Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) державний виконавець Савенкова О.В., Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, [PERSON] , про визнання незаконними та недійсними електронних торгів. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: визнати недійсними електронні торги результати яких оформлені протоколом № 553769 від 17.09.2021, проведені організатором торгів Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, та їх результати з реалізації предмету іпотеки - ІПОТЕКИ: Трикімнатна квартира загальною площею 68 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Витребувати від Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) матеріали виконавчого провадження № [NUMBER]. Витребувати від державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України документацію з торгів по продажу трикімнатної квартири загальної площі 68 кв. м. за адресою: [ADDRESS] Вимоги позову обґрунтовані тим, що 17.09.2021 відбулися торги з продажу майна боржника - єдиного житла - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Торги були проведенні у виконавчому провадженні по виконанню заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2014 у справі № 754/18989/13-ц стягнуто з боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 33/КВ-07 від 23.05.2007 у розмірі 602 646,62 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2020 у справі № 754/18989/13-ц замінено сторону виконавчого провадження та замість стягувача: ПАТ «Дельта Банк», вказано стягувача ТОВ «Фінансова компанія Горизонт». Вважає, що торги були проведені з порушенням чинного законодавства та підлягають до скасування. Як визначено п. 7.1.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 25 травня 2021 у справі № 923/917/19; у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц зроблено правовий висновок про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який діє станом на сьогоднішній день, не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва /майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності нема іншого нерухомого житлового майна; або таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна об`єкта незавершеного житлового будівництва не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Таким чином, у державного виконавця були відсутні підстави для виставлення квартири на продаж, у зв`язку з чим дії державного виконавця по організації торгів є незаконними. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Відповідно до розділу 5 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 № 1301/29431, визначено порядок проведення торгів. Розділом 13 визначено, що спори, пов`язані з реалізацією майна, вирішуються в судовому порядку. Згідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 09.02.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 03.05.2022 на адресу надійшло клопотання про виконання вимог ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2022. Ухвалою суду від 10.05.2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник Відповідача Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Представник відповідача Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надійшов відзив на позов в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив вмотивовано тим, що електронні торги відбулись з дотриманням норм чинного законодавства, а позивачем не наведено жодних доводів, обставин та підстав, котрі б свідчили про протиправність дій підприємства під час проведення електронних торгів. У відзиві зазначено, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку, майно було реалізовано саме на електронних торгах. При цьому, дії виконавця щодо подання заявки обмежені винятково поданням документів, перелічених у Порядку, який подав заявку на реалізацію нерухомості разом з відповідними документами. ДП «СЕТАМ» виконує функції організатора електронних торгів, який діє винятково в межах повноважень, визначених порядком. Також зазначає, що твердження позивача про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам закону, щодо протиправності відкриття виконавчого провадження, опису та арешту майна боржника, не узгоджуються з дійсними обставинами, адже одержавши від стягувача виконавчий документ виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження. Також у відзиві зазначено, що в разі незгоди боржника з оцінкою майна, проведеною суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження, він може до моменту реалізації нерухомості подати звіт про оцінку майна, складений іншим експертом, чим позивач не скористалась. Стосовно порушення ст. 43 Закону України «Про іпотеку», як зазначено позивачем, повідомляю, ст. 43 Закону України «Про іпотеку» не містить положення про те, що організатор торгів має отримувати згоду іпотекодержателя на проведення торгів. Організатор торгів здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Позивач був повідомлений про проведення оскаржуваних торгів за лотом № 491568 листом державного підприємства «СЕТАМ» від 20.08.2021 № 4358/08-18-21. Отже державним підприємством «СЕТАМ» було здійснено усі необхідні, передбачені законодавством дії з розміщення оголошень про торги у друкованих засобах масової інформації та повідомлено Іпотекодавця про дату, час торгів та початкову ціну лота. Разом з цим Верховний суд України у своїй постанові від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15 приходить до правового висновку, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суд, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Звертаємо увагу суду, що позивач посилається на норми Закону «Про іпотеку» в останній, чинній на сьогодні редакції, що дійсна містить вимогу про уцінку на 85 та 70 відсотків відповідно. Однак, станом на дату проведення повторної (третьої) уцінки лоту, застосуванню підлягав Закон України «Про іпотеку» в редакції від 01.07.2021, згідно якої якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. Тому порушень Порядку проведення торгів не відбулось. Твердження позивача стосовно, що продаж здійснювався при наявних обтяженнях не в межах виконавчого провадження, в рамках якого здійснювались торги. Дане безпідставне зауваження позивача до правил проведення торгів не має жодного відношення, так як і до обов`язків ДП «СЕТАМ», як організатора торгів. Позивач, як учасник виконавчого провадження мав право висловити свої зауваження державному виконавцю з цього приводу. Окрім того, щодо дій державного виконавця, на які посилається позивач, зазначаємо наступне: Як підставу для задоволення позову про визнання торгів недійсними позивачем зазначається зокрема порушення державним виконавцем, допущені під час проведення виконавчого провадження. Дії державного виконавця мають самостійний спосіб оскарження, якими позивач не скористався. Дії державного виконавця підлягають оскарженню у порядку розділу у ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень). Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Разом з цим відповідно до ст. 451 ЦПК України, За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Згідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Частиною 8 даної статті передбачено, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Згідно постанови Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі № 660/612/16-ц «в частині 1 ст. 339 та ч. 1 ст. 340 Господарсько-процесуального кодексу України у редакції від 03.10.2017, а саме: сторони виконавчого провадження мають право звертатися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції». Таким чином, судом не можуть братись до уваги посилання позивача на дії державного виконавця, як підставу для визнання електронних торгів недійсними, так як надання оцінки діям органів державної влади, зокрема, діям державного виконавця належить до компетенції суду, який видав виконавчий лист у межах скарги на дії державного виконавця або адміністративного суду в межах строків визначених Законом України «Про виконавче провадження», а отже позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Твердження позивача щодо порушення порядку проведення електронних торгів є хибним, оскільки, порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Таким нормативно-правовим актом є саме Порядок реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Тобто для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити порушення правил, встановлених саме Порядком реалізації арештованого майна. Верховним Судом України у постанові від 13.03.2018 у справі № 911/494/17, зазначено, що «Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів». Разом з цим, Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 у справі № 910/1454/17 зазначено, що «Верховний Суд наголошує, що під час розгляду спору про визнання недійсними електронних торгів судами повинно бути встановлено: чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та/або інших норм законодавства під час проведення електронних торгів і в чому таке порушення полягало; чи вплинули ці порушення на результат торгів; чи відбулося порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. Враховуючи викладене, позивачем не доведено порушень норм Порядку реалізації арештованого майна під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних інтересів позивача у результаті проведення електронних торгів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суд не повідомив, в той же час на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що заперечує проти наведених позивачем обстави та правових підстав позову, не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони є незаконними та необгрунтованими. В першу чергу необхідно зазначити, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду України (зокрема постанова від 22.09.2021 в справі № 295/6608/19), підставою для визнання електронних торгів недійсними може бути лише порушення правил проведення електронних торгів, які вплинули на результат таких торгів. Порушення державним виконавцем законодавства при здійсненні виконавчих дій не являється підставою визнання торгів недійсними, вони є окремим предметом судового оскарження. Відповідачем [PERSON] 01.02.2023 до суду було подано клопотання про залишення позову без розгляду, на підставі того, що позивач та його представник систематично не з`являються у судові засідання справи. Дане клопотання в судовому засіданні яке відбулося 27.04.2023 було залишено без задоволення. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку та ухвалити рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що що 17.09.2021 відбулися торги з продажу майна боржника - єдиного житла - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Торги були проведенні у виконавчому провадженні по виконанню заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2014 у справі № 754/18989/13-ц стягнуто з боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 33/КВ-07 від 23.05.2007 у розмірі 602 646,62 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2020 у справі № 754/18989/13-ц замінено сторону виконавчого провадження та замість стягувача: ПАТ «Дельта Банк», вказано стягувача ТОВ «Фінансова компанія Горизонт». Згідно положень частин 1, 2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна. Для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити порушення правил, встановлених саме Порядком реалізації арештованого майна. Верховним Судом України у постанові від 13.03.2018 у справі № 911/494/17, зазначено, що «Вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів». Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 у справі № 910/1454/17 зазначено, що «Верховний Суд наголошує, що під час розгляду спору про визнання недійсними електронних торгів судами повинно бути встановлено: чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та/або інших норм законодавства під час проведення електронних торгів і в чому таке порушення полягало; чи вплинули ці порушення на результат торгів; чи відбулося порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. Враховуючи викладене, позивачем не доведено порушень норм Порядку реалізації арештованого майна під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних інтересів позивача у результаті проведення електронних торгів. Стосовно доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) державний виконавець Савенкова Олеся Володимирівна, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт», Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, [PERSON] , про визнання незаконними та недійсними електронних торгів, внаслідок відсутності порушення прав позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed