Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Маріуполь Донецької області, Україна. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що заявниця є онучкою [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . Бабуся була прикута до ліжка, сама не пересувалась. 13.03.2022 р. відбулось влучання снаряду у будинок [ADDRESS] витягли і завели до українських військових у бомбосховище школи № 30, яка знаходилась на відстані приблизно 300 метрів від будинку. Протягом наступних кількох днів відбулись сильні обстріли, військові покинули школу, а всіх, хто міг ходити, розпустили по будинках. [INFO] [PERSON] померла у бомбосховищі, бо не могла ходити і залишалась там, до неї не можливо було дістатись через постійні обстріли. Труп [PERSON] було виявлено після 24 березня 2022 р. у бомбосховищі школи № 30, потім школу взагалі знесли. Оскільки документів про смерть немає, заявник не має можливості їх отримати, то не може зареєструвати смерть бабусі у встановленому порядку, і для цього звертається до суду. Заявниця в судовому засіданні підтвердила викладені у заяві обставини, пояснила, що її бабуся жила в м. Маріуполі з її мамою, була прикута до ліжка. Під час обстрілу була зруйнована стіна будинку, бабуся опинилась під уламками. ЇЇ витягнули і відвели у бомбосховище школи № 30, де вона знаходилась. 18.03.2022 р. звідти вийшли військові, потім стався вибух. 24.03.2022 р. її мама разом з сусідкою знайшли труп [PERSON] у бомбосховищі, мати впізнала її за одягом. Однак окупаційні війська не дозволили забрати труп. Через кілька днів мати виїхала з Маріуполя, подальша доля тіла [PERSON] невідома, документи про її смерть не видавались, похорон не було. Представник заявниці також підтримав заяву. Представник заінтересованої особи - Оболонський районний у місті Києві відділ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з такого. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено таке. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.02.1996 р., та свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.08.1971 р., заявниця [PERSON] є онукою [PERSON] по лінії батька [PERSON] . Батько заявниці [PERSON] помер [INFO] в м. Маріуполь, що підтверджено свідоцтвом про смерть. Заявниця є внутрішньо переміщеною особою з міста Маріуполь Донецької області ( [ADDRESS] ). Згідно з копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] від 20.02.2001 р., [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована: [ADDRESS] . На наданих заявницею фотознімках і відеозаписах зображено зруйновані будівлі школи та будинків в м. Маріуполі. Згідно зі скріншотом з групи « Погибшие люди Мариуполя » у соціальній мережі Viber, повідомлено про смерть [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р. зі змінами, затверджений перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення бойових дій або перебувають у тимчасовій окупації, куди відноситься місто Маріуполь. Суд враховує, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану. Відтак, суд приймає до уваги дані про смерть особи, дату і місце, які наведені заявницею у сукупності із наданими нею іншими доказами. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Маріуполь, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне для реєстрації такого факту у встановленому законом порядку. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved