Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

До Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області звернувся представник позивача [PERSON] , адвокат Бурега Ігор Володимирович, який діє на підставі ордеру серії ВН №1215821 від 05.01.2023 року до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відсотків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 квітня 2021 року позивач позичив відповідачу, [PERSON] десять тисяч доларів США зі сплатою 1000 доларів США у вигляді відсотків від суми боргу щомісячно. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується розпискою, оригінал якої знаходиться у позивача. Відповідач зобов`язалася повернути гроші в сумі 10000 доларів США не пізніше 10 квітня 2022 року. Однак у зазначений у розписці термін відповідачка грошей не повернула, відсотки не сплатила. Під будь яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. Загальна сума боргу на день подачі позову за офіційним НБУ складає 365700 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, а також загальна сума боргу за відсотками за офіційним курсом НБУ складає 438840 грн., що еквівалентно 12000 доларів США. Крім того, стягненню і три відсотки річних відповідно до ст.625 ЦК України, таким чином, із суми боргу 365700 грн., що еквівалентно 10000 доларів США з 11.04.2022 року по 05.01.2023 року, тобто за 270 днів нарахування 3% річних становить 8115,54 грн., що еквівалентно 222 доларів США. Просить суд, стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в сумі 365700 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США, боргу за відсотками за позикою в сумі 438840,00 грн., що еквівалентно 12000 доларів США, а також 3% річних за користування позикою в сумі 8115,54 грн., що еквівалентно 222 доларів США. Представник позивача адвокат Бурега І.В., який діє на підставі ордеру серії ВН №1215821 від 05.01.2023 року (а.с.9) та позивач [PERSON] , надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника та позивача, за наявними матеріалами справи, позов підтримали в повному обсязі, не заперечують щодо ухвалення судом заочного рішення, у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с.38, 49). Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася двічі 26.04.2023 року та 08.05.2023 року, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, шляхом розміщення повідомлення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України, а саме Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, яке було розміщено не пізніше ніж за десять днів до відповідного судового засідання, що відповідає вимогам ч.12 ст.128 ЦПК України (а.с.42, 48), клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи у відсутності відповідача не надано, як не надано і відзиву на позовну заяву, як вважає суд без поважних причин, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення, відповідно до вимог ст.ст.280-282 ЦПК України, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії паспорту громадянина України (а.с.5-6) вбачається, що [PERSON] [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] . Та має РНОКПП [NUMBER] (а.с.6) - Із копії розписки (а.с.7), оригінал якої досліджено в судовому засіданні, вбачається, що 10.04.2021 року [PERSON] , отримала від [PERSON] гроші в сумі 10 000,00 доларів США, при цьому зобов`язалася сплачувати кожного місяця 1000 доларів процентів, основну суму в розмірі 10 000 доларів зобов`язалася віддати 10 квітня 2022 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 10.04.2021 року [PERSON] , отримала від [PERSON] гроші в сумі 10 000,00 доларів, при цьому зобов`язалася сплачувати кожного місяця 1000 доларів процентів, основну суму в розмірі 10 000 доларів зобов`язалася віддати 10 квітня 2022 року.Станом на день пред`явлення позову грошові кошти відповідачем не повернуто. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю, суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів, є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, які видавалися відповідачу (боржнику) позивачем (позикодавцем), суд приходить до висновку, що між сторонами укладено письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобов`язань у встановлені строки, свідчить про порушення ним права позивача, яке підлягає судовому захисту. Приписами частини першої статті 1050 ЦК України, передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові. При цьому позивачем у позовних вимогах визначено до стягнення лише 3% річних, а тому враховуючи, що відповідач своєчасно не повернула відповідачу (позикодавцю) грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу, відсотків та 3% річних підлягають задоволенню, при цьому, суд погоджується із розрахунком трьох відсотків річних, який наведений позивачем у позові, а саме із суми боргу 365700 грн., що еквівалентно 10000 доларів США в період з 11.04.2022 року по 05.01.2023 року, тобто за 270 днів, вважає, що із [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] - 3% річних в розмірі 8115,54 грн., що еквівалентно 222 доларів США, за договором позики від 10.04.2021 року. Крім того, 15.09.2022 року, відповідно до поданої до суду заяви про забезпечення позову, Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області винесено ухвалу, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 620796035240, номер запису про право власності 9408455 від 17.04.2015 16:01:53 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 398626735240, номер запису про право власності 6215717 від 03.07.2014 року 18:49:08 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна (а.с.33-34). Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи те, що клопотань від учасників справи з приводу скасування заходів забезпечення позову не надходило, а тому встановлені судом заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, що відповідає вимогам ч.7 ст.158 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, позивачем при зверненні до суду сплачено судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. (а.с.30), а також за подання позовної заяви в розмірі 8126,56 грн. (а.с.1), але розподіл судових витрат судом не проводився, оскільки позивач у своєму позові не ставив дане питання перед судом. В зв`язку з чим, суд відносить судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved