Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявоюдо [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 28.07.2020 року. В обгрунтування доводів зазначає, що з`явилися різні погляди на сімейне життя та обов`язки, що призводить до сварок. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Вимоги мотивує тим, що збереження шлюбу неможливе, спільне життя як подружжя суперечить інтересам сторін. Просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке носила у шлюбі " [PERSON] ", стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Суд своєю ухвалою від 10.04.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач позовні\~вимоги підтримує\~в повному\~обсязі,\~просить позов\~задовольнитиз підстав зазначених у позовній заяві (вх.№2820). Відповідач відзив на позовну заяву не подав. До суду подав заяву (вх. №3064), в якій вимоги про розірвання шлюбу визнає, заперечень не має. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу заперечує, вважає їх необгрунтованими. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України. ОБСТАВИНИ УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ. В частині вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд зазначає таке. Відповідно до ч.2 ст. 1 СК України - регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним Кодексом України з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; ч.3, ч. 4 ст. 56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2020 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Свалявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), відповідний актовий запис № 30 від 28.07.2020 року (оригінал свідоцтва про шлюб додано до матеріалів справи, а.с. 6). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання; ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (роз`яснення Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу", що узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року, справа № 605/434/18"). Відповідно до\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~докази на\~їх підтвердження;ст.\~89\~ЦПК України\~-\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів;\~ ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Суд встановив, що вільна згода на спільне проживання між сторонами по справі відсутня, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили, а тому суд вважає, що такі факти мають істотне значення. З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, враховуючи, що між\~подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, відсутня побудова сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, що від\~відповідач не\~заперечує щодо\~розірвання шлюбу,\~а тому\~суд доходить\~висновку,що шлюб між позивачем та відповідачем необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині вимоги позивача про вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд зважає на те, що позивач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке носила у шлюбі, а тому доходить висновку, що вимогу необхідно задовольнити. В частині вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Поскільки \~відповідач позов\~в частині\~розірвання шлюбу\~визнає,\~суд доходить\~висновку про\~можливість повернення\~позивачу здержавного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (за ставками,\~які діяли\~з 01.01.2023\~року на\~день подання\~позову до\~суду)у розмірі 536,80 грн. (судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу позивачем сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки №4550410013 від 04 квітня 2023 року у розмірі 1073,60 грн.) Відповідно до\~ч.2\~ст.\~137\~ЦПКУкраїни - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; в ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Позивач у позовній заяві про відшкодування судових витрат по оплаті за надання правової допомоги адвоката визначив розмір витрат у розмірі 4000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, не встановлено форми такого документа, відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката. Предметом дослідження витрат на\~правничу допомогу\~адвоката є обсяг\~фактично виконаних\~адвокатом послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~вказаних у\~розрахунку суми\~гонорару за\~надану правову\~допомогу, а не облік отриманого адвокатом доходу та його оподаткування, однак адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта; повинен надати суду обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт, їх вартість; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до договору про надання правничої допомоги, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги про детальний опис наданих послуг із обумовленою сторонами договору вартістю у межах надання правової допомоги під час розгляду справи (правові висновки у постановах Верховного Суду: від 15.09.2021 року, справа №440/4206/19, від 15.06.2021 року, справа №159/5837/19, від 29.10.2020 року, справа №686/5064/20) Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування на правову допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження\~витрат на\~правову допомогу\~надані:\~договір про\~надання правової\~допомоги від\~31.03.2023\~року,\~укладений між\~ [PERSON] \~та адвокатом\~Новіковою І.С.,\~детальний опис\~наданої правової\~допомоги на\~суму 4000\~грн.\~(первинна\~правова консультація\~з питання\~розірвання шлюбу,\~підготовка та\~подання позовної\~заяви до\~суду,\~супровід справи\~у суді\~(спрощене\~провадження),\~платіжну інструкцію\~пропідтвердження факт отримання коштів від клієнта. Суд ураховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії»: "відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір), а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2400 грн., яка є видом судових витрат, пов`язаних з наданням юридичних послуг та, є доведеною і фактично підтвердженою доказами, які суд визнає належними та допустимими. Натомість, суд вважає необгрунтованими витрати на супровід справи в суді (спрощене провадження), поскільки розгляд справи у суді в порядку спрощеного провадження не передбачає участі адвоката у жжодних процесуальних діях. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: partial