Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] 19 липня 2022 року через свого представника, адвоката Вареника А.М. звернулась до Піщанського районного суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, в якій просить суд відібрати у батька дитини - [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , та повернути дитину матері дитини - [PERSON] за місцем її проживання. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині відібрання [PERSON] , [INFO] , у батька дитини - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 серпня 2011 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . [INFO] у неї та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 травня 2015 року. 05 червня 2019 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва (справа № 754/6065/19). Малолітній [PERSON] залишився проживати разом з нею. Зареєстрований він також з нею за однією адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 24 червня 2020 року було визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] [INFO] , у формі спілкування з малолітнім сином щовівторка та щоп`ятниці з 18:30 години до 21:00 години, щосуботи з 10:00 години до 20:00 години, що підтверджується витягом з розпорядження від 30 червня 2020 року № 421. Малолітній [PERSON] безперешкодно зустрічався з батьком і позивач йому у цьому ніколи не перешкоджала. В кінці грудня 2020 року [PERSON] без її дозволу та згоди самостійно забрав у неї [PERSON] та виїхав з ним до місця своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З того часу [PERSON] утримує сина у себе, не допускаючи до нього [PERSON] . За майже півтора року позивач лише один раз змогла побачитись та поспілкуватись з сином. В березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з нею. 10 вересня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва її позовні вимоги будо задоволено та було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з [PERSON] . 16 грудня 2021 року [PERSON] приїхала до с. Дмитрашівка для того, щоб забрати сина додому, однак [PERSON] їй у цьому перешкодив, спричинивши їй тілесні ушкодження. 22 лютого 2022 року постановою Київського апеляційного суду рішення Деснянського районного суду м. Києва щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з [PERSON] було залишено без змін, а відтак воно набрало законної сили 22 лютого 2022 року. [PERSON] відмовляється виконувати вказане рішення суду та продовжує утримувати малолітнього [PERSON] у себе, не бажаючи віддати його позивачу, з якою було визначено місце проживання дитини. Разом з тим, відділенням поліції № 1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 14 червня 2022 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві представника [PERSON] адвоката Вареника Андрія Миколайовича про вчинення відносно неї [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України («Невиконання судового рішення»). Станом на сьогоднішній день у кримінальному провадженні № 12022025190000091 від 14 червня 2022 проводиться досудове розслідування. Враховуючи викладене позивач змушена звернутися до суду з позовом про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року в даній цивільній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, встановлено строк відповідачу для надання відзиву, третій особі пояснень, підготовче засідання призначено на 13 годину 00 хвилин 29 серпня 2022 року. 19 серпня 2023 року відповідач [PERSON] подав на адресу суду відзив на позовну заяву, з доказами направлення його копії та долучених до нього документів іншим учасникам справи. У вказаному відзиві відповідач [PERSON] просив в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Піщанської селищної ради, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання відмовити, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначив, що дійсно 23 серпня 2011 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та ним було розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, з примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження № 61156576 Крижопільським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м. Хмельницький. Починаючи з кінця грудня 2020 року та по теперішній час, дитина постійно проживає разом зі батьком [PERSON] у Вінницькій області за адресою: [ADDRESS] . На виконання рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] добросовісно сплачував аліменти на дитину у розмірі, що були визначені судом, однак з грудня 2020 року припинив сплачувати аліменти на дитину матері, оскільки син став проживати з батьком, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Зазначає, що у с. Дмитрашківка за місцем проживання з батьком, син пішов у перший клас. Протягом усього часу проживання сина з батьком мати, [PERSON] , не виявляла бажання бачитися з дитиною, не спілкуватися та не спілкується з дитиною по телефону, не приймала та не приймає участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини, що також підтверджується довідкою Піщанської селищної ради Вінницької області від 26 лютого 2021 року № 1357. В подальшому, 03 серпня 2021 року Деснянським районним судом міста Києва, у справі №754/5288/21, було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного сулу м. Києва від 10 вересня 2021 року, було визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року було залишено без змін рішення суду першої інстанції у даній спразі. Разом з тим, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції дитина вже проживала з батьком, про що неодноразово зазначалося [PERSON] , однак суд апеляційної інстанції вказане не врахував та погодився з висновком суду першої інстанції щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Вказує, що зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованість у його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Отже, [PERSON] , як мати дитини, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальне, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку матері дитини. [PERSON] знаходиться на повному утриманні батька, а твердження [PERSON] про те, що їй нібито не дають бачитись з дитиною суперечать дійсним обставинам та є нічим іншим як перекручуванням фактів щоб отримати рішення суду на свою користь. Безпідставним є твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не виконує рішення Деснянського районного суту м. Києва від 10 вересня 2021 року, яким було визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , оскільки дитина на момент розгляду апеляційної скарги у даній справі вже проживала за місцем реєстрації батька, а вимог про відібрання дитини у батька, [PERSON] під час розгляду цивільної справи про визначення місця проживання дитини з матір`ю не заявляла. Окрім того, сина ніхто на змушує проживати з батьком, це є його вільним бажанням, повертатися на постійне проживання до матері дитина не хоче, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги суперечить інтересам дитини та спрямовані виключно на задоволення власних амбіцій всупереч інтересам дитини. Також зазначає, що повернення дитини за місцем проживання матері суперечитиме інтересам дитини, оскільки син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , проживає вже майже два роки разом з батьком, саме, за місцем проживання з батьком дитина пішла до школи в перший клас, має друзів однолітків, забезпечена належними умовами для свого розвитку та перебуває в тісному зв`язку з батько [PERSON] , відповідно вилучення дитини зі вже звичного для неї середовища спричинить лише ситуативний негативний вплив на психоемоційний стан дитини, що є недопустимим, так як суперечитиме, в першу чергу, інтересам дитини. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року в даній цивільній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено позивачу строк для подання відповіді за відзив, відповідачу для надання заперечень, третій особі пояснень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Вареник А.М. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, просив провести розгляд справи у відсутності позивача, також наголосив на негайному виконанні рішення суду в частині відібрання дитини у батька дитини, оскільки 10 вересня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з [PERSON] . В судовому засіданні 04 травня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Гапека Т.В. просила в задоволенні позовних вимоги про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, відмовити, оскільки мати [PERSON] не цікавиться долею дитини, а відібрання дитини у батька є недопустимим, та суперечить інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судовому, підтримав позицію свого представника, просив відмовити [PERSON] в задоволенні вимог про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Гапека Т.В. позовні вимоги не визнають, заперечують проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та встановлених під час судового розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області Кучанський С.А. в судовому засіданні 04 травня 2023 року проти задоволення позовних вимог не заперечував, вважає, що повернення дитини матері відповідатиме інтересам дитини, однак потрібно зберегти участь обох батьків у вихованні дитини та виконати рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації уповноваженого представника в судове засідання 04 травня 2023 року не направила, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без присутності в судовому засіданні представника Служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та відповідно до чинного законодавства. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши позовну заяву та долучені до неї документи, відзив відповідача на позов та долучені до нього письмові докази, вивчивши інші матеріали даної цивільної справи, в тому числі письмові докази надані сторонами, третіми особами, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до наступного висновку. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із статтями 1, 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі наданих суду доказів було встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 28 серпня 2011 року виконкомом Дмитрашківської сільської ради Піщанського району Вінницької області за актовим записом № 8, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Кєва від 05 червня 2019 року (Т. 1 а.с.15-16). За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (Т. 1 а.с.13). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Встановлено, що розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 червня 2020 року №421 визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування з малолітнім сином щовівторка та щоп`ятниці з 18-30 год. до 21-00 год., щосуботи з 10-00 год. до 20-00 год. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 42992889 від 13 вересня 2019 року підтверджується, та не спростовано під час судового розгляду, що [PERSON] , [INFO] , з 13 жовтня 2015 року зареєстрований в [ADDRESS] (Т. 1, а.с.14). Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами під час судового розгляду, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , у задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з [PERSON] відмовлено (Т. 1 а.с.18-21). Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року та набрало законної сили (Т.1, а.с.22-28). Також, суд враховує, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , з примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження № 61156576 Крижопільським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м. Хмельницький (Т. 1 а.с.34-36). Разом з тим, під час розгляду справи судом, встановлено, що син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , проживає з кінця грудня 2020 року та по теперішній час дитина разом зі батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Крім того, встановлені під час судового розгляду обставини дають підстави вважати, що неможливість активної участі матері [PERSON] в житті сина [PERSON] спричинена об`єктивними причинами, зокрема, і поведінкою позивача, яка спрямована на перешкоджання спілкуванню сина із матір`ю, невиконання позивачем рішення суду, яким місце проживання неповнолітнього [PERSON] визначено разом з матір`ю, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання. Таким чином твердження відповідача [PERSON] , що вилучення дитини зі вже звичного для неї середовища, разом зі батьком, спричинить лише ситуативний негативний вплив на психоемоційний стан дитини, що є недопустимим, так як суперечитиме, в першу чергу, інтересам дитини, є безпідставним, оскільки відношення дитини до матері фактично відбувається лише за впливом батька, який має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. Разом з тим, суд не бере до уваги, наданні представником позивача роздруківки СМС повідомлень (Т.1 а.с.33), оскільки вони не відповідають ознакам достовірності та допустимості доказів, так як не дають суду можливості встановити джерело їх походження та не дозволяють встановити дійсні обставини справи. Також, суд враховує, що відповідно до витягу з ЄДРСР, відділенням поліції № 1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 14 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022025190000091, було внесено відомості про кримінальне правопорушення, з правовою кваліфікацією передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України («Невиконання судового рішення») (Т.1, а.с.39). Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні у справі «Іванов проти України», право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»). За таких обставин рішення суду про визначення місця проживання сина [PERSON] із матір`ю [PERSON] , яке набрало законної сили, є обов`язковим і преюдиційним, а відтак підлягає безумовному виконанню, в тому числі і [PERSON] . Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20); від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20) та інші. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі Зоммерфельд проти Німеччини (Sommerfeld v. Germany) від 08 липня 2003 року, Цаунеггер проти Німеччини (Zaunegger v. Germany) від 03 грудня 2009 року). Враховуючи вищевикладене, повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Разом з тим, суд зазначає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати за позовну вимогу про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, відповідно до квитанції від 21 листопада 2022 року складають 992 гривні 40 копійок, таким чином при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір, сплачений позивачем слід стягнути на його користь з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved