Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі за текстом Договір). Укладений Договір містить у собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до умов Договору банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено в Договорі. Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, однак відповідач належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 13.03.2023 складає 58933,94 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 48209,98 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 10723,96 грн. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». За таких\~підстав позивач\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~АТ КБ\~«ПриватБанк» заборгованість\~за кредитним\~договором б/н\~від 15.09.2014 станом на 13.03.2023 у сумі 58933,94 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат. 11.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 10.05.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судове засідання 10.05.2023 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. При поданні позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 10.05.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім цього, одночасно з поданням позовної заяви представник позивача подав клопотання про огляд веб-сайту, в якому просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за таким шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 9, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний станом на 01.09.2014)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 129-164 повного договору. Щодо даного клопотання суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Відповідно до ч. 7 ст. 85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. В клопотанні про огляд веб-сайту представник позивача зазначив, що такий огляд надасть змогу підтвердити дійсність відповідної копії редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» на час укладення кредитного договору, тобто станом 15.09.2014. Разом з тим представник позивача не надав докази на підтвердження того, що редакція Умов та правил надання банківських послуг, яку просить дослідити представник позивача, розміщена на зазначеному веб-сайті саме станом на 15.09.2014, а не в інший період часу. Сам по собі огляд веб-сайту за своєю суттю є фіксацією певного стану речей, відповідної інформації тощо лише на час такого огляду. Зазначена обставина, враховуючи факт належності веб-сайту https://privatbank.ua/terms позивачу АТ КБ «ПриватБанк», спростовує доводи представника позивача, викладені в обґрунтування даного клопотання. За таких підстав суд доходить висновку, що клопотання представника позивача про огляд веб-сайту є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням кредитного договору та договору банківського рахунка, та регулюються главами 71, 72 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~633\~ЦК України\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, тобто у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком та повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, саме на банк покладається обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 15.09.2014 [PERSON] з метою отримання банківських послуг від ПАТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: http://privatbank.ua в редакції, чинній на дату підписання цього документу, а також що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (а.с. 14). Згідно з положеннями ст. 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Такі обставини підтверджуються змістом п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 48-49). З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідно до підписаного кредитного договору б/н відповідачу надані кредитні картки: «Універсальна Gold» № [NUMBER] з терміном дії до березня 2018 року; «Універсальна» № [NUMBER] з терміном дії до липня 2018 року; «Універсальна з фото» № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2018 року; «Універсальна Gold» № [NUMBER] з терміном дії до травня 2019 року; «Універсальна Gold» № [NUMBER] з терміном дії до січня 2023 року; «Універсальна Gold» № [NUMBER] з терміном дії до листопада 2023 року; «Віртуальна картка Універсальна Gold Visa» № [NUMBER] з терміном дії до березня 2024 року (а.с. 13). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), 04.01.2016 [PERSON] був встановлений кредитний ліміт в розмірі 0 грн, який надалі періодично збільшувався та зменшувався банком та станом на 26.12.2022 становив 0 грн (а.с. 12). При цьому з виписки за договором б/н за період з 21.07.2014 до 17.03.2023 вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та регулярно використовував кредитні карти для зняття готівки, оплати товарів і послуг, а також користувався кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту (а.с. 53-86). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 13.03.2023 складає 58933,94 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 48209,98 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 10723,96 грн. Як установив суд вище, 15.09.2014 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав у користування кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт. Разом з тим у вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Однак відсутні відомості про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом та порядок сплати кредиту. При цьому долучений Паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-16), який підписаний відповідачем, не може бути належним доказом узгодження умов кредитного договору, оскільки містить інформацію про декілька наявних в ПАТ КБ «ПриватБанк» типів кредитних карток та умови їх використання. Поряд з цим відсутні відомості про узгодження з відповідачем конкретного типу кредитної картки, яка була йому надана, а також процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення виконання зобов`язання. Більше того такий Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 18.10.2020, в той час як анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана 15.09.2014, тобто до підписання паспорту споживчого кредиту. Разом з тим відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. При цьому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім цього, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний, а тому відсутні підстави вважати, що саме цей Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, у тому числі, саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 10723,96 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, яка становить 48209,98 грн, суд зазначає таке. З\~урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки ці Умови та правила є значним за обсягом документом, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також приймаючи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Так, з виписки за договором б/н за період з 21.07.2014 до 17.03.2023 (а.с. 53-86) вбачається, що 04.01.2016 банк встановив [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 0 грн, який поступово був збільшений до 48000 грн. Також з цієї виписки вбачається, що відповідач використовував надані йому кредитні кошти та не в повному обсязі повертав отримані кошти, унаслідок чого баланс на кредитній картці на кінець періоду становив -58933,94 грн. Однак зі змісту указаної виписки вбачається, що до балансу на кредитній картці на кінець періоду позивачем також включено списання відсотків за використання кредитного ліміту за загальну суму 10723,96 грн, нарахування та розмір яких, як встановив суд вище, не було узгоджено між сторонами. За таких обставин суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 48209,98 грн (58933,94 грн 10723,96 грн = 48209,98 грн), оскільки саме така сума коштів була фактично використана та залишилась неповернутою відповідачем за період з 15.09.2014 до 13.03.2023. Ураховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання та докази на спростування доводів позивача не надав, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору про надання банківських послуг б/н від 15.09.2014. Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 15.09.2014 станом на 13.03.2023 у сумі 48209,98 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684 грн, що підтверджується платіжним дорученням № PROM2B6TGF від 22.03.2023 (а.с. 52). Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково у сумі 48209,98 грн, що становить 81,80 % від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 81,80 % судового збору у сумі 2195,51 грн, а 18,20 % судового збору у сумі 488,49 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: partial