Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. 18.05.2021 адвокат Кучінська І.С., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом з вимогами, які в подальшому (заява від 26.05.2021) уточнила та остаточно просила: визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , терміном три місяці. На обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , після його смерті залишилось спадкове майно у виді 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець заповіт не залишив, тобто має місце спадкування за законом. Про смерть батька позивачу стало відомо лише 12.05.2021. Також, дізнався про оформлення спадщини [PERSON] . 19.08.2020 державний нотаріус П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапонов Є.Ю. видав на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після померлого батька позивача, яка є рідною бабою позивача. У встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою з причин того, що не знав про смерть батька та відкриття спадщини, відповідач [PERSON] навмисно не повідомила його про смерть батька та не повідомила державного нотаріуса про наявність інших спадкоємців першої черги за законом, чим ввела його в оману, що є зловживанням процесуальних прав та обов`язків. 20.08.2020 [PERSON] , продовжуючи свій намір усунення позивача від спадщини та уникнути відповідальності, оформила договір дарування на частину вказаної квартири на ім`я [PERSON] , але продовжує там проживати та зареєстрована у вказаній квартирі. Вказано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а саме: [ADDRESS] , що є територією Комінтернівського району м. Харкова, проте з незрозумілих підстав, спадкова справа заведена П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою (Нотаріальною конторою Московського району м. Харкова). Крім того, щодо поважності причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивач вважав за необхідне зазначити поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) на території України. Відповідач [PERSON] здійснювала постійний контроль над діями спадкодавця, проживаючи разом з ним, забороняла йому спілкуватися з сином (позивачем), приховала факт його смерті, вчиняла неправомірні дії щодо надання неправдивої інформації нотаріусу щодо відсутності інших спадкоємців. Тобто, [PERSON] вчинила неправомірні дії щодо приховання факту смерті спадкодавця з метою усунення позивача від спадщини. На підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 2-2859/2022 від 22.05.2012 з померлого [PERSON] було стягнуто на користь матері позивача [PERSON] 290954,54 грн, виконавчий лист знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби, сума боргу за виконавчим листом не погашена, рішення суду не виконано. Однак, запис про [PERSON] з Єдиного реєстру боржників виключено та, згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, завершені усі виконавчі провадження про стягнення з батька боргів. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті його батька поважною та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Інші заяви по суті справи. 22.07.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що визнає наступні обставини справи: смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; отримання 19.08.2020 свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] ; факт дарування квартири [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору дарування від 20.08.2020; реєстрацію та фактичне проживання в квартирі [ADDRESS] та заперечує повністю щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач не прийняв спадщину, оскільки у встановлений строк не подав заяву про прийняття спадщини. Вона на законних підставах, на свій розсуд, розпорядилася своїм майном. Законодавчими актами України не встановлений обов`язок громадянина, у тому числі відповідача [PERSON] у цій справі, повідомляти будь-кого про смерть іншої людини або факту відкриття спадщини після смерті людини. Позовна заява містить безліч посилань на діючі норми законодавчих актів України та судову практику, але не містить посилання на обставини, до яких слід застосувати ці норми права. Позивач у позовній заяві не вказує, з яких підстав ним пропущено шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини, не приводить та не надає до суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, тому посилання на практику Верховного суду не є належним обґрунтуванням своїх позовних вимог. Необізнаність спадкоємця про відкриття спадщини не може вважатися поважною причиною. Позивач після смерті батька у визначений законом строк спадщину не прийняв, оскільки впродовж останніх років не спілкувався з батьком, проживав окремо від нього, а про відкриття спадщини дізнався поза межами визначеного законом строку для прийняття спадщини. Посилання позивача на поширення на території України коронавірусої хвороби (COVID-19), як на причину пропуску строку на прийняття спадщини, є безпідставним та не може бути врахована судом при ухваленні рішення, оскільки, суди працюють увесь період існування на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) з моменту її виявлення, не зупиняли свою роботу адвокати України, юридичні консультації, нотаріальні контори, відділення Укрпошти. З часу смерті спадкодавця позивач мав усі можливості звернутись особисто до нотаріальної контори з відповідною заявою, направити таку заяву через відділення Укрпошти, довірити згідно із законом адвокату або іншій особі здійснити відповідні дії. Безпідставним є твердження позивача про те, що [PERSON] не повідомила державного нотаріуса про наявність інших спадкоємців першої черги, а саме про спадкоємця позивача, який є спадкоємцем першої черги за законом, чим нібито ввела нотаріуса в оману, що нібито є зловживанням процесуальними правами та обов`язками. Позивач не прийняв спадщину протягом встановленого строку строку, станом на 19.08.2020 інших спадкоємців, окрім [PERSON] , які б прийняли спадщину, не було, тому, свідоцтво про право на спадщину було отримано на законних підставах. Позивач у вказаній квартирі ніколи не мешкав та не був зареєстрований, за все своє життя бачила позивача двічі: при його народженні та у шестимісячному віці, більше не бачила та не знає як він виглядає. Також, не відповідає дійсності твердження позивача про те, що вона здійснювала постійний контроль над діями спадкодавця, забороняла йому спілкуватися з позивачем, приховувала факт смерті спадкодавця від позивача, оскільки, на підтвердження цих обставин позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів. Вважає, що позивач - рідний син померлого спадкодавця ніколи не піклувався про батька, не цікавився його життям. А той факт, що позивач дізнався про смерть батька лише через півтора роки свідчить про те, що у відносинах з батьком його цікавило лише майно. В поясненнях, поданих 22.11.2021, відповідач [PERSON] вказала, що у позивача не було жодних перешкод звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. у відповіді на адвокатський запит Харківською міською радою було надано відповідь стосовно роботи громадського транспорту та зазначено, щ о протягом період часу з 21.01.2020 по 21.07.2020 пасажирський електротранспорт, а також пасажирський автомобільний транспорт не працював короткий термін. Отже, позивач мав усі можливості для реалізації свого права на подання заяви про прийняття спадщини. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження в справі, призначено підготовче судове засідання. 09.02.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави. Відповідно до акту приймання - передавання справ від 29.09.2022 до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/3635/21. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022, зазначену справу передано в провадження судді Подмаркової Ю.М. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 10.10.2022 прийнято позовну заяву до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 16.02.2023 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Венгер В.Л. просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вказав на не доведення позивачем пропуску строку з поважних причин. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кучінська І.С. до суду не прибули, в позовній заяві адвокат Кучінська І.С. просила розглянути справу без участі позивача. Від позивача [PERSON] 14.03.2023 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та просив зняти з розгляду клопотання про допит у якості свідка [PERSON] , оскільки вона померла. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, про причини неявки не повідомили. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) до суду не прибув, від керівника П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Зімницької В.П. надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 23.01.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено актовий запис № 1202 (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00030707005 від 13.05.2021) (а. с. 28 т. 1). Померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.06.1992 відділом РАЦС Фрунзенського району м. Харкова (а. с. 34 т. 1). Із свідоцтва про право на спадщину за законом НОІ № 564104 від 20.08.2020, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапоновим Є.Ю. вбачається, що спадкоємцем 1/2 частини квартири [ADDRESS] , право власності на яку належало померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації відомчого житлового фонду ВАТ "Серп і Молот" 29.05.1998 за р. № 623, зареєстрованого у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 08.06.1998 за р. № В-37081, є його мати [PERSON] (а. с. 29 т. 1). Із Договору дарування квартири серії НОР № 179884 від 20.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тельпіс О.В., вбачається, що [PERSON] передала у власність [PERSON] , який прийняв безоплатно квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира, яка відчужена за цим договором належала [PERSON] таким чином: 1/2 частка згідно Свідоцтва про право власності на житло видане 29.05.1998 року Відділом приватизації відомчого житлового фонду ВАТ "Серп і Молот" за р. № 623, право власності згідно якого зареєстроване 08.06.1998 Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації № 1 та записано в реєстрову книгу за № В-37081 а 1/2 частка квартири - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.08.2020 за реєстровим № 3-200 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Гапонов Є.Ю., право власності згідно якого зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2020 тим же державним нотаріусом за № 37839226, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2150312863101. (а. с. 30-31 т. 1). Відповідач [PERSON] , станом на 13.05.2021, зареєстрована такою, що проживає за адресою: [ADDRESS] (інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 13.05.2021) (а. с. 35 т. 1). Вказані обставини визнані відповідачем [PERSON] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.06.2021 державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапонова Є.Ю. вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , оскільки [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину та у зв`язку із ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно. Окрім того, зазначено, що свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцю який спадщину прийняв після досконалих перевірок про відсутність будь-яких претензій кредиторів, обмежень, обтяжень, заборон відчуження, як на вищевказану квартиру так і на ім`я спадкодавця (а. с. 61 т .1). На підтвердження інформації про стягнення з померлого [PERSON] на користь матері позивача [PERSON] 290954,54 грн позивачем надано результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП, станом на 12.05.2021, інформацію з Єдиного реєстру боржників від 12.05.2021, копію виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 15.05.2019 у справі № 2-2859/11, провадження № 2/2020/391/2012 (а. с. 7-10 т. 1). Зі спадкової справи № 149/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої на виконання вимог ухвали суду від 27.102021 про витребування доказів, вбачається, що вказана спадкова справа заведена 08.02.2020 на підставі заяви [PERSON] , яка є матір`ю померлого [PERSON] , станом на 21.01.2020 місце проживання спадкодавця - померлого [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою зареєстрована такою, що проживає [PERSON] . 20.01.2011 [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , який розірвано 20.12.2000. На підставі заяви представника спадкоємця [PERSON] - [PERSON] від 20.08.2020, державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Гапоновим Є.Ю. 20.08.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частики квартири [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі № 3-200 Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суд. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частина 1 статті 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно частини 1 статті 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. Згідно з частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20). У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) зазначено, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 635/4551/18, від 27.05.2020 у справі № 336/1127/17, від 30.06.2020 у справі № 431/5782/17, від 03.03.2021 у справі № 145/148/20, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Таким чином, доходить висновку про те, що наведені позивачем причини (необізнаність про смерть спадкодавця) пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається у позові, стосовно навмисних дій з боку [PERSON] , направлених на усунення його від спадщини. Окрім того, [PERSON] мотивуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилався на введення карантинних обмежень у зв`язку із поширення коронавірусної хвороби (Covid-19) на території України. Слід зазначити, що спадщина відкрилась 21.01.2020, а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 21.07.2020. Постановами КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Отже, позивачем не надано, а судом першої інстанції не встановлено існування поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини до 11 березня 2020 року взагалі. Окрім того, після 31 серпня 2020 року (пом`якшення карантинних обмежень) до дати звернення із заявою до нотаріуса - 04.06.2021, минуло більше 9 місяців. Жодних доказів щодо поважності причин зволікання зі зверненням до нотаріуса позивачем не надано. За таких обставин, установивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed