Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідачів: АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК», АТ «АЛЬФА-БАНК», АТ «ВТБ БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому (позові) просила: - зняти з нерухомого майна (чотирьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) В.02.01, кадастровий номер 3521910100:12:001:0062, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) - наступні арешти накладені: на підставі ухвали Долинського районного суду Кіровоградської області, № 2-827 від 19.08.2010 в межах виконавчого провадження № [NUMBER] (реєстраційний номер обтяження: 10364187, зареєстровано: 14.10.2010); на підставі постанови ВДВС Долинського РУЮ про відкриття виконавчого провадження б/н, 25.02.2011 в межах виконавчого провадження № [NUMBER] (реєстраційний номер обтяження: 10878756, зареєстровано: 25.02.2011); на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Долинського РУЮ, серія та номер: [NUMBER], виданий 10.09.2015 в межах виконавчого провадження № [NUMBER] (реєстраційний номер обтяження: 11299378 (спеціальний розділ), зареєстровано: 23.09.2015). Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , після смерті якої залишилось спадкове майно. Після смерті матері, як її спадкоємець вона намагалася оформити спадщину, однак зробити це не змогла оскільки на майно, що входить до складу спадщини накладено арешти. Накладені та не зняті на даний час арешти на спадкове майно перешкоджають їй наразі реалізувати своє право на спадкування. Ухвалою від 13.01.2023 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Від відповідача АТ «СЕНС БАНК» до суду надійшли письмові пояснення по справі, зареєстровані у суді 22.03.2023 за вх. № 2196/23, у яких відповідач просив у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що 20.12.2012 між банком (ПАТ «АЛЬФА-БАНК») та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги до [PERSON] . Від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі, зареєстровані у суді 13.03.2023 за вх. № 1995/23, у яких позивач наполягала на задоволенні її позовних вимог. Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили. Ухвалою від 23.03.2023 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Учасники справи відповідачі АТ «АЛЬФА-БАНК», АТ «СЕНС БАНК» та позивач, кожен окремо, звернулись до суду із заявами, у яких просили судовий розгляд справи проводити за їх відсутності та відсутності їх представників. Відповідач АТ «ВТБ БАНК» та третя особа, яких про дату, час і місце проведення судового розгляду було повідомлена належним чином, - участь у судовому засіданні своїх представників не забезпечили, про причини своєї неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності її учасників, які не з`явились у судове засідання без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [INFO] померла [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 02.03.2017. За життя [PERSON] на праві приватної власності належали: - квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 29.12.1998 серія ААН № 971390; - земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) B.02.01, кадастровий номер 3521910100:12:001:0062, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії яК № 943684 від 27.08.2012. 07.06.2017 [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом звернулась до Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини. За даними довідки Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області № 508/02-14 від 30.11.2021 заяви від інших осіб про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили. 03.08.2021 [PERSON] зверталася до Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області № 303/02-31 від 03.08.2021 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки під час перевірки заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які входять до складу спадщини було виявлено накладені на це майно арешти. За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 210803535 від 30.05.2020 наявні такі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованих на [PERSON] : - арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно), реєстраційний номер обтяження: 10364187, зареєстровано: 14.10.2010, реєстратором Кіровоградської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: ухвала, б/н, 06.09.2010, старший державний виконавець ВДВС Долинського РУЮ Стеблина О.В.; - арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно), реєстраційний номер обтяження: 10878756, зареєстровано: 25.02.2011, реєстратором Кіровоградської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 25.02.2011, ВДВС Долинського РУЮ ( Соколовська В.В. ); - арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно), реєстраційний номер обтяження: 11299378, зареєстровано: 23.09.2015, реєстратором Реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], виданий 10.09.2015, старший державний виконавець ВДВС Долинського РУЮ Когадько Ю.М. За даними листа Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області за вих. № 16565 від 05.10.2021 на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження: - за № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа № 6-2693 від 01.12.2010, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігів про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк», у межах якого було накладено арешт на майно боржника (запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 10878756). Виконавчий документ 22.12.2012 постановою державного виконавця повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу); - за № [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа № 6-173 від 24.02.2015, виданого Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у межах якого було накладено арешт на майно боржника (запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11299378). Виконавчий документ 21.12.2016 постановою державного виконавця повернуто стягувачу на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу). Крім того, за даними зазначеного листа матеріали виконавчих проваджень за № [NUMBER] та № [NUMBER] знищенні за завершенням строку їх зберігання. Також у листі зазначено, що зняття арешту нерухомого майна за реєстраційним номером № 10364187 від 14.10.2010, який було накладено в якості забезпечення позову на виконання ухвали Долинського районного суду № 2-827 від 19.08.2010 можливе тільки при поданні до відділу виконавчої служби відповідної ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 19.08.2010, постановленої у справі № 2-827 за позовом ВАТ «ВТБ БАНК» до [PERSON] про стягнення боргу було накладено арешт на майно, яке знаходиться у власності [PERSON] на суму 14077,47 грн. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2010 у справі № 2-827 з [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ БАНК» стягнено заборгованість за кредитним договором у розмірі 14077,47 грн. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.05.2011 у справі № 2-827 рішення суду першої інстанції скасоване у частині стягнення 75,88 грн., а в решті залишено без змін. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження за № [NUMBER], відкрите 06.09.2010 на виконання ухвали Долинського районного суду по справі № 2-827 від 19.08.2010 про забезпечення позову ВАТ «ВТБ БАНК», з накладенням арешту на нерухоме майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 10364187 від 14.10.2010) було закінчено відповідно до постанови державного виконавця від 15.10.2010 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження), а саме, у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до довідки Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області від 21.12.2021 за № 23305 на виконанні відділу відсутні виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь державних, фізичних та юридичних осіб. Зазначені вище, встановлені судом обставини у справі сторонами не заперечувалися та докази на їх спростування не надавались. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ч. 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За умовами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] і ця спадщина належить їй з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон № 475/97- ВР), кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23.01.2013 у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Таким чином, позов [PERSON] про зняття арештів з майна, яке є спадщиною прийнятою останньою, є правомірним способом захисту прав власності на спадкове майно. Щодо правових підстав чинності арештів накладених на майно, що належало спадкодавцю [PERSON] судом відзначається таке. Відповідно до умов ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час вчинення відповідної виконавчої дії) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 зазначеної частини вказаної статті); - наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 зазначеної частини вказаної статті). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час вчинення відповідної виконавчої дії) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час вчинення відповідної виконавчої дії) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті сказаного Закону, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту. Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляло його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону. Строк пред`явлення виконавчих документів до виконання відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) становив один рік. Враховуючи зазначене судом відзначається, що повернення виконавчих документів у межах виконавчих проваджень № [NUMBER] та № [NUMBER], відсутність на примусовому виконанні цих виконавчих документів на даний час та закінчення строку пред`явлення їх до примусового виконання свідчить про безпідставність чинності арештів майна за записами у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 10878756 та № 11299378. З приводу дії заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-827 за позовом ВАТ «ВТБ БАНК» до [PERSON] про стягнення боргу у виді арешту майна [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 10364187 від 14.10.2010) суд бере до уваги таке. Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України (у редакції, що діяла на час вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі та розгляду цієї справи) заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Як встановлено у ході розгляду даної справи цивільна справа № 2-827 розглянута з постановленнями рішень судом першої інстанції 30.09.2010 та судом апеляційної інстанції 24.05.2011, що свідчить про неможливість скасування заходів забезпечення позову у межах зазначеної цивільної справи, оскільки справа на даний час вже є розглянутою. Відповідно до змісту положень ст. 158 ЦПК України (у редакції чинній на час ухвалення даного рішення) заходи забезпечення позову вжиті у межах цивільної справи, якщо за заявою позивача (стягувача) відкрито виконавче провадження, - діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що виконавче провадження з виконання зазначеної ухвали про забезпечення позову було закінчене у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (за даними автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № [NUMBER]), - суд констатує, що наразі відсутні правові підстави дії вжитого заходу забезпечення позову у виді арешту майна Щодо посилання відповідача АТ «СЕНС БАНК» на те, що 20.12.2012 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги до [PERSON] судом відзначається, що таке твердження не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи та на його підтвердження відповідачем жодних доказів не надавалось, на підставі чого суд констатує, що АТ «СЕНС БАНК» є належним співвідповідачем у даній справі, а щодо майнових відносин між ПАТ «АЛЬФА-БАНК», як стягувачем та [PERSON] , як боржником зазначено вище. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 12.10.2022 по справі № 203/3435/21, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги дію оспорюваних арештів за відсутності чинних виконавчих проваджень та відсутність майнових претензій з боку стягувачів, встановивши порушення прав позивача [PERSON] на вільне володіння успадкованим майном, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про зняття арешту з цього майна, є обґрунтованою та доведеною і захистити спадкові права та законні інтереси позивача іншим чином, ніж шляхом скасування арешту не можливо, а тому така вимога підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судових витрат у частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує значення справи для сторін, а тому, враховуючи у даному випадку, значення справи для позивача та з урахуванням не пред`явлення останньою вимоги про стягнення витрат, понесених по сплаті судового збору, - суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 992,40 грн., слід вважати фактично понесеними позивачем.

Outcome: approved