Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ту обставину, що знаходився в фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , відомості про батька якого були внесенні до актового запису про народження у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України на підставі заяви останньої. Однак, позивач зазначає, що в дійсності є батьком дитини народженої [PERSON] [INFO] сина [PERSON] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28.07.2021 року [PERSON] позбавлена батьківських прав та дитині призначено опікуна в особі відповідача [PERSON] . У зв`язку з чим на теперішній час позивач змушений пред`явити до відповідача даний позов шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить суд визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] . 12.01.2022 року ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов, а також вирішено питання про витребування від органу ДРАЦС доказів, а саме копії актового запису про народження дитини. Копію ухвали надіслано сторонам. 30.09.2022 року ухвалою суду (а.с.14-15) строк підготовчого провадження у даній справі був продовжений на тридцять днів. 09.02.2022 року ухвалою суду (а.с.64-66) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, а провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. Однак, дана експертиза не була проведена внаслідок неприбуття до експертної установи дитини [PERSON] , [INFO] , у супроводі опікуна [PERSON] для одночасного відбору біологічних зразків. 12.08.2022 року ухвалою суду (а.с.112-114) провадження у даній справі поновлено; залучено до участі у справі Кодимський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; а також продовжено на тридцять днів строк підготовчого провадження у даній справі. 16.09.2023\~року ухвалами\~суду (а.с.181-183)\~відмовлено в\~задоволенні відводу\~судді та\~закрито підготовче\~провадження і\~призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті,\~а також\~здійснено виклик\~в судове\~засідання свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , згідно клопотання представника позивача задоволеного судом під час проведення підготовчого засідання. 06.12.2022 року ухвалою суду (а.с.225-226, 232-234) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України. 17.02.2023 року на адресу суду від комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України надійшов висновок експерта № 17 за результатом проведення в період з 13.01.2023 року по 13.02.2023 року судово-генетичної експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник адвокат Осокін С.Ю. підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. При цьому, представник позивача адвокат Осокін С.Ю. заявив, що на теперішній час вважає відсутньою потребу у допиті раніше заявлених ним свідків, а тому більше не наполягає на їх виклику в судове засідання. Водночас позивач відзначив, що не заперечує щоб відповідач продовжувала приймати участь у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала пред`явлений до неї позов, оскільки вважає, що висновком експерта доведено біологічне батьківство позивача у відношенні дитини, опікуном якої вона призначена. При цьому, відзначила, що бажає у подальшому брати участь у вихованні дитини. Представник за довіреністю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки\~та піклування\~Слобідської селищної\~ради Подільського\~району Одеської\~областіШевчук\~В.В. в судовому засіданні відзначив, що також вважає доведеним біологічне батьківство позивача у відношенні дитини, опікуном якої призначена відповідач, а тому наявні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи на стороні позивача,\~яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кодимського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання третя особа була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 05.04.2023 року. При цьому, 07.04.2023 року від представника третьої особи начальника відділу Наталії Березової надійшла на адресу суду письмова заява від 06.04.2023 року № 333/21.19-21 про розгляд справи за відсутності представника відділу, в якій також зазначила, що проти заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідно до\~положень ч.1\~ст.\~223\~ЦПК України,\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Водночас із\~цим п.1\~ч.3\~ст.\~223\~ЦПК України\~передбачає,\~що якщо\~учасник справи\~або його\~представник були\~належним чином\~повідомлені про\~судове засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки.Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а натомість суд встановив наступні фактичні обставини. 15.10.2018 року [PERSON] , [INFO] , народила дитину сина [PERSON] , при цьому відомості про батька [PERSON] були внесенні до актового запису про його народження № 172 від 17.10.2018 року на підставі її заяви, тобто у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, що в свою чергу підтверджують копією свідоцтва Серії [NUMBER] виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17.10.2018 року (а.с.30), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 24.09.2021 року № 00032762876 (а.с.43) та копія самого актового запису про народження № 172 від 17.10.2018 року вчиненого (складеного) Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.27). 28.07.2021 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/490/21, за позовом органу опіки та піклування Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області (а.с.33-34) було ухвалено заочне рішення, яким [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . Дане судове рішення набрало законної сили 06.09.2021 року, про що свідчить відповідна відмітка зроблена на його копії. 24.11.2021 року виконавчим комітетом Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області було прийнято рішення № 78 «Про встановлення опіки над [PERSON] [INFO] . Дитиною, позбавленою батьківського піклування та призначення опікуна» (а.с.45-46), згідно якого опікуном над малолітнім [PERSON] призначено [PERSON] . Позивач [PERSON] пред`явив до відповідача [PERSON] , як опікуна, позов про визнання батьківства посилаючись на те, що є батьком [PERSON] . З 13.01.2023 року по 13.02.2023 року комунальною установою «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України було проведено судово-генетичну експертизу, за результатом якої складено висновок експерта № 17, згідно якого молекулярно-генетичним аналізом ДНК зразка рідкої крові громадянина [PERSON] та зразка рідкої крові дитини [PERSON] встановлено: в генотипі дитини [PERSON] , [INFO] , виявляється алель умовно батьківського походження, який формально співпадає з алелем у генотипі передбачуваного батька, громадянина [PERSON] , [INFO] . Проведена оцінка вірогідності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,99 %. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99 %; таким чином, батьківство практично доведене. Позивач [PERSON] , [INFO] , громадянин України, з 23.05.2003 року має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджують копія паспорту громадянина України № [NUMBER] виданого 26.05.2020 року органом 5137 (а.с.3) та копія довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Виконавчим комітетом Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області 22.06.2020 року № 351 (а.с.5). Нормативно-правове застосування Статтею 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно ч.4 ст. 12 \~ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.\~128\~СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Однак, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-текст є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, параграф 34, від 07 травня 2009 року). Аналогічні висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 18.11.2020 року у справі № 159/3926/18 (провадження № 61-13142св20) та від 02.03.2020 року у справі № 530/1231/16-ц (провадження № 61-43301св18). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що норма ч.2 ст. 128 СК України існує в редакції з часу набрання даним кодексом чинності, тобто ще з 01.01.2004 року, в той час як рішення у справі Калачова проти Російської Федерації № 3451/05 було ухвалено лише 07 травня 2009 року. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Висновки суду Як вже відзначалось вище, 06.12.2022 року ухвалою суду у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу проведення якої доручено комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, а на вирішення експерта поставленні питання про те: - чи є кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Ткаченка Красноокнянського району Одеської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Кодима Кодимського району Одеської області, матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] ; - якщо кровне споріднення є, то чи є [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ткаченка Красноокнянського району Одеської області, біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кодима Кодимського району Одеської області, матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] . Висновком експерта № 17 за результатом проведення судово-генетичної експертизи встановлено, що позивач [PERSON] може являтися біологічним батьком малолітнього [PERSON] з ймовірністю 99,99 %, що практично доводить батьківство. Таким чином суд приходить до висновку про те, що батьківство позивача [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] доведено найсуттєвішим доказом, який на даний час можливо здобути і який суд оцінює як такий, що не викликає сумнівів внаслідок своєї належності, допустимості, достовірності і достатності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вище викладене та прийняте визнання позову відповідачем суд вважає, що заявлений позивачем позов про визнання батьківства є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У відповідності до положень підпункту 2.16.4 пункту 2.16 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Крім того, відповідно до положень першого абзацу пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року № 3, резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства (материнства) має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Таким чином суд вважає необхідним навести у змісті резолютивної частини даного рішення також те, які зміни необхідно внести до актового запису\~про народження\~внаслідок задоволення\~позову про визнання батьківства. Водночас із цим суд звертає увагу на те, що у змісті позовної заяви та заявах поданих протягом розгляду справи в суді позивачем [PERSON] не зазначалось про необхідність, у разі задоволення поданого ним позову про визнання батьківства, зміни в актовому записі про народження прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Тому суд не вбачає підстав для зміни прізвища дитини при задоволенні позову у даній справі. Згідно ч.1-2 ст. 148 СК України, прізвище дитини\~визначається за\~прізвищем батьків. Якщо\~мати,\~батько мають\~різні прізвища,\~прізвище дитини\~визначається за\~їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. У зв`язку з вище зазначеним суд, при задоволенні позову у даній справі, не вбачає підстав вносити зміни в актовий запис про народження дитини, яка не досягла віку семи років, щодо її прізвища, оскільки на час вчинення (складення) актового запису про народження мати дитини [PERSON] не була позбавлена батьківських прав, а тому з врахуванням положень ст. 145 СК України мала право зареєструвати народжену нею дитину на своє прізвище. В свою чергу суд зауважує, що зазначене вище не позбавляє можливості в подальшому здійснити зміну прізвища дитини у відповідному порядку, передбаченому ст. 148 СК України.

Outcome: approved