Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його користь 53000 доларів США з його банківського рахунку та 4770 доларів США, що є 3% річних нарахованих за період з 21.12.2018 року по 20.12.2021 року включно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем на банківський рахунок позивача № [NUMBER] , що знаходиться в АТ «УкрСиббанк», на виконання умов договору про надання кредиту від 23.11.2007 року №11256874000 було перераховано кредитні грошові кошти в розмірі 53000 доларів США. Рахунок позивача було відкрито в відділенні № 464 АТ «УкрСиббанк» (м.Чернігів, проспект Миру, 53). Позивач стверджує про те, що він не надавав відповідачу розпоряджень про перерахування і видачу зі свого банківського рахунку 53000 доларів США та 20.12.2018 року він звернувся до відділення №464 АТ «УкрСиббанк» з письмовим зверненням, в якому просив видати йому готівковими коштами 53000 доларів США; про час і місце, коли зможе отримати належні йому кошти, згідно заяви на видачу готівки, що є додатком до звернення - повідомити на його адресу. Відповідач направив на адресу позивача відповідь від 28.12.2018 року за №23-1/82561, зміст якої свідчить про те, що банк відмовив у видачі 53000 доларів США через відсутність коштів на рахунку, причина - гроші вже видані з даного рахунку; при цьому у відповіді банк рекомендував звернутися до обслуговуючого відділення банку№464, яке розташоване за адресою - м. Чернігів, проспект Миру, 53 для отримання виписки по рахунку, де міститься інформація про видачу коштів з рахунку. 26.05.2020 року позивачем було зроблено запит до відповідача з метою отримання первинних документів, які свідчать про факт отримання ним 53000 доларів США, що зараховані банком на рахунок позивача на виконання п.1.5 договору про надання кредиту від 23.11.2007 року №11256874000. Відповіддю від 28.05.2020 року за №24-1-01/99619 банк відмовив у наданні документів, що були предметом запиту, що свідчить про відсутність у банку первинних документів, які підтверджують видачу позивачу банком з його рахунку коштів в розмірі 53000 доларів США. Таким чином, позивач вважає відмову відповідача видати позивачу 53000 доларів США з його банківського рахунку протиправною, такою, що порушує вимоги статті 1066 ЦК України, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.11.2018, судами встановлено, що 23 листопада 2007 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11256874000, відповідно до якого банк надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 53 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 22 листопада 2017 року під 13,9 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 23 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 30007Р304. Відповідно до умов вказаного договору поруки відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Банк зазначив, що виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а боржник [PERSON] боргові зобов`язання не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23 455,23 доларів США за кредитним договором, яку банк і просив стягнути солідарно з відповідачів. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03.11.2016, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2018, задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11256874000. Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем ПАТ «УкрСиббанк» підтверджено факт отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 50000 доларів США, такими документами у справі як: оригіналами заяв [PERSON] з проханням зарахувати кошти на поточний рахунок; оригіналами розпоряджень посадових осіб банку на видачу кредиту [PERSON] шляхом перерахування коштів на поточний рахунок; належним чином посвідчених банком копіями електронних меморіальних ордерів; належним чином посвідченою банком копією електронної виписки по рахунку, якою підтверджується видача коштів з поточного рахунку фізичної особи [PERSON] ; належним чином посвідченою банком копією електронної виписки за кредитним договором; належним чином посвідченою банком довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом [PERSON] станом на 11 березня 2015 року за кредитним договором № 11256874000 від 23 листопада 2007 року, з якої убачається, що [PERSON] зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків виконував до 23 грудня 2013 року. Відповідно до ст.\~82\~ч.\~4\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed