Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . А також стягнути з відповідачів на користь опікуна або закладу де буде перебувати дитина [PERSON] на її утримання в розмірі частини з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи стягнення з набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . \~В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що батьки дитини, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають разом з 2017 року, мати ніде не працює, не має постійного місця проживання, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, залишає дитину без догляду, не виконує свої батьківські обов`язки відносно дитини. Батько дитини самоусунувся від виховання, не бере участі у житті доньки, не цікавиться її долею, з його слів, має тяжке матеріальне становище, не має можливості постійно працювати. Рішенням комісії з питань захисту прав дітей та наказом служби у справах дітей Кубейської сільської ради № 27 від 07.10.2022 року, дитину тимчасово влаштовано до рідного дідуся [PERSON] , [INFO] , який постійно піклується про дитину, її утримання та виховання. Матері дитини була надана можливість та час для подолання складних життєвих обставин. Але з її поведінки та вчинків видно, що займатися дитиною, її вихованням та розвитком вона не має бажання. Продовжує зловживати алкоголем, веде аморальний спосіб життя. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав. Ухвалою від 09.02.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 13.03.2023 року. Ухвалою від 13.03.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті на 05.04.2023 року. 05.04.2023 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 27.04.2023 року у зв`язку з відсутність відповідачів та необхідністю їх повторного виклику. 27.04.2023 року винесено ухвалу про призначення розгляду справи по суті у заочному порядку. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та актового запису № 95, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . На підставі заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 15.01.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 29.04.2017 року, було розірвано. Відповідно до характеристики на [PERSON] , 1996 року народження, вона ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги своїй дитині, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Постійно конфліктує із родичами щодо ведення здорового способу життя, безгосподарна, притягувалася до адміністративної відповідальності. Згідно Наказу № 27 від 07.10.2022 року Служби у справах дітей Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, малолітню [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано в сім`ю дідуся. Відповідно до характеристики на [PERSON] , 1987 року народження, він офіційно не працевлаштований, підробляє по найму, за весь час проживання в селі Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області скарг від жителів села на нього не надходило. Як вбачається з Актів обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживають мати з донькою, будинок потребує ремонту та у незадовільному стані, в кімнатах брудно, дитячі речі розкидані, приміщення у антисанітарному стані, павутиння, багато сміття та різного непотребу, посуд брудний, відсутні продукти харчування. Не створено ніяких умов для розвитку та виховання дитини, дитина постійно знаходиться у бабусі та дідуся, в основному дід займається з дитиною, відносини між дідом та дитиною гарні, доброзичливі, мати не займається розвитком та вихованням дитини. З Акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживає малолітня дівчинка з сім`єю [PERSON] вбачається, що житло відповідає санітарно-гігієнічним нормам, дитина забезпечена необхідним для проживання. Дитина проживає з дідусем, у задовільних умовах, є усе необхідне для проживання та розвитку дівчинки, бажано придбати дитячі меблі. Розвитком та вихованням займається дід, який постійно піклувався та піклується про дитину, надавав грошову допомогу, дитячий одяг, продукти харчування. Згідно Висновку органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області № 4 від 20.10.2022 року, вважається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України атьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідачів. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановлено, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей,\~ не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема:\~ не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними належної і якісної освіти, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дітям. Суд приходить до висновку, що своєю бездіяльністю відповідачі свідомо порушують свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України щодо обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків з матір`ю означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки й вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до ст.169 СК України батько, мати, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимогами\~ст. 182 СК України\~суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Проте, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи стягнення з набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з кожного відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992,40 грн., а також солідарно з відповідачів - на користь позивача відшкодування сплаченого судового збору в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved