Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-12 00:00:00

17.08.2021 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. [PERSON] працюючи в період з 03.06.2000 року по 10.01.2005 року працював на посаді терміста прокату та труб Закритого акціонерного товариства «Нікопольський завод нержавіючих труб», підпадав під шкідливий вплив на організм променевої енергії. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано хронічне професійне захворювання: «променева катаракта обох очей». Вищезазначене підтверджується актом Форми П-4 «Розслідування хронічного професійного захворювання» від 16.11.2004 року, Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 20.09.2004 року, виданою Нікопольською міською санітарно-епідеміологічною станцією та трудовою книжкою, виданою на ім`я позивача. Відповідно до п.17 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання у позивача являється тривалий вплив променевої енергії. Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійні захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку начальника ТВЦ ЗАТ «Нікопольський завод нержавіючих труб» [PERSON], який порушив вимоги СП №1042-73 «Санітарні правила організації технологічних процесів та гігієнічні вимоги до виробничого устаткування» (п.147), ст.22 Закону України від 24.02.1994 року №4004-ХІІІ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». 12.01.2005 року [PERSON] вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 45%, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні. 09.01.2007 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30%, встановлено третю групу інвалідності з 01.01.2007 року - безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні обох очей. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває погіршення зору обох очей, що виявляється у розмитості , двоїнні та негативно позначається на розбірливості при читанні, викликає труднощі при письмі, позивачу складно відрізняти контури оточуючих предметів, що призводить до відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги позивача в денний час, що має наслідком перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Професійне захворювання призводить до перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Позивач обмежений у виконанні деяких робіт по господарству та не може в достатній мірі приділяти час своїй родині, не здатний у повній мірі займатись власним хобі. Отже, вбачається беззаперечне порушення немайнового права позивача на працю, зміст якого полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає, більше того втрата професійної працездатності свідчить про фізіологічні негативні зміни в стані здоров`я позивача, що вказує на порушення належного позивачу права на охорону здоров`я. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання хронічного професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків хронічного професійного захворювання, викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги. Право на компенсацію за моральну шкоду виникає у особи з дня встановлення стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. З огляду на ступінь втрати позивачем працездатності, його представник вважає, що розумною буде оцінка грошового відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати на 2021 рік, а саме в 100 місячних розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу: - 100*2270 грн.(місячний розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 2021 рік встановлений ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2021 рік") = 227 000,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 20.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 29.09.2021 року на адресу суду від В.о. начальника управління Н.І. Братко надійшов відзив на позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди, згідно якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.51-62). В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач помилково вважає, що відповідач має здійснювати виплату моральної шкоди як правонаступник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а не роботодавець, з вини якого позивачем отримано хронічне професійне захворювання. Вказує, що підставою для виплати моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, є встановлення факту настання моральної шкоди за висновком відповідного медичного органу, а позивачем не заявлено вимоги про встановлення такого факту. Щодо розміру моральної шкоди, то вважає його значно завищеним. Ухвалою судді від 20.08.2021 року позивачу надавався строк на подання відповіді на відзив, про те таким правом позивач не скористався. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, згідно із трудовою книжкою, виданою на ім`я [PERSON] , [INFO] , позивач працював: з 03.06.2000 року по 10.01.2005 року на посаді терміста прокату та труб ЗАТ «Нікопольський завод нержавіючих труб» (а.с.22-27), що також визнано відповідачем. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16 листопада 2004 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме: променева катаракта обох очей (а.с.13-15). Згідно акту стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів становить 4 роки 7 місяців 6 днів. Згідно з пунктами 17,17 акту причиною профзахворювання визнані:- невикористання засобів індивідуального захисту; -тривалий вплив променевої енергії (а.с.13-14). Діагноз, встановлений [PERSON] Українським НДІ промислової медицини: основний - променева катаракта обох очей; супутнє - гіпертонічне захворювання 2 ступеня, гіпертензивне серце гіпертонічна ангіопатія сітчатки обох очей СН-1ст. Посттравматична невралгія серединного та ліктьового нерва правої кисті (а.с.16-17). Під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією 12.01.2005 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% та встановлено третю групу інвалідності (а.с.9-10). 09.01.2007 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30%, встановлено третю групу інвалідності з 01.01.2007 року - безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні обох очей (а.с.11-12). Із виписок з історії хвороби позивача видно, що останній неодноразово перебував на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання (а.с.18-21). До спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку. Згідно з положеннями ч.2 ст.13 цього Закону, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону передбачено, що у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно з п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За приписами ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частина 1 ст.237-1 цього Кодексу передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). При цьому, суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають наступні обставини: чи підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що: -ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та група інвалідності були встановлені позивачу первинно 12.01.2005 року; -право позивача на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, пов`язано з настанням страхового випадку; -внаслідок отриманого професійного захворювання позивачу заподіяні фізичні і моральні страждання, що спричинили погіршення стану його здоров`я, заподіяна моральна шкода, яка підлягає компенсації; -обов`язок відшкодувати шкоду покладається на Фонд. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування [PERSON] моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви. Суд також враховує глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 30%, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, незворотність наслідків, що наступили. Разом з тим, суд враховує, що встановлення ступеню втрати професійної працездатності - це зниження здатності виконувати трудові обов`язки за професією, та жодним чином не означає втрату здатності вести звичний спосіб життя, інтелектуального та духовного розвитку, втрату можливості приділяти увагу близьким та рідним. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 70 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Оскільки позивач звільнений при зверненні до суду з цими позовними вимогами від сплати судового збору, то враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, несплачений судовий збір слід стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь держави в розмірі 1073,60 грн. Суд

Outcome: partial