Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Люлика Р.І. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що 07.09.2013 між сторонами було укладено шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, сторонами було набуто наступне майно: квартира [ADDRESS] ; транспортний засіб марки Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння без згоди позивача 26.09.2019; транспортний засіб марки Dacia Logan, 2008 року випуску, VIN кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння без згоди позивача 02.10.2020. Враховуючи те, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, в той час, як відповідач розпорядився ними на власний розсуд без письмової згоди позивача, позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірних транспортних засобів. Крім того, враховуючи те, що спільна донька сторін постійно проживала та буде проживати з позивачкою, яка утримує та забезпечує доньку всім необхідним, вважає що в даному випадку існують обставини, які мають істотне значення при вирішення питання поділу нерухомого майна сторін, та як на підставу відступу від засад рівності часток майна. З огляду на викладене, позивачка просила визнати об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] майно, що придбано ними під час шлюбу, а саме: квартиру [ADDRESS] ; транспортний засіб марки Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння без згоди позивачки 26.09.2019; транспортний засіб марки Dacia Logan, 2008 року випуску, VIN кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння без згоди позивача 02.10.2020. Здійснити поділ спільного майна сторін, наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на спільно набуте під час шлюбу нерухоме майно, а саме: 1/2 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на спільно набуте під час шлюбу нерухоме майно, а саме: 1/2 квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти 198\~132 грн, що складає 60% ринкової вартості належних сторонам транспортних засобів Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] та Dacia Logan, 2008 року випуску, VIN кузова [NUMBER] , в рахунок компенсації від їх продажу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. 24.01.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №5833), поданий представника відповідача адвокатом Чернілевською Р.В., згідно якого позовні вимоги відповідач не визнав, з наступних підстав. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №148249048 від 05.12.2018, спірна квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача. Тому в даному випадку відсутнє невизнання або оспорювання права спільної власності на житлову квартиру та визнання позивача співвласником. Щодо визнання права власності на 1/2 частку квартири, то такий спосіб захисту відповідач вважає неналежним, оскільки право власності за позивачем зареєстровано, а тому правовідносини щодо такого майна регулюються главою 26 ЦК України, який не передбачає визнання права власності на частку майна. В даному випадку закон передбачає можливість виділу частки із майна. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. З викладеного вбачається, що оскільки вимога позивача про визнання квартири спільною сумісною власністю з урахуванням того, що це майно вже є спільною сумісною власністю сторін є юридично недоцільною, тому на переконання відповідача, у задоволенні позову в частині визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності позивача на 1/2 частку квартири слід відмовити у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту. Щодо вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю транспортних засобів та стягнення з відповідача компенсації частини їх вартості, зазначає, що дані транспортні засоби не перебувають у власності жодної зі сторін спору, тому визнавати право спільної сумісної власності у даному часовому проміжку є неможливим, в тому числі неможливо розглядати таке питання без залучення до участі у справі чинних власників транспортних засобів. Оскільки позивач просить визнати автомобілі, які набуті в період перебування сторін у шлюбі об`єктами права спільної сумісної власності, відтак позивач використовує диспозицію норми ст. 62 СК України, в такому випадку має доводити істотне збільшення вартості майна за рахунок коштів чи трудових ресурсів. Однак, спірні автомобілі були відчужені відповідачем як власником під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. На момент відчуження автомобілів сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, разом виховували доньку та рішення про відчуження автомобілів приймали разом, а тому твердження позивача, що відповідач відчужив транспортні засоби без її відома та проти її волі не відповідають дійсності. Більш того, кошти, отриманні від продажу автомобілів, були використанні на потреби сім`ї позивача та відповідача, зокрема, для приведення у житловий стан придбаної сторонами квартири. Кошти, які подружжя отримало після продажу автомобіля Renault Logan, 2011 року випуску, що відбулося 26.09.2019 були вкладені в ремонті роботи у їх спільному житлі. Аналогічно кошти від продажу автомобіля Dacia Logan, 2008 року випуску, що відбулось 02.10.2020 були вкладені в ремонт, оздоблення та умеблювання їх із позивачем спірної квартири. Незважаючи на розірвання шлюбу відповідач продовжував купувати необхідні будівельні матеріали та предмети інтер`єру для спільної квартири сім`ї, а саме відповідно до товарного чеку ТОВ «ЮСК Україна» від 09.05.2021 було придбано предмети інтер`єру: вішаки для одягу, тримач для рушників, корзину. У травні та червні 2021 року відповідачем було придбано розетки, кабелі та інші матеріали необхідні для забезпечення електропостачання в квартирі та проведення інтернету, що підтверджується товарним чеком від 15.05.2021 та фіскальним чеком ТОВ «Комфі» від 12.06.2021. У вересні 2021 року було придбано шпалери, розетки та вимикачі, відповідно до накладної від 18.10.2021 відповідачем було сплачено послуги з ремонту у спірній квартирі, а саме: послуги з освітлення, встановлення натяжної стелі та інше. Враховуючи викладене, відповідачем доведено факт того, що кошти від продажу автомобілів були використанні в інтересах сім`ї для ремонту та умеблювання їх спільної квартири, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. 27.02.2023 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача адвокат Люлик Р.І., який діє на підставі ордера серія АВ №1023292 від 10.02.2022, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Чернілевська Р.В., яка діє на підставі ордера серія АВ № 1054506 від 13.12.2022, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.09.2013 сторони, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб, що ними не заперечувалось. У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 у справі №127/22370/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2020 у справі №127/22374/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №148249048 від 05.12.2018 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності (а.с. 8). Відповідно до довідки АОСББ «Європейська» м. Вінниця, вул. Я. Гальчевського буд. 39а від 02.02.2022 у квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] власник, зареєстрована і не проживає [PERSON] власник, проживає без реєстрації [PERSON] інші, зареєстрована і не проживає [PERSON] донька (а.с. 9). Згідно акту ПП «Бокуд» №72 від 02.02.2022 [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] з 2018 року без реєстрації (а.с. 10). Щодо позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Так, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №148249048 від 05.12.2018 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, а тому вимога про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Судами встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру, автомобіль, гараж та земельну ділянку, на якій він розташований, а також отримали кредит на придбання нерухомого майна й за рахунок кредитних коштів придбали дві квартири. При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги». Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15.04.2020 у справі №565/495/18. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту суперечить викладеним вище нормам, а тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Щодо вимог про визнання об`єктами права спільної сумісної власності сторін транспортних засобів: Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння без згоди позивача 26.09.2019, та транспортний засіб марки Dacia Logan, 2008 року випуску, VIN кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння без згоди позивача 02.10.2020, та стягнення з відповідача на користь позивача 60% ринкової вартості вказаних транспортних засобів в рахунок компенсації від продажу, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно нажите під час шлюбу є спільною власністю подружжя, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя (Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 161/14048/19 постанова від 29.01.2021). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у у справі № 372/504/17. Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від у часті в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно листа ТСЦ №0541 від 25.04.2022 №31/2-Л-37/аз за [PERSON] були зареєстровані транспортні засоби: Renault Logan, 2011 року випуску, в період з 19.04.2017 по 26.09.2019; Dacia Logan, 2008 року випуску, в період з 19.04.2019 по 02.10.2020 (а.с. 13). Отже, виходячи з обставин справи, на час припинення ведення спільного господарства (вересень 2020 року) спільним сумісним майном подружжя можна вважати автомобіль марки Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння 26.09.2019 та транспортний засіб марки Dacia Logan, 2008 року випуску, VIN кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем та вибув з його володіння 02.10.2020, а тому позовні вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю сторін вказаних транспортних засобів підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 60% ринкової вартості вказаних транспортних засобів в рахунок компенсації від продажу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~70\~СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Нормами ст.\~70\~СК України визначено перелік обставин, що мають істотне значення при яких суд може відступити від засад рівності часток подружжя. Позивач стверджує, що утримує та забезпечує спільну доньку сторін всім необхідним, що є підставою для відступу від засад рівності часток майна. Разом з тим, [PERSON] не було надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилився від участі в утримання дитини, приховував, нищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Судовим наказом виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 23.10.2020 у справі №127/22374/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Також позивачем не надано достатніх доказів, згідно вимог ч. 3 ст. 70 СК України, що розмір аліментів та наданої відповідачем допомоги на утримання дитини, не достатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку дитини, а також доказів того, що відповідач ухиляється від утримання дитини та надання матеріальної допомоги. Крім того, проживання спільної дитини із одним із подружжя само по собі не є підставою для збільшення її частки в спільному майні подружжя. Аналогічні правові позиції викладенні у постановаx ВС: у справі №756/11750/15-ц, у справі № 350/1697/14-ц, у справі № 210/6683/14-ц, у справі №297/2837/17-ц. У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що в матеріалах цивільної справи відсутні та судом не встановлено будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження щодо можливості відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі транспортних засобів, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено існування обставин, за наявності яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна. Як встановлено в судовому засіданні про що не заперечував відповідач, транспортний засіб Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] , вибув із власності відповідача 26.09.2019 , а транспортний засіб Dacia Logan, 2008 року випуску 02.10.2020. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У правовій позиції Верховного суду України від 19 червня 2013 року у справі №6-55цс13 зазначено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65\~Сімейного Кодексу\~України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі №761/32404/14-ц. Враховуючи те, що транспортний засіб Renault Logan, 2011 року випуску, VIN кузов [NUMBER] був проданий у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Доказів того, що вказаний автомобіль був проданий без відома [PERSON] суду надано не було. А тому суд вважає, що отримані від продажу автомобіля грошові кошти були витрачені спільно сторонами в інтересах сім`ї, а тому підстав для задоволення вимоги про стягнення компенсації за частку вказаного автомобіля немає. Щодо компенсації вартості транспортного засобу Dacia Logan, 2008 року випуску, який продано 02.10.2020, суд зазначає наступне. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Сторонами не заперечувалось факту відчуження вказаного автомобіля третій особі. Відповідач у відзиві вказує, що спірні автомобілі були продані під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, а кошти від їх продажу були витрачені на ремонт квартири та потреби сім`ї, в підтвердження чого надано товарні накладні та фіскальні чеки на придбання будівельних матеріалів, інструментів, плитки на підлогу, віконні склопакети, шпалери та інші матеріали. Дослідивши товарні накладні та фіскальні чеки, надані відповідачем, вбачається, що на а.с. 52-66 знаходяться докази придбання товарів та будівельних матеріалів в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а на а.с. 67-79 товарні накладні та фіскальні чеки на придбання товарів, які були придбані більш ніж через шість місяців після продажу спірного автомобіля, що ставить під сумнів їх придбання за кошти від продано транспортного засобу. Крім того, як встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 у справі №127/22370/20 сторони не проживали разом та не вели спільного господарства з вересня 2020 року, а тому доводи відповідача про використання коштів від продажу спірного автомобіля в інтересах сім`ї для ремонту та умеблювання є недоведеними. Відповідно до статті 65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя посвідчена нотаріально. Даної правової позиції притримується Верховний суд (постанова №128/1761/15 від 15.11.2018). У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У даному випадку належними та допустимими доказами підтвердження зазначених відповідачем обставин повинні бути письмові докази - надання позивачем згоди на відчуження автомобіля та використанні коштів від продажу авто в інтересах сім`ї. Матеріали справи письмової згоди позивача на відчуження автомобіля та використання коштів від його реалізації в інтересах сім`ї не містять. Докази надані відповідачем про придбання будівельних та інших матеріалів, не свідчать про використання коштів від реалізації спірного авто в інтересах сім`ї, адже відповідач придбавав будівельні матеріали та предмети умеблювання для квартири співвласником якої є сам. Зазначаючи про те, що відповідач відчужив об`єкт спільного майна подружжя без її згоди, позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без згоди останньої та використав кошти на власні потреби, а тому права [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля. При визначенні суми, яка підлягає компенсації - стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з Висновку експерта за результатами проведення транспортнотоварознавчого дослідження №5292/5293/22-21 від 02.09.2022, згідно з якого середня ринкова вартість автомобіля Dacia Logan, 2008 року випуску, в комплектації, відповідно до VIN кузова, виходячи з нормативних показників технічного стану та пробігу складає на вересень 2022 року 151\~030,00 грн (а.с. 14-15). Враховуючи викладене та те, що судом викладено думку щодо відступлення від засад рівності часток подружжя, в зв`язку з тим що на утриманні позивача перебуває спільна сторін донька, а інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, позивачем не доведено, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 % ринкової вартості автомобіля марки Dacia Logan, 2008 року випуску, в розмірі 75\~515,00грн (151\~030,00/2). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правничу допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10544,25 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Щодо витрат\~на правничу\~допомогу,\~то суд\~звертає увагу\~учасників на\~положення ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~відповідно до\~яких,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зважаючи, що представниками сторін заявлено про витрати на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, тому вказане питання буде вирішене з урахуванням вказаних вище положень.

Outcome: partial