Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила: - стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, всіх доходів, батька, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; - стягнути з [PERSON] аліменти на користь та на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки від заробітку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 30.08.2020 сторони уклали шлюб від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Наразі сторони проживають окремо, однак їх син знаходиться на утриманні позивача, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач не може самостійно забезпечити дитячі потреби, а у зв`язку з доглядом за сином, вона сама потребує допомоги на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача щоб той матеріально їм допомагав, однак такі звернення ним були проігноровані, хоча й відповідач працює та може матеріально допомагати. Ухвалою суду від 09.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Відповідач не заперечував щодо стягнення аліменів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , однак посилаючись на те, що позивач вийшла з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та продовжує працювати фельдшером з медицини невідкладних станів Липовецького відділення екстреної медичної допомоги, а тому немає підстав для стягнення частки заробітку відповідача на утримання позивача. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 30.08.2020 (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін народилився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 3). Судом встановлено, що сторони проживають за різними адресами, а згідно з довідкою, виданою Турбівською селищною радою від 22.02.2023 дитина сторін проживає спільно з матір`ю позивачем за однією адресою (а.с.5). Позивач стверджує, що незважаючи на її неодноразові звернення, матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина відповідач не надає, і що вона не в змозі його самостійно забезпечувати всім необхідним. Наявність угоди про добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини не встановлено. Відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина однак посилаючись на те, що позивач вийшла з відпустки до досягнення дитиною трьох років та продовжує працювати фельдшером з медицини невідкладних станів Липовецького відділення екстреної медичної допомоги, а тому немає підстав для стягнення частки заробітку відповідача на утримання позивача. Так відповідачем була надана довідка з місця своєї роботи та роботи позивача, тим самим підтверджено, що відповідач також працює фельдшером Липовецького відділення екстреної медичної допомоги. Відповідач не спростовував доводи позивача і не надав підтвердження свого матеріального становища, поганого здоров`я чи перебування у нього утриманців. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 у справі №711/8561/16, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Зміст зазначених норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду свідчить про те, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Судом встановлено, що сторони проживають за різними адресами, але син сторін проживає спільно з матір`ю позивачем за однією адресою та перебуває на її утриманні. Крім того, позивач стверджує, що незважаючи на її неодноразові звернення, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, і що вона не в змозі самостійно забезпечувати сина всім необхідним. В силу вимог ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем була надана довідка з місця своєї роботи та роботи позивача, тим самим підтверджено, що відповідач працює фельдшером Липовецького відділення екстреної медичної допомоги. Відповідач не спростовував доводи позивача і не надав підтвердження свого матеріального становища, поганого здоров`я чи перебування у нього утриманців. Суд враховує, що приписами ст. 183 СК України унормовано визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Також, згідно ч. 5 ст. 183 СК України законодавцем визначено можливість для того із батьків, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи те, що позивач має право на отримання аліментів на утримання проживаючого з нею неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому суд визначаючи їх розмір керується ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже,\~з урахуванням\~встановлених обставин\~та норм\~для їх\~правового регулювання,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимога:\~стягнути із\~відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, всіх доходів, батька, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітньої дитини, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивач. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, суд з урахуванням встановлених обставин, а також обставин передбачених ч. 2 ст. 80 СК України, вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачеві на її утримання в розмірі 1/6 від його заробітку доходу до досягнення їх сином трьохрічного віку, отож позов в цій частині також підлягає до задоволення у повному обсязі. Суд вважає необґрунтованим аргументи, відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього частки заробітку на утримання позивача, оскільки факт її виходу з відпустки по догляду за дитиною може свідчити про гостру потребу в заробітку для утримання та догляду за цією дитиною, а не заробітку для власних потреб нівелюючи материнство, і жагу до забезпечення хоча б базових матеріальних потреб для дитини, що й стало причиною звернення позивача до суду з вимогами, які суд визнає обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно правил ст. 180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття, а на дружину, в силу правил ст. 84 СК України, до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved