Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

16.02.2023 представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 8507,56 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, що квартира [ADDRESS] , в якій влаштована індивідуальна (автономна) система опалення, забезпечується послугами централізованого опалення місць загального користування житлового будинку, які надає КП «Житомиртеплокомуенерго» Житомирської міської ради, споживачем якого, відповідно до довідки про склад сім`ї від 08.02.2023, є [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї від 08.02.2023, у квартирі [ADDRESS] , уповноважений власник/квартиронаймач, якої є [PERSON] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На вказану квартиру у КП «Житомитеплокомуненерго» Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , у виписці якого зазначено, що з 01.03.2019 року по 01.01.2023 року відповідач не сплачував за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить - 8507,56 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02.03.2023 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. Відзиву на позовну заяву не надходило, як і будь- яких клопотань з боку відповідача. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання призначені на 28.03.2023 та 01.05.2023 не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Так ухвалу про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Проте, 21.03.2023 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою". Судове засідання відкладено на 01.05.2023, повторно направлено повістку відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Проте, 18.04.2023 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено обставини справи та відповідно них визначено правовідносини між сторонами. [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22) , на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.8) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Квартира [ADDRESS] обладнанна індивідуальним газовим опаленням Відповідно до розрахунків КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з 01.03.2019 по 01.01.2023 [PERSON] на ім`я якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] не сплатив за послуги централізованого опалення місць загального користування - 8507,56 грн (а.с.6-7). Згідно рішень Житомирської міської ради від 08.12.2016 № 7 та від 07.02.2018 №91 погоджено КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради нарахування плати за опалення місць загального користування та затверджено коефіцієнти нормативних витрат теплової енергії на опалення місць загального користування в будинках, зокрема за адресою: [ADDRESS] встановлено коефіцієнт- 17,64 % (а.с11-12) Таким чином між сторонами існує спір з приводу оплати за послуги з централізованого опалення місць загального користування.Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються законами України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (втратила чинність 25 січня 2019 року) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової\~енергії на\~ділянці мережі\~від межі\~розподілу до\~місця установки\~опалювальних приладів\~відноситься до\~втрат абонента\~(споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22) його квартира обладнанна індивідуальним газовим опаленням, на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.8) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ З 01.03.2019 по 01.01.2023 [PERSON] жодного разу не сплачував за послуги централізованого опалення місць загального користування в зв`язку з чим має заборгованність за вказані послуги в сумі - 8507,56 грн (а.с6-7). Доказів, які б підтверджували факт недотримання нормативної температури повітря на сходових клітинах під`їзду де розташована квартира [ADDRESS] з 01.03.2019 по 01.01.2023, що могло бути підставою для перерахунку розміру плати за надання послуг з централізованого опалення місць загального користування суду не надано Розрахунки кількості теплоти спожитої на опалення місць загального користування в будинку [ADDRESS] встановлені згідно рішень Житомирської міської ради від 08.12.2016 № 7 та від 07.02.2018 №91 погоджено КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради нарахування плати за опалення місць загального користування та затверджено коефіцієнти нормативних витрат теплової енергії на опалення місць загального користування в будинках, зокрема за адресою: [ADDRESS] встановлено коефіцієнт- 17,64 % (а.с11-12) Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до п.9 Правил надання послуг з управління багатквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою КМУ №712 від 05.09.32018 послуга з управління включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем, утримання ліфтів, тощо. Крім того, аб.7 п.41 Правил передбачено, що співвласник будинку зобов`язаний забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період. Враховуючи викладене суд вважає, що позов є таким, що підлягає до задоволення, оскільки представником позивача доведено правомірність вимог позову, а відповідачем їх не спростовано. Щодо судових витрат. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно матеріалів справи позивачем сплачено 2684,00 грн судового збору, зокрема 13.02.2023 - 2457,00 грн за платіжкою №25372, 03.08.2021- 208,90 грн за платіжним дорученням № 17896 та 26.06.2020 - 18,10 грн за платіжкою №13943 Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2684,00 грн судового збору

Outcome: approved