Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі дубліката свідоцтва про право власності, б/н, 25.06.2012р. Департаменту комунального господарства, транспорту і звязку, свідоцтва від 16.03.1999р. в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач набув права спільної часткової власності на 1/6 частку трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідач та третя особа також мають право по 1/6 частки квартири. Відповідач [PERSON] позбавив позивача права на користування даною квартирою, вигнав його з квартири, в результаті чого він довгий час проживає в дачному будинку Гаражного кооперативу «Магістраль» ДБК «Сади-2» який належав його покійному дідусю. Позивачем зазначається, що маючи власність на житло він змушений жити на дачі без відповідних умов та яка не облаштована для круглорічного проживання. В добровільному порядку усунути йому перешкоди в користуванні житлом відповідач не бажає. Він звертався по допомогу до дільничого інспектора поліції, але це позитивних результатів не дало. Враховуючи наведене просить суд вселити його в квартиру [ADDRESS] та зобов`язати відповідача надати йому ключі від квартири. Стягнути з відповідача користь позивача судові витрати по справі. Представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що співласниками квартири, щодо якої позивачем ставляться вимоги щодо вселення, крім відповідача та його матері [PERSON] є також: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , зареєстована по [ADDRESS] . Право власності вказаних вище осіб на частку у спірній квартирі підтверджено дублікатом свідоцтва про право власності. Зазначає, що третя особа [PERSON] 11.05.2022 року була госпіталізована до КПП «Обласна клінічна лікарня» із діагнозом: забій головного мозку середнього ступеню важкості, гостра субдуральна гематома справа, травматичний субарахноїдальний крововолив, забій м`яких тканин голови. Вказані вище травми були отримані нею внаслідок побиття її позивачем. На даний час вона перебуває під медичним наглядом внаслідок стану здоров`я. Крім того, позивач фактично не проживає в спірній квартирі з власної ініціативи та в результаті асоціального способу життя і схильності до вчинення злочинів. З огляду на асоціальний спосіб життя та поведінку Позивача, всі співвласники квартири категорично проти вселення та проживання позивача, оскільки це становитиме небезпеку як для них особисто, так i для їх майна. В той же час, обговоривши дане питання між собою, співвласники готові виплатити йому вартість його частки у вартості даної квартири як в добровільному порядку, так і шляхом заявлення позову щодо примусового викупу незначної частки у квартирі) на вимогу інших співвласників, що передбачено статтею 365 Цивільного кодексу України. 17.01.2023 року позивачем подано до суду заперечення на відзив, в яких зазначає, що його мати та сестра не проживають у спірному житлі, а мають власне житло. Його негативна характеристика не змінює його прав на житло, а має на меті лише очорнити його та не відповідає дійсності. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.04.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення позову. Суду пояснив, що на даний час в спірній квартирі проживає один. Квартира складається з трьох кімнат. Позивач не проживає в квартирі з 2005 року та його речей в квартирі не має. Він проти вселення позивача, оскільки спільне проживання з позивачем становить небезпеку. Позивач ключів від квартири не має. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії дублікату свідоцтва про право власності, виданого Департаменту комунального господарства, транспорту і зв`язку від 16.03.1999 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] (батьку), [PERSON] (матері), [PERSON] (сестрі), [PERSON] (племіннику), [PERSON] (племінниці) у рівних долях.\~\~\~ Як вбачається із копії договору про поділ спадкового майна від 11.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А., зареєстровано в реєстрі за №1969 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали цей договір відповідно до якого погодили, що відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та згідно спадкової справи № 1/2011, заведеної 10 січня 2011 року, вони є спадкоємцями першої черги в рівних частках кожний та мають право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Із договору про поділ спадкового майна від 11.12.2013 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] досягли згоди та уклали договір поділу спадкового майна, за яким до кожного з них переходить на праві приватної власності майно після смерті [PERSON] , зокрема до [PERSON] перейшло право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Квартира трьохкімнатна, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.10.2021 року встановлено, що трьохкімнатна квартира, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, б/н, 25.06.2012 року на праві спільної часткової власності, в розмірі часток належить: [PERSON] (1/6 частки), [PERSON] (1/6 частки),\~ [PERSON] (1/6 частки), [PERSON] (1/6 частки), [PERSON] (1/6 частки), [PERSON] (помер) (1/6 частки). Із копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого 8110/2022 вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» з 11.05.2022 року по 23.05.2022 року з діагнозом вогнищевий забій головного мозку.\~ Забій головного мозку середнього ступеню важкості, гостра субдуральна гематома справа, травматичний субарахноїдальний крововолив, забій м`яких тканин голови. Як вбачається із довідки про результати проведення перевірки інформації викладеної у зверненні [PERSON] від 26.09.2022 року до Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області, 14.09.2022 року надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , [INFO] , жит. [ADDRESS] про те, що його дядько, [PERSON] , не допускає його до квартири. Вказане звернення зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) від 14.09.2022 p. зa № 28611.Проведеною перевіркою встановлено, що заявник на даний час має частку квартири, що по [ADDRESS] , де проживає його дядько та бабуся. Окрім того, що заявник приписаний в даній квартирі він ще має там частку. Однак, як стверджує заявник, дядько не допускає його до квартири та не дозволяє йому там проживати. Опитаний гр. [PERSON] пояснив, що дійсно гр. [PERSON] являється його племінником, однак в травні 2022 року останній побив його перестарілу маму внаслідок чого та потрапила до лікарні. Після даного випадку племінник пішов і з ним [PERSON] більше не бачився. Також заявник до нього жодного разу не підходив та не питав про проживання в їхній квартирі і його ніхто не проганяв, тому заява є безпідставною. Однак він дійсно проти проживання [PERSON] у вище вказаній квартирі через те, що останній неодноразово бив його маму.\~ [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочність щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Так, сторони є співвласниками трьохкімнатної квартири, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На даний час в квартирі проживає відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 15 ЦК України передбачає, що\~ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі зазначені обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Як визначено у Конвенції, кожен, чиї права та свободи порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суди мають визначити, чи є такий спосіб ефективним, вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його поновлення, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі отримання відповідної компенсації (Постанова Великої палати Верховного Суду у справі № 399/142/16). Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. У даному випадку спір виник між співвласниками квартири з приводу перешкод у користуванні вказаним житлом. Так, позивачем доведено належними доказами те, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належною йому часткою\~ квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні сторони підтвердили, що у позивача відсутні ключі від квартири. Відповідач категорично заперечує щодо вселення позивача у спірну квартиру. Зазначені відповідачем обставини не є підставою для відмови в позові про вселення, оскільки право власності презумується\~ статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» та номами ЦК України. Доводи про те, що позивач становить небезпеку належними доказами не підтверджені. В той же час сторони не позбавлені права встановити порядок користування квартирою з урахуванням відносин, які між ними склалися. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та позивач [PERSON] підлягає вселенню та має право на отримання від відповідача ключів від квартири, оскільки не має доступу до житлового приміщення, частка якого належить йому на праві власності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок.

Outcome: approved