Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

20 січня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «СОЗИДАТЕЛЬ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 06 грудня 2022 року позивачка звільнилась з посади за власним бажанням. На час звільнення позивачки, відповідачем не було проведено повного розрахунку, не було сплачено заборгованість по заробітній платі. У зв`язку із цим позивачка (з урахуванням уточнень) просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.10.2022 по 06.12.2022 у розмірі 28 885,18 грн., грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 6 130,35 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.12.2022 по 26.04.2023 у розмірі 112 162 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати за жовтень 2022 року в розмірі 20 801,95 грн. у зв`язку з порушенням строків виплати з 01.11.2022 по день постановлення судом рішення, моральну шкоду у розмірі 25 000 грн., та судові витрати по справі. (а.с.а.с.1-7, 106) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі, та на підставі п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.24-25) В судове засідання 16 лютого 2023 року з`явився представник позивачки, відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 березня 2023 року. (а.с.29) 22 лютого 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що дійсно має заборгованість перед позивачкою по заробітній платі при звільнені та за невикористану відпустку у розмірі 44 462,72 грн. Щодо застосування до нього відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, зазначає що така відповідальність не має застосовуватись, оскільки несвоєчасне погашення заборгованості пов`язано із запровадження в Україні воєнного стану. Також просив відмовити позивачці у стягненні моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження заявленої вимоги . (а.с.33-36) Судове засідання 13 березня 2023 року не відбулося. (а.с.41) 20 березня 2023 року від позивачки надійшла відповідь на відзив в якому вона заперечує проти доводів, зазначених відповідачем у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.43-45) Судове засідання 29 березня 2023 року не відбулося. (а.с.56) В судовому засіданні 10 квітня 2023 року за участю представника позивачки та представника відповідача було розпочато розгляд справи по суті, було ухвалено долучити відзив та відповідь на відзив до матеріалів справи, було з`ясовано думку сторін по справі щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, зобов`язано відповідача надати додаткові докази та відкладено розгляд справи на 26 квітня 2023 року. (а.с.59) 21 квітня 2023 року від представника відповідача надійшли витребувані судом докази. (а.с.61-101) В судовому засіданні 26 квітня 2023 року за участю представника позивачки та представника відповідача було долучено додаткові докази та заяву про уточнення позовних вимог до матеріалів справи, було завершено розгляд справи по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з мотивів вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив частково задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Позивачка була прийнята на роботу до ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «СОЗИДАТЕЛЬ» 19 вересня 2022 року на посаду головного бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.17) 06 грудня 2022 року позивачку було звільнено з посади головного бухгалтера на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією наказу №103-ОК. (а.с.19) При звільненні, відповідач не провів повного розрахунку із позивачкою по заробітній платі, що підтверджується копіями відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору. (а.с.80-86) Факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати також був підтверджений самим відповідачем у його відзиві. Згідно наданих відповідачем відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] з 01 жовтня 2022 року по 06 грудня 2022 року складає 45 792 грн. 49 коп., куди в тому числі входить компенсація за невикористані дні відпустки. (а.с.80-86). Так, за вказаний період позивачці нараховано дохід в сумі 56 885 грн. 08 коп., з якого підлягає утриманню податок з доходів фізичних осіб (18%) та військовий збір (1.5%) в загальній сумі 11 092 грн. 59 коп. Щодо стягнення заробітної плати та компенсації днів невикористаної відпустки суд виходить з наступного. Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.2 Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою ст.15 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст.47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України. В свою чергу, нормою ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що під час звільнення позивачка не отримала усі належні їй кошти, що є безумовною підставою для задоволення позову в частині стягнення заборгованості. При цьому, зважаючи на часткове погашення такої заборгованості 24 січня 2023 року в сумі 10 000 грн. та 10 квітня 2023 року в сумі 18 000 грн., позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2022 року по 06 грудня 2022 року та компенсація днів невикористаної відпустки в розмірі 17 792 грн. 49 коп. (без вирахування податків та зборів). Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями). Згідно абз.4 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, а якщо працівник на працював ці 2 місяці та попередні 2 місяці - виходячи з посадового окладу працівника. Згідно наданих відповідачем відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, заробітна плата позивачки у жовтні-листопаді 2022 року становила 48 229,93 грн. При цьому у жовтні-листопаді 2022 року було 43 робочих дня, отже середньоденна заробітна плата позивачки становить 48 229,93 грн. / 43 дні = 1 121,63 грн. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні в період з 07 грудня 2022 року (наступний день після звільнення) по 26 квітня 2023 року (день винесення рішення судом) становить 101 день. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 1 121 грн. 63 коп. (середньоденна заробітна плата за два місяці, які передують звільненню) * 101 робочі дні (за які здійснюється виплата середньої заробітної плати) = 113 284 грн. 63 коп. При таких обставинах, враховуючи, що відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, у позивачки наявне право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 грудня 2022 року по 26 квітня 2023 року, який становить 113 284 грн. 63 коп. (з утриманням податків та зборів) і має бути стягнутий в судовому порядку. Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного. Знецінення нарахованої але не виплаченої заробітної плати підлягає захисту за механізмом, визначеним ст.34 ЗУ №108/95-ВР від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», згідно з якою компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (ЗУ №2050-111 від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Так, згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У відповідності до вимог ст.ст.2-3 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Згідно ст.4 зазначеного Закону, виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. №1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. №692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. У разі якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується. Таким чином, несвоєчасно виплачена позивачці сума заробітної плати підлягає компенсації відповідачем, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку. Загальна сума компенсації втрати частини доходів, в зв`язку з порушенням строків виплати становить 1 544 грн. 40 коп. (з утриманням податків та зборів), що складається із сум за жовтень 2022 року 590,49 грн. (з 07.11.2023 по 24.01.2023 - 10 010,96 * 0,014; з 07.11.2023 по 18.04.2023 - 10 010,96 * 0,045), листопад 2022 року 696,12 грн. (18 814,14 *0,037), грудень 2022 року 257,79 грн. (6 967,39 *0,037). При таких обставинах, враховуючи, що відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати, позовні вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 1 544 грн. 40 коп. (з утриманням податків та зборів) підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивачки до відповідача стосовно завданої моральної шкоди, яка полягає у тому, що затримка виплати заробітної плати призвела до скрутного матеріального становища позивачки, також ця затримка призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, оскільки всі думки позивачки зайняті переважно питанням порушення її прав, також затримка заробітної плати призвела до прикладання додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку коштів для життя, звернень до суду для захисту своїх порушених прав, і все це під час військової агресії, що викликало ще більші душевні страждання. Виходячи із принципів розумності та справедливості та приймаючи до уваги доведеність провини відповідача у заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 500 грн. 00 коп., частково задовольнивши таким чином позов в цій частині. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.ч.1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На понесення позивачкою витрат на правову допомогу було надано: договір про надання правової допомоги від 03 січня 2023 року укладений між [PERSON] та адвокатом Кок С.А.; ордер про надання правничої (правової) допомоги; акт наданих послуг від 26 квітня 2023 року, згідно якого сторони домовились, що гонорар адвоката складає 9 394 грн. (а.с.а.с.28, 107-108) Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачки документально підтвердженні судові витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 9 394 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 361 грн. 22 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial