Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У червні 20221 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, в якому просять визначити їм додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їхня матір [PERSON] . При підготовці документів для подання заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємцями серед правовстановлюючих документів, належних [PERSON] , було виявлено заповіт останньої, складений на їх користь від 16 січня 2009 року, який посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І. В.. Про вказаний заповіт спадкоємцям не було відомо, оскільки вони проживали окремо від матері та розмови про майнові питання в родині не порушувались. 16 червня 2021 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зеленської К. А. із заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері, однак нотаріусом надано позивачам лист-роз`яснення № 35/01-16 від 16 червня 2021 року, яким повідомлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З наданих документів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] пропустили строк для прийняття спадщини після смерті їх матері, а тому для вирішення даного питання їм рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також нотаріусом надано Витяг зі спадкового реєстру № 65210531 від 16 червня 2021 року, яким підтверджується відсутність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] . Крім того, зазначають, що у зв`язку із запровадженням суворих карантинних заходів на всій території України, в тому числі на території міста Києва та Київської області, позивачі були позбавлені можливості вчасно подати заяви про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори. За період, в який спадкоємці мали б подати заяви про прийняття спадщини двічі встановлювались обмеження транспортного руху, обмежувалась робота приватних та державних установ, прийом документів здійснювався виключно за попереднім записом, який обліковувався місяцями. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав та просять позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження. 19 грудня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. 20 грудня 2022 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просив суд розглянути справу зважаючи на докази, що містяться в матеріалах справи та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства. 02 лютого 2023 року на виконання ухвали суду від 19 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зеленською К. А., на електронну пошту суду, надіслано лист за № 12/01-16 від 02 лютого 2023 року, в якому зазначено, що нею спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась, тому не має можливості надати належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи. 03 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак 27 квітня 2023 року представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у поданому до суду відзиві просив слухати справу у його відсутність. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, 21 квітня 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 24 жовтня 1962 року Дарницьким бюро ЗАГС м. Київ серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу від 02 листопада 1985 року, згідно з яким [PERSON] після одруження змінила прізвище на [PERSON] , та свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 22 грудня 1967 року бюро ЗАГС Залізничного району м. Києва серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 травня 2021 року, виданим повторно Солом`янським районним умісті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1996 року № [NUMBER] квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних долях. Згідно із свідоцтвом про смерть від 05 березня 2017 року [PERSON] помер [INFO] . 16 січня 2019 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальн6ої контори Майданником І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 7-69. Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що померла [PERSON] заповіла належну їй на праві власності частину квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , а все інше майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 16 червня 2021 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зеленської К. А. з заявами про прийняття спадщини. Листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зеленської К. А. від 16 червня 2021 року за № 35/01-16 позивачам надано роз`яснення, що вони мали звернутися до нотаріуса для заведення спадкової справи до 21 березня 2021 року, тобто ними пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини. За наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Як встановлено судом позивачі 16 червня 2021 року звернулись до приватного нотаріуса Києвського міського нотаріального округу Зеленської К. А. з заявами про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом в листі від 16 червня 2021 року було повідомлено про неможливість відкриття спадкової справи, оскільки ними пропущений шестимісячний строк та роз`яснено право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливе за наявності таких умов: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 6121447св19). Водночас, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З викладеного вбачається, що спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий висновок зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 13 березня 2020 року у постанові у справі № 314/2550/17. Так позивачі зазначають поважними причинами пропуску строку те, що вони були не обізнані про наявність заповіту [PERSON] та на всій території України було запроваджено карантин у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року встановлено карантин, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року № 242 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» карантин встановлено до 24 квітня 2020 року, постановою № 291 від 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року, постановою № 343 від 04 травня 2020 року - до 22 травня 2020 року, постановою № 392 від 20 травня 2020 року - до 31 липня 2020 року, постановою від 22 липня 2020 року № 641 - з 01 серпня до 31 грудня 2020 року, постановою від 09 грудня 2020 року № 1236 - з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року, постановою від 17 лютого 2021 року № 104 - до 30 квітня 2021 року, постановою від 21 квітня 2021 року № 405 - до 30 червня 2021 року, постановою від 16 червня 2021 року № 611 - до 31 серпня 2021 року, постановою від 11 серпня 2021 року № 855 - до 01 жовтня 2021 року, постановою від 22 вересня 2021 року № 981 - до 31 грудня 2021 року, а також постановою від 15 грудня 2021 року № 1336 - до 31 березня 2022 року. Судом встановлено, що позивачі у визначений законом строк не звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через карантинні обмеження, а саме через те, що рух транспорту був зупинений, а прийом документів здійснювався виключно за попереднім записом, який обліковувався місяцями. Крім того, позивачі на час відкриття спадщини не проживали із спадкодавцем, про наявність заповіту складеного на їх користь дізналися поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 565/1145/17). Також, суд враховує, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено на два з половиною місяці, що є незначним строком. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що строк на прийняття спадщини пропущений позивачами з поважних причин, у зв`язку із обставинами, які перебували поза їх волею, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів і їх задоволення, та визначення [PERSON] та [PERSON] додаткового строку для подання відповідної заяви терміном у 3 місяці. З огляду на викладене,

Outcome: approved