Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що 17 жовтня 2014 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. В шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує,\~що у\~них з\~відповідачкою відсутні\~спільні інтереси,\~різні погляди\~на життя,\~відсутнє взаєморозуміння.\~Спільного господарства\~з відповідачем\~не ведуть,\~шлюб фактично\~припинено.\~Вказує,\~що сім`я\~розпалася остаточно\~і її\~збереження неможливе,\~тому просить шлюб\~між\~ними розірвати. Також просить малолітню [PERSON] , [INFO] залишити проживати із ним. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито спрощене провадження у даній справі. Призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, спрямував на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, спрямувала на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнає у повному обсязі не заперечує про розірвання шлюбу та залишення проживання доньки із батьком. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від\~17.07.97\~року\~"Про\~ратифікацію\~Конвенції\~про захист\~прав\~людини\~і основоположних\~свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та протоколів\~N\~2,4,7\~та\~11\~Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 жовтня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 491, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.8) Враховуючи, що за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 161 СК України суд роз`яснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 /провадження № 61-14859св19. Також, розглядаючи справу № 339/143/20. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду нагадав, що у Постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. А отже, зважаючи що неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає із позивачем, та відсутності заперечень з цього приводу з боку відповідача, суд вважає за доцільним вирішити питання щодо залишення і надалі проживання неповнолітньої дитини із позивачем. Слід зазначити, що така вимога не є вимогою про визначення місця проживання дитини, а як вказує Верховний Суд України у вказаних вище Постановах, ця вимога є саме щодо залишення дитини проживати з батьком, і тільки у випадку якщо буде відсутній спір між батьками щодо цього при розірванні шлюбу. Згідно ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сім`ї є неможливим. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує формально. Позивач в своїй заяві наполягав на розірванні шлюбу та залишення із ним для проживання, виховання, утримання та розвитку малолітньої доньки. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 17 жовтня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєверодонецького міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 491, необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved