Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.04.2007, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, втрату поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає збереження шлюбу та примирення неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку- [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку- [PERSON] , [INFO] . Позивачем\~ [PERSON] також заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Діти проживають разом з батьком, він повністю опікується їх інтересами та потребами, піклується, займається вихованням,слідкує за розвитком і здоров`ям. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду через представника- адвоката Кореняк Ю.С. заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони\~ [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с 30) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку- [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 10), та малолітню дочку- [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , а.с. 11) Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб місце проживання дітей зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-21). В результаті ракетного обстрілу гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] зруйновано, тому діти фактично проживають разом з батьком в дачному будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом Садівничого Товариства «Артемівський». Під час виїзду [PERSON] у відрядження по роботі, його доньки лишаються під наглядом його матері- [PERSON] . Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б їх інтересам. Статтею 51\~Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки. Зазначене конституційне положення знайшло свій подальший розвиток у Сімейному кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите в цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст. 53 СК України). Відповідно дост.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~110\~СК України кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних правовідносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що відносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, категорично заперечують проти подальшого збереження сім`ї. За таких обставин позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачем\~ [PERSON] також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно\~ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст.\~180,\~181,\~182 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. За вимогами\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В судове засідання не надано інформації щодо матеріального стану відповідача, даних про наявні зобов`язання. За таких обставин суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] та малолітньої дитини- [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн. у справі про стягнення аліментів. На підставі викладеного і

Outcome: approved