Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.12.2022 р. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.12.2022 р. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.04.2023 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з відповідачем з 14.10.2003 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У період сумісного проживання та перебуваючи у шлюбі позивач із відповідачем придбали 3-ох кімнатну квартиру та комору за адресою [ADDRESS] . Власником зазначеної квартири та комори по документах є лише відповідач. На даний час\~ позивач разом із дітьми проживає у вказаній квартирі. Просила суд визнати право власності за нею на ? частину квартиру та комору за адресою [ADDRESS] , та стягнути понесені судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Від неї надійшла заява в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позов підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі через сайт «Судова влада». Не повідомив суд про причину неявки. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 жовтня 2003 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] \~ (а.с.9-11). Згідно копії договору купівлі-продажу від 26.01.2017 р. [PERSON] придбав 3-ох кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно копії договору купівлі-продажу від 12.04.2017 р. [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , придбав комору за адресою [ADDRESS] (а.с.14-15). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 3-ох кімнатна квартира та комора №XXVI площею 4,0 кв.м, за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.20-21). Відповідно до копій карток реєстрації особи, [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.22-25). Згідно довідок про вартість нерухомого майна оціночна вартість 3-ох кімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , становить 2252905. 00 грн., а комори 52155.00 грн. (а.с.79-87). Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням зазначеного, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що житлова квартира та комора була набута сторонами під час перебування в шлюбі та за спільні кошти, вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно частки дружини та чоловіка у ньому є рівними. Таким чином, спірна квартира та комора підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача у користь позивача слід стягнути 11 525.93 грн. (4805.93+6720.00) сплачених позивачем при поданні позову (а.с.32,78). На пiдставi викладеного,

Outcome: approved