Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] із позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору дарування від 16 березня 2018 року неповнолітній дочці сторін [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі, проте він у ній фактично не проживає без поважних причиніз 12 травня 2006 року від народження його дочки [PERSON] , місце його проживання невідоме. Оскільки [PERSON] більше одного року у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, відповідач відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим жилим приміщенням. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у цьому жилому приміщенні перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню належним дочці [PERSON] на праві приватної власності нерухомим майном. Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки сторін [PERSON] ,у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю. Проти ухвалення у цивільній справі заочного рішення вона не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що неповнолітній дочці сторін: позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,8 м2, що підтверджується копіями свідоцтва про народження, договору дарування квартири від 16 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та малолітньою [PERSON] , від імені якої діяли батько [PERSON] та матір [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. за реєстраційним № 1-407, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1173136647 від 16 березня 2018 року та копією технічного паспорта на вказану квартиру. Відповідно до витягу № 1.12.3-15/1328 від 01 лютого 2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданого Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано 2 особи. Згідно із відомостями, наданими суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування "Прозорий офіс" виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 18 липня 1998 року за такою адресою: [ADDRESS] . Із акта від 20 січня 2022 року про обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Батюком С.І., підписаного сусідами, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] , проте із 2005 року він у даній квартирі не проживає, місце його фактичного проживання невідоме. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає без поважних причин у належній його неповнолітній дочці [PERSON] на праві приватної власності квартирі, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved