Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 20 листопада 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від цього шлюбу сторони не мають спільних дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через різницю в характерах, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, проте подружжя не мають наміру зберегти шлюб. Тому їх спільне життя як подружжя суперечитиме їх інтересам. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, на даний час не виникає. У зв`язку з викладеним, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного проживання подружжя неповнолітніх дітей не мають. Сторони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують та спільне господарство не ведеться. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved