Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

13 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та на її утримання, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони припинили спільне проживання, син залишився проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач останнім часом припинив виконувати свої обов`язки щодо утримання дитини, а позивачка сама не в змозі забезпечити у повній мірі потреби дитини, крім того вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною і є інвалідом другої групи. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, тому здатний надати їм матеріальну допомогу. В зв`язку з вищезазначеним, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до повноліття дитини, та на своє утримання у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до досягнення дитиною трьох років. Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. 15 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. Позивачка надала суду заяву, в якій позовні вимоги вона підтримує та просить слухати справу у її відсутності, а також додатково пояснила, що вона на даний час проживає у батьків-пенсіонерів, квартира і машина залишилися чоловіку, через воєнний стан та інвалідність вона не може вийти на роботу, дитина потребує постійного нагляду та лікування, оскільки перебуває на обліку у невролога. Відповідач надав суду заяву про часткове визнання позовних вимог та розгляд справи в його відсутності, надавши суду копію свідоцтва про народження дитини від іншої жінки, а також копію посвідчення моряка і паспорту для виїзду за кордон. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 червня 2016 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1025. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1789. На даний час дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, є особою з другою групою інвалідності, інших доходів вона не отримує, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на їхнє утримання не надає. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення уСімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Нормами ч. 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина та дружини. Відповідач надав суду копії посвідчення моряка та паспорту громадянина України для виїзду за кордон (лише перші сторінки), які не містять відомості про перетин кордону, у зв`язку з чим суд не може перевірити доводи відповідача щодо його працевлаштування на даний час. При визначені розміру аліментів суд також враховує, що у відповідача є спільна дитина з [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , однак підтверджень щодо її утримання відповідачем не надано. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання позивачки та сина, свої заперечення щодо розміру аліментів не обґрунтував, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 3000 грн. та на утримання дружини у розмірі 1000 грн. щомісячно забезпечать права та інтереси дитини та дружини і не порушать права та інтереси батька, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду з позовом 13 лютого 2023 року, тому і стягнення аліментів необхідно здійснювати саме з вказаної дати. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved