Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивачка 20.09.2022 року звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 02.07.2007 року розпався через не складення сімейного життя по причині різних поглядів на життя, шлюб та сім`ю, постійних суперечок, тому шлюбно-сімейні стосунки фактично припинено, внаслідок чого спільне життя та збереження сім`ї є неможливим. Спільного господарства не мають. Спору про майно не мають. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства та проживає з мамою. Тому вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча відповідач є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки. Прохала стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] щомісячно до досягнення нею повноліття аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати судоми правосуддя під час воєнного стану, відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінено підсудність Харківського районного суду Харківської області на Полтавський районний суд Полтавської області, тому позов подано до Полтавського районного суду Полтавської області. В судові засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка, зазначивши в позові клопотання про розгляд справи в її відсутності, де позов підтримує та просить задовольнити, надавши можливі докази на підтвердження своїх вимог, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач не надав відзив на позовну заяву, в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації про дату, час та місце судового засідання, про що маються докази в матеріалах справи. Також публікувалось оголошення про виклик відповідача, про що маються докази в матеріалах справи, що згідно вимог чинного законодавства є належним повідомленням. Від нього не надійшло станом на 28.04.2023 року заяви про відкладення розгляду справи та позивачка погодилася на заочний розгляд справи. Тому, суд за згоди позивачки, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 223, 274-279, 280-284 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 02.07.2007 року в Мереф`янській міській раді Харківського району Харківської області зареєстрували шлюб ( актовий запис № 93 ). Внаслідок складення певних обставин вказаних у позові, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони не підтримують шлюбно сімейних стосунків, внаслідок чого збереження сім`ї є неможливим. Спору про поділ майна не мають. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства та проживає з мамою. Надання сторонам строку для примирення є недоцільним. \~ \~ \~ \~Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, шлюб існує формально. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню згідно ст. 180-182 СК України, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зазначений у позові розмір аліментів відповідає вимогам діючого законодавства. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; \Ч. 1 ст. 182 доповнено п. 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018\ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \Ч. 1 ст. 182 доповнено п. 3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \Абзац 2 ч. 2 ст. 182 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\ Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку ( доходу ) платника аліментів. \Ч. 2 ст. 182 доповнено абзацом 3 згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\, \Ч. 2 ст. 182 в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017\ Згідно ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку ( доходу ) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку ( доходу ) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( п. 17 ). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати : стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 « Конвенції ООН про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що відповідачем не надано відзив на позов та не надано доказів щодо розміру заробітної плати, тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зазначений у позові розмір аліментів відповідає вимогам діючого законодавства. Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved