 230 ЦК України кореспондується з нормою ч. 6 ст. 225 ЦК АР, національного закону Маммадлі Е.Ш.о., в якій також регламентовано право потерпілої від недійсного договору сторони на відшкодування збитків. Вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. про визнання недійсними договору купівлі продажу від 07.06.2021 та довіреності від 29.04.2021 з заявлених [PERSON] підстав, не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Підставою для визнання недійсною оспорюваної довіреності від 29.04.2021 та як наслідок недійсності договору купівлі продажу від 07.06.2021 [PERSON] зазначив, те, що він не надавав [PERSON] повноваження на продаж спірної нерухомості. Посилався на те, що оспорювана довіреність від 29.04.2021 на право продажу цієї нерухомості була складена шляхом обману [PERSON] , який не володіє українською мовою і не знав реального змісту цієї довіреності (планував надати [PERSON] лише право на поточне управління (користування) нерухомістю, а не на її продаж). Представник Маммадлі Е.Ш.о. в позові зазначив, що під час укладення та підписання оспорюваної довіреності від 29.04.2021 [PERSON] ввів [PERSON] в оману щодо дійсних повноважень представника, які [PERSON] мав отримати за такою довіреністю. Також покликався на протиправність дій нотаріуса [PERSON] з посвідчення оспорюваної довіреності без її перекладу та без виклику перекладача на азербайджанську мову. Вказує, що подальша процедура продажу спірного майна, на переконання [PERSON] , була продовженням обману, оскільки саме [PERSON] та [PERSON] , вступивши у змову, надали нотаріусу [PERSON] підроблений переклад ухвали азербайджанського суду, на підставі якої, з поміж інших документів, було посвідчено оспорюваний правочин. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів обставин перерахунку [PERSON] грошових коштів на рахунок [PERSON] вказує на те, що будь які розрахунки за оспорюваним договором не проводились. Як зазначалось вище та встановлено судом [PERSON] перебуваючи на території України (двічі) 28.04.2021 та 29.04.2021, звертався до приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. за посвідченням довіреностей (реєстрові номери: 3020, 3021), згідно яких [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) по ціні і на умовах на власний розсуд належним йому (спірним) нежитловим приміщенням, салоном перукарнею № 3 по [ADDRESS] . Для реалізації права розпорядження цим (нині спірним) об`єктом нерухомості, [PERSON] надав [PERSON] широкий спектр повноважень, які охоплюють практично всі можливі дії, у вчиненні яких може виникнути необхідність при реалізації правомочностей власника (який (перелік повноважень), згідно змісту довіреності, не є вичерпним). (а.с. 85 - 88 т. 2). Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Відповідно до ч.2\~ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 11, 14 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах установлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як встановлено ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України). Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч. 1 ст. 238 ЦК України). Як встановлено ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво,\~яке ґрунтується\~на договорі,\~може здійснюватися\~за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують довіреність, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином. Відповідно до останнього абзацу п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Як встановлено судом з показів допитаного в судовому засіданні 27.03.2023, в якості свідка, відповідача приватного нотаріуса ВМНО Лукашенка В.Б. (ст. 92 ЦПК України) при зверненні до нього [PERSON] за вчиненням нотаріальної дії з посвідчення довіреності на розпорядження спірним майном, як першого разу (28.04.2021) так і другого (29.04.2021) [PERSON] чітко та недвозначно, а головне\~самостійно (без участі будь яких інших осіб) висловив своє волевиявлення на вчинення довіреності з правом розпорядження повіреним [PERSON] спірним об`єктом нерухомого майна. Після роз`яснення нотаріусом правових наслідків вчинення такої довіреності Маммадлі Е.Ш.о. підтвердив, що дійсно має намір видати саме довіреність з правом розпорядження повіреним спірним об`єктом нерухомого майна. Під час спілкування, в процедурі посвідчення довіреності, нотаріуса та [PERSON] в їх розмові, окрім них, більше ніхто участі не приймав. Отримавши підготовлений нотаріусом проект довіреності [PERSON] перечитав її, підтвердив обставину свого реального волевиявлення на видачу довіреності саме такого змісту та підписав її. З наведених свідчень нотаріуса [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] володіє як українською так і російською мовою в мірі, яка дозволяє йому вільно спілкуватись, читати, розуміти та відповідно правильно сприймати зміст текстів документів (за даних обставин довіреності (ей)), які були ним прочитані та підписані відповідно 28.04.2021 та 29.04.2021. Покази нотаріуса [PERSON] суд приймає в якості доказу, оскільки останнього приведено до присяги, та судом не встановлено наявності будь якого інтересу останнього у наданні суду недостовірних показів. Покази [PERSON] є чіткими, послідовними, такими, що узгоджуються з показами свідків [PERSON] , та [PERSON] , які також безпосередньо спілкувались з [PERSON] та достовірно суду повідомили про рівень володіння [PERSON] українською та російською мовами. Покази свідка [PERSON] в частині намірів [PERSON] саме продати спірний об`єкт нерухомого майна через повіреного [PERSON] узгоджуються як з показами нотаріуса [PERSON] , щодо намірів [PERSON] продати спірний об`єкт нерухомості так і зі змістом оспорюваної довіреності від 29.04.2021. Покази свідка [PERSON] є детальними, чіткими, послідовними, узгодженими між собою, та з показами інших свідків, а тому ці покази суд також приймає до уваги та покладає їх в основу рішення. Покази наведених свідків узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи та дослідженими судом доказами. Таким чином суд відхиляє доводи зустрічного позову [PERSON] щодо відсутності у останнього наміру надати [PERSON] повноваження на розпорядження спірним об`єктом нерухомості, а так само доводи, щодо введення [PERSON] [PERSON] в оману щодо дійсного змісту довіреності від 29.04.2021. Наведені доводи [PERSON] в ході судового розгляду описаними вище доказами спростовано. Позиція [PERSON] з приводу того, що він бажав оформити довіреність з метою обслуговування спірного об`єкту нерухомості на період його відсутності в Україні, окрім наведеного також спростовується обставиною передачі останнім своєму повіреному [PERSON] оригіналу правоустановчого документу на спірний об`єкт, який на даний час міститься в матеріалах нотаріальної справи з посвідчення оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021. (а.с. 107 т. 1). Вказана обставина, на переконання суду, додатково підтверджує наміри [PERSON] здійснити саме реалізацію спірного об`єкту, оскільки відсутність вказаного документу у повіреного або зробило б неможливим, або значно ускладнило б нотаріальну процедуру посвідчення/укладення договору купівлі продажу. З огляду на викладене суд відхиляє доводи представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М., що оригінал правоустановчого документу був переданий повіреному через юридичну неграмотність [PERSON] . Надаючи оцінку доводам зустрічного позову [PERSON] про порушення нотаріусом Лукашенком В.Б. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в частині нездійснення перекладу оспорюваної довіреності від 29.04.2021 на рідну (азербайджанську) мову Маммадлі Е.Ш.о. та незалучення до вчинення нотаріальної дії перекладача з української на азербайджанську мову суд зазначає наступне. Відповідно до п. 10 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що затверджено Наказом Міністерства юстиції України за № 265/5 від 22.02.2012: Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений документ, підписується тією мовою, якою вона володіє. Зі змісту вказаного пункту Порядку слідує, що тексти оформлюваних документів мають бути перекладені нотаріусом або перекладачем виключно у випадку, коли особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії не знає мови, якою ведеться нотаріальне діловодство. Поряд з цим, як зазначалось вище, судом встановлено, що [PERSON] українською та російською мовою володіє в достатній мірі, яка дозволяє йому читати та розуміти зміст тексту, за даних обставин, оспорюваної довіреності від 29.04.2021. Доводи [PERSON] щодо необхідності перекладу довіреності на його рідну (азербайджанську) мову не заслуговують на увагу, оскільки зміст п. 10 Глави 9 наведеного Порядку вказує на необхідність здійснення перекладу нотаріального документу на мову яку особа розуміє, і не обов`язково на мову держави, громадянином якої являється особа. При цьому вказаним пунктом Порядку передбачена можливість здійснення усного перекладу нотаріального документу саме нотаріусом, а не обов`язково з залученням перекладача. Доводи представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М. щодо обов`язку нотаріуса здійснити переклад нотаріального документу (оспорюваної довіреності від 29.04.2021) на азербайджанську мову засновані на невірному тлумаченні та розумінні п. 10 Глави 9 наведеного нотаріального Порядку. Вказаний пункт Порядку містить альтернативу, згідно якої переклад може здійснюватися як нотаріусом так і перекладачем, як усно так і письмово, однак виключно за умови, що особа не володіє мовою на якій викладено документ, що в ході судового розгляду спростовано. Тому суд констатує, що наведений пункт Порядку не містить імперативної та безальтернативної вимоги щодо необхідності здійснення перекладу нотаріального документу на рідну мову сторони правочину. Окрім наведеного суд звертає увагу також і на те, що під час укладення [PERSON] в Україні правочинів (цивільно правових договорів) у попередні періоди, останній послугами перекладача жодного разу не користувався, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу від 14.05.2012 (реєстровий № 1131) спірного приміщення, а так само матеріалами нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі продажу від 24.09.2012 (реєстровий № 1993) з придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] , в якому [PERSON] виступав в якості покупця. (а.с. 117 143 т. 2; а.с. 179 218 т. 2). З огляду на викладене підстав для визнання недійсною та скасування довіреності від 29.04.2021, яка видана [PERSON] своєму повіреному [PERSON] з заявлених [PERSON] підстав, судом не встановлено. Як визначено ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. (стаття 1003 ЦК України). Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. (ст. 239 ЦК України). З огляду на викладене суд констатує, що вчинений [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності від 29.04.2021 договір купівлі продажу від 07.06.2021 з [PERSON] створив правові наслідки саме для [PERSON] , повіреним якого виступав [PERSON] . Посилання представника [PERSON] адвоката Орловського Б.М. на порушення п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», що затверджено Постановою Правління НБУ № 148 від 29.12.2017, згідно якого фізичні особи мають право здійснювати між собою розрахунки готівкою за договорами купівлі продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню у розмірі 50\~000 грн. включно, в якості підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі продажу від 07.06.2021, також судом відхиляється, оскільки порушення вказаної норми Положення свідчить про порушення сторонами правочину вимог фінансового контролю, однак таке порушення не має своїм правовим наслідком визнання оспорюваного правочину недійсним з цих підстав. [PERSON] , як повірений [PERSON] прийняв розрахунок за договором купівлі продажу від 07.06.2021 в повному обсязі готівковими коштами в сумі 3800600 грн., про що написав відповідну розписку. Будь яких претензій щодо невиконання стороною [PERSON] умов договору повірений [PERSON] не висловив. (а.с. 175 т. 1). Оцінюючи в сукупності всі інші доводи сторін по справі суд зазначає наступне. Твердження представників Мамедової Р.Ф.к. та Маммадлі Е.Ш.о., наведені в заявах по суті справи, що Ухвалу Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі №2(007)-1024/2019, [PERSON] могла отримати з Реєстру судових рішень Азербайджанської Республіки, та самостійно здійснити її невірний переклад суд відхиляє, оскільки, як встановлено судом доступ до офіційної сторінки Реєстру судових рішень Азербайджанської Республіки з території України заблоковано. При спробі суду перейти за посиланням, яке міститься в оригінальному тексті цієї Ухвали: https://e-mehkeme.gov.az/signed/ShowEdoc?guid=7820a0a33d7b4151adb4f3dfb629fb1d, Інтернет браузер повідомляє, що до вказаної сторінки сайту доступ отримати не вдається. Вказане є додатковою підставою для спростування тверджень представника [PERSON] [PERSON] , що саме [PERSON] є жертвою обману. До вказаного висновку суд прийшов з огляду також на те, що саме [PERSON] передав своєму повіреному [PERSON] оригінал правоустановчого документу на спірне приміщення, тільки йому було відомо, що спірне приміщення є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , тільки йому було відомо про наявність Ухвали Нізамінського районного суду м. Баку від 29.04.2019 у справі №2(007)-1024/2019, тільки він мав доступ до цієї Ухвали в електронному вигляді, оскільки тільки йому як продавцю були відомі всі її реквізити ( [PERSON] являвся учасником цього судового провадження). Оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсною (скасування) довіреності від 29.04.2021, а так само самостійних підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору купівлі продажу від 07.06.2021 з заявлених [PERSON] підстав в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 07.06.2021 та довіреності від 29.04.2021 слід відмовити. З огляду на те, що судом задовольняється як первісний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочину недійсним так і частково позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині вимог до [PERSON] про визнання недійсним правочину та відшкодування збитків, з метою недопущення зловживання сторонами своїми правами, які встановлені цим рішенням, та з метою їх збалансування, суд вважає за необхідне, відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України встановити порядок виконання рішення. Вказаним порядком слід передбачити, що поновлення реєстрації права власності на нежитлове приміщення салону перукарні № 3, що у [ADDRESS] може бути здійснено за [PERSON] (як новим/переднім власником) після повної виплати коштів, які стягуються з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , що має бути підтверджено відповідною заявою/розпискою [PERSON] , підпис на якій слід засвідчити нотаріально. Оскільки суд задовольняє первісний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 07.06.2021 (реєстровий № 1345) недійсним, з підстав порушення стороною продавця ( [PERSON] через повіреного [PERSON] ) прав первісного позивача, як співвласника спірного приміщення, на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 грн. На переконання суду [PERSON] судові витрати за цим позовом нести не повинна, оскільки судом не встановлено вчинення нею будь яких протиправних дій на шкоду [PERSON] , та з підстав того, що позов до [PERSON] задовольняється виключно у зв`язку з тим, що вона була стороною оспорюваного правочину (хоч і добросовісною), та в обов`язковому порядку за такою вимогою вона має виступати в якості співвідповідача. З огляду на те, що суд задовольняє також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині її вимог до [PERSON] про визнання недійсним цього ж договору з підстав введення [PERSON] як покупця, стороною продавця, в оману в частині належності спірного майна виключно продавцю [PERSON] та відшкодування за рахунок [PERSON] завданих [PERSON] вчиненням вказаного правочину збитків, на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір, сплачений з нею при зверненні до суду з зустрічним позовом в сумі 13397,40 грн. (з яких: 12405 грн. максимальна ставка судового збору передбачена законом для 2022 року за вимогу про відшкодування збитків та 992,4 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання недійсним оспорюваного договору). На переконання суду [PERSON] судові витрати за цим зустрічним позовом нести не повинна, оскільки судом не встановлено вчинення нею будь яких протиправних дій на шкоду [PERSON] , та в задоволенні цього зустрічного позову в частині вимог до [PERSON] суд відмовляє. Судові витрати [PERSON] слід залишити за ним, оскільки в задоволенні його зустрічного позову суд відмовляє. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial