Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

07.03.2023 до Малинського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю. Позивачка [PERSON] , в особі представника адвоката Таргонія В.М. звернулись до суду з даним позовом до відповідача, та просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 300 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Обґрунтовуює свої позовні вимоги тим, що [INFO] на ст. Тетерів, ДН-1 Київ, Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», поїзд №6636 Коростень - Київ (ЕД9м №100), власником якого є АТ «Українська залізниця», скоїв наїзд на [PERSON] , 1985 р.н., який від отриманих травм загинув на місці пригоди. Згідно висновку експерта №614 від 20.11.2018р., виданого Ірпінським відділенням Київського ОБСМЕ, причиною смерті [PERSON] стали перелом основ та склепіння черепу, залізнична травма. Отже, між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини було підтверджено рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01.11.2022 року у справі №283/2536/21, яке було залишено без змін Постановою Житомирського апеляційного суду від 16.01.2023 року. Позивач - мати загиблого. Вона втратила рідного сина, близьку людину, який був її надією та підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з сином, постійно спілкувалися, він приїжджав до неї, допомагав по господарству. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та побуту як зараз так і в майбутньому. Вона більше не зможе розраховувати на підтримку сина. Крім того, враховуючи, що з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, позивачу доведеться з часом докладати все більше зусиль для організації свого життя. Отже, вона втратила підтримку та допомогу, а також можливість отримувати таку підтримку та допомогу в майбутньому. Також, в позивача залишились внуки, які тепер ростуть без батька, що додає моральних страждань позивачу та викликає додаткові обов`язки по відношенню до забезпечення цих внуків, оскільки вони позбавлені піклування та допомоги від одного з батьків. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки втрата сина є невідворотною і непоправною втратою. Внаслідок смерті сина, позивача переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Важко оцінити глибину душевних страждань позивача, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачем та її загиблим сином, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата матір`ю дитини є найтяжчою втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Втрата сина є однозначно передчасною, оскільки на момент смерті йому було лише 33 роки і будь-яких передумов до його смерті не було, що додає моральних страждань. Враховуючи те, що позивач позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила життя позивача у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. 11.04.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що з вимогами, викладеними в даному позові, відповідач не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними. Постановою слідчого СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Карпіна А.В. від 24.05.2019 року, кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно акту службового розслідування аварії від 16.11.2018 випадок стався при наступних обставинах: машиніст електропоїзда №6636 РПЧ-8 [PERSON] при слідуванні по II головній колії станції Тетерів, приблизно за 80 м побачив людину, яка раптово з`явилася на колії. Машиністом електропоїзда №6636 РПЧ-8 [PERSON] з одночасною подачею сигналів великої гучності було застосовано екстрене гальмування, однак із-за малої відстані наїзду уникнути не вдалось. Таким чином, причинами, що призвели до нещасного випадку стало порушення [PERSON] вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 5421. Пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). Згідно акта розслідування від 16.11.2018: «Було включене зовнішнє освітлення пасажирських посадкових платформ та території станції. Машиністом електропоїзда №6636 РПЧ-8 [PERSON] подавалися сигнали великої гучності та було застосоване екстрене гальмування. Черговою по станції Тетерів [PERSON] проводилось оголошення по гучномовному зв`язку про слідування та прибуття електропоїзду та поїздів в межах станції». Актом огляду електропоїзда від 10.11.2018 було встановлено, що сигнали малої та великої гучності, прилади безпеки, автоматичні гальма електропоїзду, прожектор та буферні ліхтарі знаходились у справному стані, зауважень по їх роботі не було. Довідкою розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №6636 за [INFO] року підтверджується факт застосування екстреного гальмування на 80км. При швидкості 43 км/год розрахунковий гальмівний шлях склав 155 (метрів, дійсний гальмівний шлях склав 140 м. Органи досудового розслідування не виявили порушень в діях локомотивної бригади. Не виявили порушень в діях працівників залізниці і представники комісії службового розслідування. Перебуваючи в зоні підвищеної небезпеки, потерпілий (загиблий) свідомо порушив загально відомі правила безпеки. [PERSON] не міг не чути оголошення по гучномовному зв`язку про слідування та прибуття поїзда на колію, біля якої він перебував. Машиніст локомотиву подавав сигнали великої гучності, однак потерпілий (загиблий) на них не зреагував, хоча рівень шуму звукового сигналу потяга складає 120-125 дБ, а сила світла прожектора складає 11100 лм., тому не помітити та не почути наближення поїзду неможливо. Перешкоди, щоб перечекати поїзд у безпечній зоні, у потерпілого (загиблого) не було. Тобто, [PERSON] , проігнорувавши і загально відомі вимоги Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, і оголошення по гучномовцю про наближення потяга, і попереджувальні світлові та звукові сигнали машиніста потяга, зі своєї волі опинився на залізничній колії перед потягом і нічого не зробив щоб уникнути наїзду на себе (зміна напрямку або швидкості руху, зупинка між залізничними коліями, перехід в безпечну зону поза коліями, тощо.), а навпаки своєю поведінкою сприяв неминучому настанню заподіяння йому важких травм, що в свою чергу призвело до смерті. Позивачем не наведено жодної обставини, що завадила б [PERSON] правильно оцінити обстановку та зреагувати на ситуацію (погодні умови, погане освітлення, стан здоров`я, алкогольне сп`яніння, похилий вік, тощо.) Докази беззаперечно свідчать про свідоме (умисне) порушення потерпілим (загиблим) Правил безпеки на залізничному транспорті, що призвело до отримання травм, несумісних з життям. Позивач вказує, що їй завдано моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях і зазначає, що моральні страждання можуть бути компенсовані в матеріальному виді. Сума, стягнена з відповідача, допоможе компенсувати заподіяну моральну шкоду, яку, з урахуванням характеру й обсягу заподіяних страждань позивач оцінює в 300 000 гривень. Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на обґрунтування суми, заявленої в позові. При цьому на позивачів покладається обов`язок довести наявність моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не подано договору про надання такої допомоги, детального опису робіт, акту виконаних робіт. Адвокатським об`єднанням «Автопоміч», за підписом адвоката Таргонія В.М., на сьогодні подано близько сотні позовів тільки до AT «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю (справа №№ 398/766/21, 161/18989/20, 132/3365/20, 274/2995/21, 285/1811/2, 285/1811/21, 130/1058/21, 555/1272/21 та десятки інших.) З урахуванням «розгалуженості географії» позовів (позивачів) - всі області України, представництво інтересів у справах про смертельні травмування «поставлено на потік» і в кожній позовній заяві заявлені суми на професійну допомогу при розгляді справи в суді - 25 000, 30 000 грн. З вищенаведеного випливає відсутність з боку адвоката Таргонія В.М. особливих інтелектуальних зусиль, витрат та часу при складанні позовних заяв та відповідей на відзиви на позовні заяви. В судовому засіданні (в режимі ВКЗ за допомогою додатку Easycon) представник позивача адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги СТ420 від 15.06.2021 та ордеру серії ВС №1188587 від 22.02.2023, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні (в режимі ВКЗ) представник відповідача Пархомчук Л.М., яка діє в інтересах АТ «Українська залізниця» на підставі довіреності про надання правової допомоги б/н від 07.07.2022, заперечила щодо позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю з посиланням на норми ч.1 ст.1193 ЦК України, згідно з якими шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Також свої заперечення щодо вимог [PERSON] представник відповідача [PERSON] виклала у відзиві від 11.04.2023. Судом встановлено, що [INFO] о 19 годині 48 хвилин за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Пісківка, вул. Філіпова, станція «Тетерів» електропотягом №6636 сполученням «Коростень - Київ» було травмовано [PERSON] , 1985 року народження, якого було доставлено до Бородянської ЦРЛ, де від отриманих травм він помер. Відповідно до постанови слідчого СВ Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Карпіна А.В. від 24.05.2019, оскільки осіб, винних у смерті [PERSON] не має, на підставі ст.110, п.1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №120181101200000754 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.15). Довідкою про причину смерті №614, виданою лікарем,судово-медичним експертом Трохименком О.В., з якої вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 33 роки від перелому склепіння та основи черепу, що являє собою залізничну травму (а.с.17-18); Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.05.1985 (а.с.23). Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Згідно з ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і таке інше. Згідно з ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (…). Згідно з ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання (…), тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці. Причиною нещасного випадку стало перебування потерпілого безпосередньо на залізничній колії. Разом з тим, кримінальне провадження №120181101200000754, відкрите за фактом порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, було закрито у зв`язку з відсутністю винних осіб у смерті [PERSON] . Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивач, як мати загиблого, наділена правом вимагати відшкодування спричиненої їй моральної шкоди в результаті смерті сина, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Частина 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Наявні у справі докази підтверджують факт травмування [PERSON] внаслідок наїзду на нього електропотягу №6636, який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. Твердження представника відповідача, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Встановивши, що позивач є матір`ю загиблого, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачеві моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнала внаслідок смерті сина, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі [PERSON] при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як його матері, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просить стягнути позивач до 200 000 грн., що на думку суду є належною сатисфакцією конкретному випадку. Позивач при поданні позовної заяви до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з врахуванням Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути судові витрати в розмірі 3000 грн.

Outcome: partial