Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

15.02.2023 року голова правління ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми майнової шкоди в розмірі 50 540, 00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.12.2020 року між ПрАТ «СК «Арсееал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1615/20-Т/0, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 02.09.2021 року в м. Ізмаїл по вул. Білгород-Дністровська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Citroen C-Crosser», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Peugeot 3008», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність транспортних засобів «Citroen C-Crosser», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно з полісом №201349426. У результаті ДТП було пошкоджено застрахований у ПрAT «СК «Арсенал Страхування» автомобіль Citroen C-Crosser», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2021 року (справа №946/7483/21) [PERSON] , [INFO] визнано винним у настанні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» сплатили ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., а тому на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» і ст. 993 ЦК України набуло право вимоги до винної особи [PERSON] та його страховика ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в межах фактичних витрат. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» лише частково компенсувала ці витрати в сумі 130 000 грн., в межах ліміту страхової відповідальності за полісом. Залишок витрат має компенсувати винний у ДТП - відповідач [PERSON] у розмірі 50 540,00 грн. з розрахунку: 180 540,00 грн - 130 000,00 грн=50 540,00 грн Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Частиною 1 ст.990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 (п.п. 9.1., 9.2.) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом «в» ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування» серед обов`язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] 02.09.2021 року о 09:18 год. в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Білгород-Дністровська, керуючи транспортним засобом автомобілем «CITROEN C-CROSSER», державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечне керування, здійснив обгін транспортного засобу на перехресті з вул. Тульчианівська, в наслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «PEUGEOT 3008», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.3 б, п. 12.1, п. 14.6а ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2021 року (справа №946/7483/21) [PERSON] , [INFO] визнано винним у настанні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Citroen C-Crosser», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201349426. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., франшиза 0,00 грн. Страховиком ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на підставі страхового акту №006.02001921-1 від 12.10.2021 року виплачено страхувальнику ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 50264 від 24.11.2021 року. Позивач просить стягнути з винного у ДТП відповідача [PERSON] залишок страхового відшкодування, який він не отримав від ПрАТ «СК «Альфа Страхування», у розмірі 50 540,00 грн. (180 540,00 - 130 000,00 = 50 540,00 грн.). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільним кодексом України передбачено, що зворотня вимога може бути заявлена у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України). Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таке ж положення закріплено у статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Також, у пункті 27 вищезазначеної постанови зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) дійшла висновку про те, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, оскільки винуватцем ДТП згідно з постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2021 року є відповідач [PERSON] , то на останнього і покладено відповідальність за завдані збитки. З урахуванням часткового відшкодування страховиком відповідача - ПрАТ «СК «Альфа Страхування» страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн., з відповідача [PERSON] на користь ПрAT «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає стягненню залишок понесених останнім витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування - у розмірі 50 540,00 грн. (180 540,00 - 130 000,00 = 50 540,00 грн.). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved