Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільних дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2012 року. У шлюбі сторони мають двох дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через численні непорозуміння та сварки, втрати почуття любові та поваги, внаслідок чого подальше ведення спільного господарства, мирного співжиття та спільного проживання неможливе, в результаті чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Також, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідач здорова та працездатна особа, інших осіб на утриманні не має, в добровільному порядку від утримання дітей ухиляється. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилась, до початку його проведення подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, до початку його проведення подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав не в повному обсязі та просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що на даний час не працює, проходить медичну комісію для призначення групи інвалідності, є пенсіонером МВС України, інших джерел доходу крім пенсії не має. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суд установив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Подружжя має двох дітей: неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.18,19), які проживають разом з позивачем, про що свідчить копія довідки виконавчого комітету Кам`яноярузької сільської ради Чугуївського району Харківської області № 1222 від 09.12.2019 (а.с.17). Частиною 3 статті 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сім`ї неможливим. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції України та статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1\~ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Прохання [PERSON] зменшити визначений позивачем розмір аліментів, який вона просить стягнути з нього на утримання дітей, посилаючись на проходження ним медичної комісії для призначення групи інвалідності, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки самі по собі не свідчать про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі. Як зазначено в заяві самим відповідачем, він є пенсіонером МВС України, отже має стабільний дохід, так як отримує пенсію. Жодних доказів на підтвердження розміру пенсії відповідачем до суду не надано, у зв`язку з чим неможливо зробити висновки, що стягнення аліментів у визначеному розмірі поставить відповідача у скрутне матеріальне становище та буде надмірним тягарем для нього. Відомості щодо наявності на утриманні відповідача інших осіб відсутні. Крім того, відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~може бути\~згодом зменшено\~за рішенням\~суду за\~позовом платника\~аліментів у\~разі зміни\~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я\~та в\~інших випадках,\~передбачених цим\~Кодексом,\~що не\~позбавляє відповідача\~права в\~разі настання\~зазначених обставин\~за наявності\~належних та\~допустимих доказів\~звернутися до\~суду з\~позовом про\~зменшення розміру\~аліментів. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved