Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 жовтня 2010 року позивач уклав шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. При реєстрації шлюбу відповідачка обрала прізвище позивача. Від шлюбу у них є двоє дітей. Попри тривале подружнє життя, не вдалося створити міцну сім`ю, 27 серпня 2020 року відповідачка подала на розлучення. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2020 року в цивільній справі № \~ \~ \~ \~299/2724/20 розірвано шлюб між позивачем і відповідачкою. Під час шлюбу позивач з відповідачкою за спільні кошти подружжя придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лапчак Г.І. і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2190.У 2018 році вищевказаний житловий будинок був знесений, а на його місці вони з відповідачкою за спільні кошти подружжя збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який незавершений будівництвом (готовністю 75 %). Позивач вказує, що вищевказаний об`єкт нерухомості є їх спільною сумісною власністю як подружжя, оскільки такий був набутий ними під час шлюбу. Між позивачем і відповідачкою немає жодних домовленостей щодо поділу спірного будинку, шлюбного договору не укладали, відтак виходячи з положень законодавства щодо рівності часток у спільному майні подружжя позивач зазначає, що їх частки в спірному майні є рівними - по 1/2 частці в кожного. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами незавершеного будівництвом готовністю 75 відсотків, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 17 вересня 2020 року, будівництво спірного будинку не завершено. Відповідачка умисно ухиляється від завершення будівництва спірного будинку та прийняття його до експлуатації, щоб не ділити його з позивачем. З огляду на вищенаведене позивач вважає, що єдиним ефективним способом захисту його порушених прав та інтересів є визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності їх з відповідачкою подружжя та поділ спірного будинку між ними в натурі з визначенням часток кожного з них у вказаному нерухомому майні. На підставі наведеного просив суд ухвалити рішення за яким: визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати [PERSON] співзабудовником незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; поділити незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати. 06 липня 2022 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмета позову, яку мотивував тим, що 18 листопада 2021 року спірний будинок був прийнятий в експлуатацію (згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 липня 2022 року № 304200163). У зв`язку з цим позивач відмовляється від позовної вимоги про визнання [PERSON] співзабудовником незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (готовністю 75 %) та просить ухвалити рішення, за яким: визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач та відповідачка не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Справу розглянуто у відсутність сторін за участю їх представників. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, зазначені у заяві про зміну предмета позову підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про зміну предмета позову та просив суд такі задоволити в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні надала поясснення про те, що відповідачка вимоги позивача не визнає взагалі та заперечує, щоб спірний будинок був поділений. Після оголошення перерви в судовому засіданні представники сторін на продовження розгляду справи не з`явилися. У зв`язку з чим подальший розгляд справи проведено у їх відсутність. Разом з цим в матеріалах справи міститься заява представника позивача від 30.03.2022 про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновків про задоволення позову з огляду на наступне. В судовому засіданні належними та достовірними доказами встановлено, що з 16 жовтня 2010 року по 18 вересня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2020 року в цивільній справі № 299/2724/20. Від шлюбного життя у сторін народидося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяься в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд встановив, що за час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно, яке згідно\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~є спільно нажитим майном подружжя, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лапчак Ганною Іванівною і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2190, за яким набувачем майна є відповідачка [PERSON] . У 2018 році вищевказаний житловий будинок був знесений, а на його місці позивач з відповідачкою за спільні кошти їхнього подружжя збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який 18 листопада 2021 року був прийнятий в експлуатацію (згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 липня 2022 року № 304200163) та який згідно\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~є спільно нажитим майном подружжя. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.05.2017 року по справі № 6843 цс17, встановлено презумпцію права спільної сумісної власності на майно подружжя. Зокрема, за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійногозаробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Оскільки вказаний вище житловий будинок побудовано сторонами за час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що такий слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Згідно із вимогами ч. 1ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Враховуючи, що суд визнав зазначений житловий будинок спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивача про поділ вказаного будинку, шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину житлового будинку підлягають до задоволення. Також у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved