Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території села Добряничі Львівського району Львівської області та стягнути з відповідача судовий збір по справі. Свої вимоги аргументує тим, що 10.12.2021 року [PERSON] на підставі наданої позивачем довіреності подав голові Перемишлянської територіальної громади Зозулі О.З., заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі її позивачу у приватну власність. У середині лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Перемишлянської міської ради з приводу розглядів даної заяви, протей ому повідомили, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не затверджено, оскільки ще не відбулася сесія Перемишлянської міської ради. 24 лютого 2022 року почалося повномаштабне вторгнення збройних сил РФ на територію України, відповідно [PERSON] повідомили, що під час війни заборонено надавати в приватну власність земельні ділянки, вважає такі діє Перемишлянської територіальної громади протиправними. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позовну заяву задоволити. Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти заявленого позову, та повідомили, що заяву [PERSON] розглянуто постійною комісією Перемишлянської міської ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища та передано на затвердження земельної комісії, така заява не була розглянута на сесії Перемишлянської міської ради, оскільки не була затверджена земельною комісією, після 24 лютого 2022 року, під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність забороняється. Незважаючи на позитивне рішення земельної комісії позивач відкликала технічну документацію на земельну ділянку і звернулась з позовом до суду. Спору між сторонами не має.\~ Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~ визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Судом встановлено, що 10.12.2021 року [PERSON] звернулася до голови Перемишлянської територіальної громади Зозулі О.З., із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі її у приватну власність. При матеріалах справи наявний проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] , виконаного ФОП [PERSON] 29.10.2021 року. Відповіддю Перемишлянської міської ради від 16.11.2022 року, надано відповідь [PERSON] , згідно якої встановлено, що заяву [PERSON] від 10.12.2021 року розглянуто постійною комісією Перемишлянської міської ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища та подана на розгляд чергової сесії Перемишлянської міської ради. Згідно підпункту 5 пункту 27 розділу Х Перехідні положення ЗК України, під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої передачі, розроблення такої документації забороняється. На прохання [PERSON] повертаться документи які були додані до заяви. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд вважає, що у позові слід відмовити, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, заяву [PERSON] розглянуто постійною комісією Перемишлянської міської ради з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища та передано на затвердження земельної комісії Перемишлянської міської ради, така заява не була розглянута на сесії Перемишлянської міської ради, оскільки не була затверджена земельною комісією, на даний час безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність забороняється. Від так, позивачем не дотримано передбачену діючим законодавством процедуру набуття права власності на земельну ділянку, що виключає наявність спору між позивачм та відповідачем і слугує підставою для відмови в задоволенні позову.\~

Outcome: dismissed