Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивачка просить визнати спадковий договір укладений 05 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. та зареєстровано в реєстрі за №168 недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що матеріальні умови спадкового договору [PERSON] не виконані взагалі, що є підставою для визнання договору недійсним. Відповідачка надала відзив, згідно якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі. На думку відповідачки [PERSON] не є стороною даного спадкового договору, а тому не може бути суб`єктом звернення до суду з питанням розірвання спадкового договору, оскільки ініціатором розірвання договору можуть бути лише сторони договору. На день смерті [PERSON] , власником нерухомого майна, яке є предметом спадкового договору, стала [PERSON] . Згідно заповіту, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] [INFO] . Спадковий договір не порушує права позивачки на спадщину, оскільки не відноситься до спадкового майна. Згідно відповіді на відзив позивачка пояснює, що вона звернулася до суду з позовом про визнання спадкового договору недійсним, а не з позовом про його розірвання. [PERSON] звертався до суду з позовом про розірвання спадкового договору, однак він помер, тому спадковий договір не розірвано. Представник позивачки та позивачка в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили визнати спадковий договір недійсним у зв`язку з його невиконанням відповідачкою, та у через те, що відповідачкою право власності на спірну квартиру незареєстроване. Представник відповідачки в судовому засідання заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не є стороною спадкового договору тому не може звертатись до суду з даним позовом. Суд, заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Свідок [PERSON] показав, що працює дільничним офіцером поліції, з [PERSON] проживав по сусідству, спілкувався. Він періодично бачив [PERSON] у [PERSON] . Позивачку він бачив у [PERSON] лише в останній період його життя. [PERSON] звертався до поліції, щодо викрадення у нього грошей [PERSON] , по матеріалах перевірки свідок не зміг опитати відповідачку. Свідок показав, що на прохання позивачки, заходив до квартири [PERSON] перевірити його стан. [PERSON] в той час був один. Свідок [PERSON] показала, що була сусідкою [PERSON] [PERSON] іноді приїжджала до [PERSON] . Свідок бачила [PERSON] не часто. В період часу коли [PERSON] захворів, а згодом помер, [PERSON] була відсутня. [PERSON] перед смертю був подавлений та засмучений. Свідок [PERSON] показала, що проживала по сусідству з [PERSON] , та бачила, що [PERSON] навідувала [PERSON] . Останній розповідав свідку, що вони з [PERSON] їздили до м. Житомир, та уклали спадковий договір. [PERSON] перед своєю смертю ходив засмученим та стурбований. Згідно спадкового договору від 05.11.2020 року (т.1, а.с. 5-6), [PERSON] , як набувач, зобов`язується виконувати передбачені в договорі розпорядження [PERSON] , як відчужувача, і в разі його смерті набуває право власності на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 8 спадкового договору [PERSON] зобов`язана: забезпечувати матеріальне утримання відчужувача; здійснювати дрібний ремонт (у разі потреби) зазначеного нерухомого майна; забезпечувати лікування відчужувача, купуючи за власні кошти необхідні лікувальні засоби та медикаменти (на підставі відповідного лікарського рецепту); у випадку смерті відчужувача - здійснити комплекс заходів та обрядових дій з його похованням на кладовищі в с. Калинівка, Житомирського району, Житомирської області, відповідно до національних традицій та місцевого ритуалу. Згідно свідоцтва про смерть (т.1, а.с.11), [PERSON] помер [INFO] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2021 року (т.1, а.с. 12-14) власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , зареєстровано обтяження від 05.11.2020 року приватним нотаріусом Доброльожею В.В. Житомирського районного нотаріального округу, Житомирської області, на підставі спадкового договору 1681 від 05.11.2020 року, зареєстрована заборона на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Згідно копії позовної заяви (т.1, а.с.117-121) та ухвали судді Сосницького районного суду Данькова О.М., № 745/541/18, від 06.08.2021 року (т.1, а.с.122-123) вбачається, що [PERSON] звертався з позовом до суду, про розірвання спадкового договору до [PERSON] . Згідно талона-повідомлення єдиного обліку №19 від 15.06.2021 року (т.1 а.с. 124) заява [PERSON] про привласнення спадкового договору від 05.11.2020 року та грошових коштів сумі 16\~000 грн. [PERSON] зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) СПД №1 за № 2538. Згідно листа начальника відділення поліції №1 Корюківського районного відділу поліції головного управління національної поліції в Чернігівській області № 4469/124/441-2021 від 30.06.2021 року (т.1, а.с. 125) перевірку за зверненням від 15.06.2021 року №2538 припинено. Згідно ухвали слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області Чурупченко М.І. №736/1019/21 від 08.07.2021 року (т.1, а.с.128-130) скасовано висновок ВП №1 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області №688 від 30.06.2021 року по заяві гр. [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Корюківський РВП ГУНП в Чернігівській області\~внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за заявою [PERSON] , [INFO] , від 15.06.2021 року, про скоєння кримінального правопорушення [PERSON] , [INFO] , та розпочати досудове розслідування по факту. Згідно рекомендаційного листа № 63 від 13.07.2021 року (т.1, а.с.131) [PERSON] пройшов комісію ЛКК - за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Згідно виписки №2042 (т.1, а.с. 132) [PERSON] проходив стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні з 24.07.2021 року та помер [INFO] . Згідно довідки Сосницької селищної ради № 04-21/5290 від 15.12.2021 року (т.1, а.с. 134) померлий [INFO] [PERSON] похований в смт. Сосниця, Чернігівська область. Згідно листа приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І. від 23.12.2021 року (т.1, а.с. 135) нотаріусом проведено перевірку виконання спадкового договору за заявою відчужувача. Нотаріус прийшла до висновку про порушення умов договору набувачем, оскільки заявник звернувся до правоохоронних органів для захисту своїх порушених прав. Крім того, [PERSON] після смерті був похований в смт. Сосниця. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду, зокрема з позовом про визнання правочину недійсним (статті 215-235 ЦК України). Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами\~глави 16 ЦК України, тому вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так й іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК України). Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 639/9198/16-ц, від 19.03.2020 у справі №692/86/19, від 16.06.2020 року 280/1356/16-ц. Згідно заповіту від 26.07.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області (т.1, а.с. 7) Вовк А.Д. заповів все майно [PERSON] , [INFO] . Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ст.1234, ч.1 ст.1233 ЦК України). Згідно копії спадкової справи (т.1 а.с.214-236), позивачка подала заяву про прийняття спадщина за заповітом. Отже, у разі задоволення позову, спірна квартира входитиме до складу спадкового майна. Згідно зі\~статтею 1302 ЦК України\~за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1305 ЦК України\~набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача. Майно, яке є предметом спадкового договору, переходить у власність набувача лише з моменту смерті відчужувача. До настання смерті відчужувача ніяких прав на його майно у набувача немає. Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а способом відчуження, тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 648/3671/16-ц (провадження № 61-451св18), від 19 березня 2020 року у справі № 692/86/19 (провадження № 61-311св20). Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.\~При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і\~визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності Українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Такий висновок щодо застосування статті 228 ЦК України викладено у\~постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15. Вищевказані пояснення свідків та надані позивачкою докази: талон повідомлення єдиного обліку №19 від 15.06.2021 року, лист начальника відділення поліції №1 Корюківського районного відділу поліції головного управління національної поліції в Чернігівській області № 4469/124/441-2021 від 30.06.2021 року, ухвала слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області Чурупченко М.І. №736/1019/21 від 08.07.2021 року достовірно не підтверджують, що [PERSON] вчинила протиправні дії відносно майна [PERSON] . Суд не приймає доводи позивачки, щодо заволодіння відповідачкою грошовими коштами [PERSON] , адже вина відповідачки у вчинення даного кримінального правопорушенні не встановлена. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказану обставину суду не надано. Відповідачка та [PERSON] на час укладення договору та посвідчення його нотаріусом були дієздатними особами та розуміли наслідки виконуваних ними дій, про що зазначили у пункті 21 спадкового договору, а саме, сторони стверджували, що однаково розуміють значення, умови та правові наслідки укладеного правочину, який відповідає їх дійсним намірам, їх волевиявлення є вільним та відповідає їх внутрішній волі. Також у пункті 18 договору зазначено, що укладений правочин не є фіктивним чи удаваним та відповідає їх дійним намірам створити для сторін правочину юридичні наслідки. Позивачкою зазначені обставини для визнання договору недійсним: невиконання договору відповідачкою, а саме, що відповідачка не здійснювала матеріальне утримання [PERSON] , не здійснювала ремонт в квартирі, не купувала ліки [PERSON] та не здійснила поховання [PERSON] в с. Калинівка Житомирського району Житомирської області. Невиконання стороною умов договору відповідно до пункту 14 спадкового договору та ст. 1308 ЦК України є підставою для розірвання договору, а не визнання його недійсним. Також позивачкою заявлено, що відповідачкою не зареєстровано право власності на спірну квартиру. Суд не вважає, що правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, адже для реєстрації права власності за відповідачкою законом не визначено строків. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Підстави для стягнення судового збору, виходячи зі змісту статті 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed