Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

07 лютого 2023 року на адресу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до державного підприємства «Східний Гірничо-Збагачувальний комбінат» про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні в розмірі 109937,84 грн., які складаються з заборгованості по заробітній платі в сумі 43519 грн. 04 коп. та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 66418 грн.80 коп. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що у період з 07 вересня 2006 року по 30 листопада 2022 року вона знаходилася у трудових відносинах з Державним підприємством Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» Під час її знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 43519 (сорок при тисячі п`ятсот дев`ятнадцять гривень) 04 копійки. 30 листопада 2022 року вона була звільнена за власним бажанням у зв`язку з не виконанням роботодавцем умов коллективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 33 календарних днів. Крім того, частинами 1, 2 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день її звільнення 30.11.2022 року, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату залежних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Згідно довідки відповідача № 39 від 30.01.2023 року у зв`язку із її звільненням було нараховано до виплати по невиплаченій заробітній платні станом а 24.01.2023 року: 43519,04 гривень. Крім того, як передбачено ч. 1 сг. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дії, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку число робочих днів/годин/, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки відповідача № 38 від 30.12.2022 року середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала: 20400,00 грн. За таких обставин, її середньоденна заробітна плата складає: 948,84 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів з нею повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 70 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає : 66418,80 грн. Які вона просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року, позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. (а.с.14) \~ \~ \~ \~24.02.2023 року позивачем виконано вимоги ухвали суду від 09.02.2023 року (а.с.16-17). Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до вимог\~ЦПК України, представнику відповідача ДП «СхідГЗК» було надіслано копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не надійшло. \~ \~ \~ \~22 березня 2023 року від ДП «СхідГЗК» на адресу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив, в якому ДП «СхідГЗК» просить зменшити розмір стягнення в частині середнього заробітку та врахувати суму середнього заробітку без утримання податку й інших обов1язкових платежів. Зазначивши що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 66418,80 грн. за час затримки рахунку відповідач не визнає, з урахуванням правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховного суду від 26.06.2019 р. та просить її зменшити. \~ \~ \~ \~Інших заяв по суті спору від сторін не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі\~ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно зі\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено із трудової книжки позивача [PERSON] , що вона дійсно з 07 вересня 2006 року по 30 листопада 2022 року знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та, на підставі наказу № 1660/ос від 30 листопада 2022 року, була звільнена за власним бажанням у зв`язку з не виконанням роботодавцем умов колективного договору згідно ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.8-10) Наказом № 1660/ос від 30.11.2022 року [PERSON] була звільнена з посади майстра дільниці дезактивації та підготовки основного виробництва гідрометалургійного заводу ДП «Схід ГЗК» за власним бажанням 30.11.2022 року та визначено бухгалтерії підприємства виплатити грошову компенсацію за 20 календарний днів невикористаної щорічної відпустки та додаткової відпустки, а саме: додатковіа відпустка за особливо шкідливі та особливо важкі умови праці за 2021 -5 календарних днів; додаткова відпустка за особливо шкідливі та особливо важкі умови праці за 2022 6 календарних днів; за період роботи 07.09.2022-30.11.2022 -6 календарних днів, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. (а.с.7) Згідно довідки про доходи № 38 від 30.12.2022 року, - середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 948,84 грн., середньомісячна заробітна плата складає 20400,00 грн. (а.с.6) З довідки №39 від 30.01.2023 року, виданої ДП «СхідГЗК» вбачається, що заборгованість по не виплаченій заробітній платі [PERSON] , складає 43519,04 грн., а саме: - за серпень 2022 року у розмірі\~2414,62 грн.; - за вересень 2022 року у розмірі 5421,80 грн.; - за жовтень 2022 року у розмірі 3428,34 грн; - за листопад з компенсацією та вихідна допомога 2022 року у розмірі32254,28 грн; Згідно із ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістомст.116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2\~ст.233 КЗпП\~із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~визначає структуру заробітної плати, а саме: -\~основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; -\~додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; -\~інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ч.1\~ст.83 КЗпП України\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений\~ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки з нею не проведений розрахунок по заробітній платі. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 66418 грн. 80 коп. розрахований на день подання позову до суду, але у будь-якому разі по день ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до\~статті 27 Закону «Про оплату праці»\~Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із наданої позивачем довідки № 38 від 30.12.2022 року (а.с.6) вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 948,84 грн. Таким чином, оскільки позивач був звільнений з роботи 30 листопада 2022 року, час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 07 лютого 2023 року, складає 70 робочих днів. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 66418 грн. 80 коп. (948,84 грн./день * 70 робочих днів). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача всю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: approved