Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Барашівської сільської ради Звягельського району, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» Рясненської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, на яке мала право [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до списків по розпаюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Нива» Рясненської сільської ради на підставі Протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 14.07.2005 року, після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Вимогу мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) згідно списків по паювання земель, переданих у власність КСП «Нива» Рясненської сільської ради Ємільчинського району на підставі Протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 14.07.2005 року. Позивач зазначив, що він фактично вступив у спадщину після смерті спадкодавиці [PERSON] в силу вимог ст.549 ЦК УРСР. За життя [PERSON] мала право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» Рясненської сільської ради Ємільчинського району, але не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) з незалежних від неї причин. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не подано правовстановлюючих документів про належність спадкового майна спадкодавцеві. Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на Указ Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Постанову Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц. В судове засідання позивач не з`явився, до позову додав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача Барашівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.01.1996 року. Згідно ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.03.1957 року матір`ю позивача [PERSON] є [PERSON] . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2022 року встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №363 від 06.07.2021 року [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] і на день її смерті разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , 1957 р. н., невістка [PERSON] , 1959 р. н., внуки [PERSON] , 1980 р. н., та [PERSON] , 1984 р. н. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із листа приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Зіневича С.О. №218/0116 від 30.01.2021 року, адресованого [PERSON] , слідує, що останній фактично вступив в спадщину після смерті [PERSON] , однак видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , можливо після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а саме сертифікату про право на земельну частку (пай), або інший правовстановлюючий документ на ім`я померлого спадкодавця. У разі відсутності таких документів або ненадання нотаріусу зазначених документів, видача свідоцтва про право на спадщину, неможлива. Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Згідно абз.2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З довідки Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області №262 від 29.06.2021 року слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель колишньої колективної власності реформованого КСП «Нива» Рясненської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, дійсно була включена у списки на розпаювання земель на підставі Протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 14.07.2005 року: кормові 62 (0,8 га); рілля 1058 (2,55 га). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Визнання представником відповідача Барашівської сільської ради пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню в прибуток держави судовий збір. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що представник відповідача до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в прибуток держави 50 відсотків судового збору, який позивачу необхідно було б сплатити при поданні позову у разі відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved