Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

20.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у якій просить стягнути моральну шкоду у розмірі 380 000 грн. Просив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На обгрунтування позову вказує, що з 25.01.1988р. по 12.03.2020р. пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів. 12.03.2020р. звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 25.05.2021р. висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому встановлені професійні захворювання: - хронічна радикулопатія праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромами, часто рецидивуючий перебіг; - хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз; ЛН І-ІІ ст.(першого-другого ступеня). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 29.06.2021, [PERSON] працюючи машиністом тягового агрегату з 19.09.2006 по 12.03.2020 виконував наступні роботи: управління тяговим агрегатом, опробування гальм, спостерігав за сигналами, станом колії, габаритами, положенням стрілочних переводів, показниками контрольно-вимірювальних приладів, забезпечував безпеку руху та безпеку людей. При цьому, внаслідок конструктивних недоліків тягового агрегату, недосконалості технології транспортування гірничої маси з кар`єру, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу. Відповідно довідки МСЕК від 13.10.2022р., йому первинно з 03.10.2022р. безстроково встановлено третю групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, з яких: 45% - ХОЗЛ; 20% - радик. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Він змушений постійно лікуватися, часто турбує приступоподібний кашель, після якого з`являється біль та важкість у грудній клітині, турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному відділі хребта з іррадіацією болю в обидві руки, крім того його супроводжує біль і в попереково-крижовому відділ хребта з іррадіацією в праву ногу та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння рук, періодичний головний біль, загальна слабкість. Він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, оскільки розуміє, що покращень не відбудеться Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» моральну шкоду у розмірі 380 000 грн. Ухвалою суду від 03.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19.04.2023 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Савельєва Т.Д. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач не надав доказів, які підтверджують факт виникнення у позивача професійного захворювання діями підприємства відповідача. Крім того, позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, отримував компенсації, свідомо обрав місце роботи в умовах впливу шкідливих факторів, приховував захворювання. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні професійного захворювання. Вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди, який просить стягнути позивач є необґрунтованим, несправедливим та безпідставно завищеним. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] працював у ПрАТ "Північний ГЗК" в умовах впливу шкідливих факторів 32 роки 01 місяць помічником машиніста локомотива та машиністом тягового агрегату. 12.03.2020 звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, що також не заперечує представник відповідача (а.с. 20-26). Під час роботи у ПрАТ в позивача виникли професійні захворювання: - хронічна радикулопатія праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та стійким больовим синдромами, часто рецидивуючий перебіг; - хронічний бронхіт ІІ ст.. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН І-ІІ ст.(першого-другого ступеня), що підтверджується актом від 29.06.2021 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, (а.с. 6-10). Відповідно до п. п. 13, 17, 18, 19, 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.06.2021 року, на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 22.01.2020 за № 91/4.6-11, підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, та згідно з Державними санітарними нормами і правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248, умови праці [PERSON] відносяться: - за вмістом пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за рівнем шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками важкості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - за показниками напруженості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Хронічні професійні захворювання виникли через те, що [PERSON] працюючи машиністом тягового агрегату з 19.09.2006 по 12.03.2020 виконував наступні роботи: управління тяговим агрегатом, опробування гальм, спостерігав за сигналами, станом колії, габаритами, положенням стрілочних переводів, показниками контрольно-вимірювальних приладів, забезпечував безпеку руху та безпеку людей. При цьому, внаслідок конструктивних недоліків тягового агрегату, недосконалості технології транспортування гірничої маси з кар`єру, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці та пилу Крім цього підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут, зазначений в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 22.01.2020 за № 91/4.6-11: - 25.01.1988 19.09.2006 помічник машиніста локомотива (тягового агрегату) на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах служби рухомого складу цеху залізничного транспорту по вивезенню гірничої маси з Ганнівського кар`єру ВАТ «ПівнГЗК». Причинами виникнення хронічних професійних захворювань позивача є: - важкість праці: робоча поза незручна % зміни) при нормативному значенні 25 (згідно ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» від 08.04.2014 за № 248); - пил: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) від 2% до 10% в 1,15 рази (4,6 мг/м3 при ГДК=4,0 мг/м3,\~згідно до\~ГОСТ 12.1.005-88). З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання запропоновано генеральному директору ПрАТ «ПівнГЗК» [PERSON] розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до професійних захворювань шляхом дотримування основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії відповідно Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом, затвердженими Наказам Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду № 61 від 18.03.2010р. Підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням і використанням працюючими засобів індивідуального захисту органів дихання та інших засобів індивідуального захисту згідно з НПАОП 0.00-3.10-08. (а.с.6-10). Як випливає\~з довідки МСЕК від\~13.10.2022\~року [PERSON] ,\~первинно з\~03.10.2022р.\~безстроково було\~встановлено третю\~групу інвалідності\~та 65\~%\~втрати професійної\~працездатності,\~з яких:\~45%\~-\~ХОЗЛ;\~20%\~-\~радикулопатія. Останній потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортного лікування (а.с. 11). [PERSON] неодноразово знаходився на лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями, що підтверджується виписним епікризом (а.с. 12, 13, 14-15, 16-17, 18-19). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, ч.3 ст.43 Конституції України. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 6-10), встановлені два хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі умови праці позивача у ПрАТ, встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.17-20 акту. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою здоров`ю позивача шкодою. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 32 роки 1 місяць, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 55 %, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач, завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про об`єктивний характер шкідливих умов праці, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та наявність компенсацій, оскільки такі обставини не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у встановленому законом порядку. Доводи про приховування захворювання позивачем є недоведеними . Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки позов має майновий характер - то з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 2000 грн. згідно до приписів Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial