Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

21.12.2021 року позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] . Від зазначеного шлюбу у сторін народились спільні діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . В 2014 році відносини між сторонами були фактично припинені у зв`язку із різними поглядами на життя, втратою кохання та взаєморозуміння. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач припинив проявляти будь-яку ініціативу щодо спілкування зі своїми дітьми. Повідомила, що [PERSON] не приймає участі в житті спільних дітей, не цікавиться їх психічним та фізичним здоров`ям, досягненнями (в тому числі у школі), не надає жодної фінансової допомоги та не приймає участі в оздоровленні діток. Жодних з батьківських обов`язків відповідач не виконує, свої права, як батька, по відношенню до дітей не реалізовує тане виявляє такого бажання. Діти вважають та називають своїм батьком теперішнього чоловіка позивача - [PERSON] , з яким мають дуже теплі родинні відносини. До біологічного батька [PERSON] діти - і [PERSON] , і [PERSON] , відносяться нейтрально, незважаючи на відсутність будь-якої заборони з боку позивача, діти не проявляють ініціативи щодо зустрічей з біологічним батьком. Раніше діти бачили [PERSON] один раз на рік, іноді - випадково на вулиці, без попередньої домовленості. Ініціативи щодо підтримання родинних відносин з дітьми не проявляє і батько. Також повідомила, що у зв`язку із категоричною відмовою відповідача від добровільного утримання дітей, позивач вимушена була подати позов до суду про стягнення аліментів, внаслідок чого 11.02.2016 року Корабельним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку щомісячно, до повноліття кожного із дітей. Вказала, що протягом примусового виконання судового рішення у боржника постійно існувала заборгованість за аліментами. За період з липня 2015 року по серпень 2019 року [PERSON] взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей. Лише у зв`язку із тим, що в межах примусового виконання судового рішення державним виконавцем було встановлено обмеження боржнику у вигляді тимчасової заборони у праві виїзду за межі України, та через наявність нагальної потреби у виїзді за кордон на заробітки, [PERSON] звернувся до позивача з метою досягнення домовленості відносно наявної у нього заборгованості по аліментам в розмірі 156 000,00 грн., пообіцявши сплатити існуючу заборгованість після працевлаштування. Повідомила, що за результатами переговорів сторони досягли наступної домовленості: позивач повідомляє державного виконавця про відсутність заборгованості у боржника [PERSON] перед стягувачем, а відповідач зобов`язується погасити заборгованість в розмірі 156 000,00 грн., але не в межах виконавчого провадження. Таким чином, з цією метою позивач написала заяву до Корабельного ВДВС у м. Миколаєві ПМУЮ (м. Одеса) про відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на свою користь на утримання дітей, а також розписку від 16.09.2019 року про відкликання виконавчого листа у зв`язку із досягнутою домовленістю про погашення [PERSON] заборгованості в розмірі 156 000,00 грн. станом на 01.09.2020 року, та в строк до 01.01.2023 року. Надалі, у період з листопада 2019 року по січень 2021 року [PERSON] . Періодично сплачував аліменти з метою недопущення повторного виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, для того, щоб державним виконавцем не було встановлено обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України. Водночас, своє зобов`язання (за попереднім досягненням сторін) з щомісячної сплати заборгованості по аліментам в розмірі 156000,00 грн., які [PERSON] мав почати сплачувати з 01.01.2020 року, відповідач не виконав і не виконує по сьогоднішній день. Зазначила, що відповідач здійснив лише один платіж на користь позивача [PERSON] - у лютому 2020 року. В цей же час, з моменту реєстрації 03.05.2019 року позивачем шлюбу із [PERSON] , позивач виховує спільних з відповідачем дітей разом зі своїм теперішнім чоловіком. Діти вважають, що живуть в повній сім`ї з матір`ю й [PERSON] , оскільки перебувають в атмосфері піклування та любові. У зв`язку із такими обставинами, об`єктивно оцінивши ситуацію, відповідач в травні 2021 року в усному порядку добровільно висловив бажання щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] та сина [PERSON] . Крім того, відповідач також не заперечує проти усиновлення/удочеріння в подальшому його дітей [PERSON] , що підтвердив відповідною копією нотаріальної заяви/згоди. Також повідомила, що у серпні 2021 року у позивача виникли проблеми у зв`язку із необхідністю виїхати сім`єю (разом із дітьми) на відпочинок та оздоровлення за межі України, однак біологічний батько не мав бажання вирішувати виникле питання. Таким чином ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не тільки доставляє дітям психологічний дискомфорт, а й звужує їх права, як дітей, а також як громадян. Надання відповідачем згоди на усиновлення дітей іншим чоловіком підтверджує той факт, що [PERSON] прагне зняти з себе будь-яку відповідальність за життя та здоров`я рідних дітей та самоусунитися від будь-яких обов`язків по відношенню до них. Посилаючись на вказані обставини, вона звернулася в суд з вказаним позовом. Ухвалою суду від 19.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження, копії ухвали направлені сторонам по справі. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. У відзиві на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - адвокат Сидоренко Т.В. у задоволенні позовної заяви [PERSON] просила відмовити зазначивши наступне. Шлюб між сторонам справи розірваний заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2015 року у справі № 488/2598/15-ц. Про наявність заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.01.2016 року у справі № 488/3018/15-ц про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей відповідач [PERSON] дізнався влітку 2019 року, про що останнім була складена розписка від 16.09.2019 року. Отже на час, коли відповідачу стало відомо про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей, вже існувала заборгованість щодо сплати аліментів. В розписці позивач зазначила, що розмір боргу відповідача щодо сплати аліментів на утримання малолітніх дітей станом на 01.09.2019 року - 156 00,00 грн. Відповідач погодився з вказаною сумою боргу. Заяву про перегляд заочного рішення суду щодо стягнення аліментів не подавав. Сторони справи домовилися, що борг щодо сплати аліментів відповідачем буде сплачений до 01.01.2023 року. Станом на дату подачі відзиву заборгованість відповідача щодо сплати аліментів значно зменшилася. Зазначила, що відповідач не ухиляється та не ухилявся від сплати аліментів на утримання його малолітніх дітей, аліменти сплачує щомісячно та здійснює погашення боргу, який виник з моменту подачі позову. Наявність заборгованості зі сплати аліментів не свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей. Відповідач дійсно надав 16.09.2019 року позивачу нотаріально посвідчену заяву щодо згоди на усиновлення своїх малолітніх дітей [PERSON] , так як вважав, що вказане відповідало на тій час інтересам дітей. Позивач зі своєї сторони зобов`язувалася не перешкоджати зустрічам відповідача з дітьми та їх вільному спілкуванню. До 2021 року відповідач приймав участь у вихованні своїх малолітніх дітей, спілкувався з ними, приймав участь в їх матеріальному утриманні, дарував подарунки на дні народження та свята. Але з початку 2021 року позивач стала перешкоджати відповідачу у спілкуванні з дітьми та в прийнятті ним участі у їх вихованні. Налаштовує дітей проти відповідача. Представник зазначила, що відповідач виконує і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, бажає безперешкодно спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Також вказала, що відповідач з січня 2022 року по теперішній час працює та мешкає за межами України. Посилаючись на вказане вважала, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. У відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначила, що за доводами відповідача про наявність рішення суду про стягнення аліментів йому стало відомо влітку 2019 року. Однак, розпискою датованою вереснем 2019 року та на яку посилається сам відповідач у відзиві, він підтверджує факт, що йому відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 156 00,00 грн, яка була ним накопичена починаючи з липня 2015 року по вересень 2019 року. Більше того, відповідачем не заперечується факт розірвання шлюбу з позивачкою у 2015 році. При цьому у батька, який за власним твердженням свідомо виконує свої батьківські обов`язки, протягом чотирьох років (2015- 2019 року) не виникало бажання взяти участь у належному утриманні та матеріальному забезпеченні двох малолітніх дітей. Більше того, у зв`язку з бажанням відповідача виїхати закордон та неможливістю погасити заборгованість по аліментах, що склалася протягом 2015-2019 рр., ним і було складено вищевказану розписку. На тепер борг щодо сплати аліментів, який мав бути сплачений до 01.01.2023 року (відповідно до розписки) - не погашено. За твердженням відповідача, він сплачує аліменти щомісячно та здійснює погашення боргу. Однак доказів на підтвердження зазначеного відповідач не наводить. Відповідач перераховує кошти на утримання дітей несистематично, та не в повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість тільки збільшується. Твердження, що позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дітьми - не відповідає дійсності. За твердженнями друзів та знайомих сім`ї, [PERSON] повертатися до країни та брати участь у житті дітей не збирається. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Відповідач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях від 16.11.2022 р., 02.02.2023 р., 24.02.2023 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення надіславши по вказаній справі Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Малолітні [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є дітьми відповідача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 26.05.2011 р., та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 03.04.2013 року відповідно. На утримання дітей на підставі заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.01.2016 р. по справі № 488/3018/15-ц (провадження № 2/488/233/16) з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14.07.2015 р. і до повноліття дітей. Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно з наданим головним державним виконавцем розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2/488/233/16 (488/318/15-ц) заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01.12.2022 р. складає 46 027,4 грн. У зв`язку з наявною заборгованістю по аліментах, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за 6 місяців та яка станом на 01.02.2018 р. становила суму - 52 410,53 грн., постановами державного виконавця Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відносно [PERSON] було встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання і у праві керування транспортними засобами. З характеристик, складених та засвідчених навчальними закладами відносно дітей [PERSON] , 2013 р.н., і [PERSON] , 2011 р.н., вбачається, що позивач приділяє належну увагу вихованню і навчанню дитини. Завжди присутня на батьківських зборах. Підтримує постійний зв`язок з класним керівником. [PERSON] прислухається до порад учителя, надає допомогу класному керівникові. Відповідач [PERSON] жодного разу не підходив до вчителя, не цікавився результатами навчання сина, стосунками з однолітками та вчителями. Не відвідував батьківські збори. Відповідач також жодного разу не відвідував гімназії, де навчається його донька [PERSON] , 2011 р.н., не був присутнім на батьківських зборах, родинних класних та гімназійних святах. Зі слів [PERSON] , фінансовим забезпеченням та організацією навчального процесу займається мати й вітчим. З Акту про проживання та перебування на утриманні від 18.10.2021 р., складеного та підписаного сусідами позивача вбачається, що позивач разом зі своїми малолітніми дітьми - донькою [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , а також зі своїм чоловіком [PERSON] , фактично проживають за адресою реєстрації [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Сусіди підтверджують той факт, що вихованням дітей [PERSON] й [PERSON] займається лише їхня матір разом зі своїм нинішнім чоловіком - [PERSON] . Батька дітей, [PERSON] , вони жодного разу не бачили за фактичною адресою проживання дітей [PERSON] та [PERSON] . Повідомили, що за адресою проживання [PERSON] та діти характеризуються позитивно, оскільки є дружною родиною й з повагою ставляться до сусідів та оточуючих. Судом також встановлено, що 16.09.2019 р. відповідачем [PERSON] і позивачем [PERSON] була підписана заява, якою останні стверджували, що усвідомлюють значення своїх дій та мають можливість керувати ними, розуміють обставини, які мають для них істотне значення, без застосування до них фізичного та психічного тиску з боку 4 інших осіб, за своєю справжньою волею, дають свою згоду на: удочеріння їхньої малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ; усиновлення їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і не заперечують проти зміни прізвища, імені і по-батькові дітей та внесення змін у зв`язку з цим до актового запису про народження. Вказана заява засвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. та зареєстрована в реєстрі за № 1043, 1044. У заяві сторони також засвідчили, що нотаріусом їм роз`яснено, що дана заява подається лише один раз, не підлягає зміні чи вилученню, проте, згода може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Станом на дату розгляду даної цивільної справи відомості щодо відкликання вказаної заяви від 16.09.2019 р. в матеріалах справи відсутні та сторонами по справі заявлені не були. З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] і її чоловіком [PERSON] та знаходяться на повному їх утриманні. Відповідач [PERSON] після розлучення проживає окремо від сім`ї та жодного з покладених законом обов`язків, як законного представника дітей не виконує. Має заборгованість по сплаті аліментів. До служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради з питань спілкування або врегулювання зустрічей з дітьми громадянин [PERSON] жодного разу не з`явився та не телефонував. У названому висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в інтересах малолітніх. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції "Про права дитини" зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в інтересах дітей, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем до ухвалення рішення по даній справі заява про надання згоди на удочеріння та усиновлення малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] не була відкликана, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав в інтересах малолітніх, суд вважає за доцільне задовольнити позов [PERSON] і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] . Суд також роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved