Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Керівник Тячівської окружної прокуратури Володимир Жилкін звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатської обласної військової адміністрації) до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області (Рахівська районна військова адміністрація), [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство Ясінянське лісомисливське господарство" про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки. В обґрунтування\~позову зазначено, що Тячівською окружною прокуратурою встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру у зв`язку з порушенням Рахівською районною державною адміністрацією вимог земельного законодавства при розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, що перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Ясінянське лісомисливське господарство». Так, встановлено, що розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації № 557 від 28.11.2008 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, за межами населеного пункту» надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність для дачного будівництва на полонині Драгобрат, селище Ясіня, за межами населеного пункту. На підставі вказаного рішення, [PERSON] замовлено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. За результатами розгляду вказаної документації, головою Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області видано розпорядження № 397 від 17.09.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, втрат сільськогосподарського виробництва та передачу у власність земельних ділянок, за межами населеного пункту», яким, зокрема, затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для дачного будівництва на землях Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат (за межами населеного пункту ). Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2123656200:08:001:0299. Після цього, 29.10.2009 Рахівською РДА видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 029210 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі), що посвідчує право власності такої на земельну ділянку з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 площею 0,10 га. З інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 303514550 від 24.06.2022 вбачається, що відомості про речові права на вищевказану земельну ділянку до такого не внесені. Однак, прокурор вважає, що розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації № 397 від 17.09.2009 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 - видано з порушення вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим, таке є незаконним та підлягає скасуванню, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №\~029210 підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка - поверненню на користь держави, оскільки, згідно з висновком експерта (судова земельно-технічна експертиза) №\~15/79 від 31.07.2020 вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 повністю накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення, що перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Ясінянське лісомисливське господарство». Зазначає, що висновок експерта про повне накладення земельної ділянки з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 на землі лісового фонду сформований за результатами дослідження, зокрема, викопіювання з картографічних матеріалів планшету лісовпорядкування ДП «Ясінянське ЛГ» з нанесенням на таких меж спірної земельної ділянки, матеріалів лісовпорядкування (проект організації і розвитку лісового господарства, таксаційні карти тощо) ДП «Ясінянське ЛГ» та матеріалів топографо-геодезичних робіт по виносу меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) із зазначенням на графічних матеріалах меж земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ». Зазначає, що право користування ДП «Ясінянське ЛГ» на земельну ділянку з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 посвідчується державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК №\~000378, виданого 18.12.1996 на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації № 360 від 18.12.1996, а також планом інструментальної зйомки ділянки у кварталі 3 виділ 7 Свидовецького лісництва від 11.08.2022. Згідно з листом ДП «Ясінянське ЛГ» № 584 від 02.08.2022 вбачається, що лісогосподарським підприємством не надавалось погодження на вилучення з постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299. Також, у розпорядженнях Рахівської РДА № 557 від 28.11.2008 та № 397 від 17.09.2009 відсутні відомості про вилучення земельної ділянки у землекористувача - ДП «Ясінянське ЛГ». Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №159-ДК/124/АП/09/01/-20 від 13.02.2020, складеного Головним управління Держгеокадастру у Закарпатській області, земельна ділянка з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 знаходиться на землях, наданих у постійне користування ДП «Ясінянське ЛГ», земельну ділянку передано у власність без вилучення у землекористувача чи/або припинення права постійного користування землею. Таким чином, розпорядження Рахівською РДА земельною ділянкою з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 площею 0,10 га без вилучення такої у землекористувача, свідчить про порушення ст. 149 ЗК України. Окрім наведеного, всупереч нормам ЗК України Рахівською районною державною адміністрацією під час вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі у приватну власність [PERSON] спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. Зокрема, в розпорядженнях Рахівської районної державної адміністрації № 557 від 28.11.2008 та № 397 від 17.09.2009 відсутні відомості\~про зміну\~цільового призначення\~земельної ділянки\~з кадастровим\~номером 2123656200:08:001:0299 із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення особистого селянського господарства. Також, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 610-р від 10.04.2008 «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових\~ділянок Мінприроди,\~Мінагрополітики,\~Міноборони,\~ Держкомлісгоспу\~та Держкомзему\~до законодавчого\~врегулювання питань\~запобігання зловживанням\~у цій\~сфері зупинити прийняття\~рішень про\~надання згоди\~на вилучення\~ділянок,\~їх передачу\~у власність\~та оренду\~із зміною\~цільового призначення.\~Зайняття земельної\~ділянки лісового\~фонду з\~порушенням Земельного\~кодексу України,\~Лісового кодексів\~України треба\~розглядати як\~не пов`язане\~з позбавленням\~володіння порушення\~права власності\~держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісогосподарського призначення. Статтею 21 ЗК України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, тому розпорядження голови Рахівської РДА № 397 від 17.09.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, втрат сільськогосподарського виробництва та передачу у власність земельних ділянок, за межами населеного пункту» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для дачного будівництва на землях Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат, видане з порушенням ст. ст. 20, 56, 84 та 149 ЗК України, ст. 31, 57 ЛК України, суперечить розпорядженню Кабінету Міністрів України № 610-р від 10.04.2008, та, як наслідок, призвело до вибуття з державної власності земельної ділянки лісогосподарського призначення, а також до позбавлення права ДП «Ясінянське ЛГ» на користування такою, у зв`язку з чим, розпорядження у зазначеній частині є незаконним та підлягає скасуванню. Водночас, питання правомірності видачі державного акту на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого такий акт видано. У разі скасування судом спірного розпорядження, підлягає також визнанню недійсним виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку. З огляду на викладене, захист інтересів держави, як власника спірної земельної ділянки, що вибула із володіння держави, у спірних правовідносинах здійснюється шляхом подання негаторного позову на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної власності, шляхом скасування в частині розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення її власнику - державі в особі уповноваженого органу. Оскільки орган, уповноважений на захист інтересів держави у даній сфері упродовж часу існування порушення інтересів держави не вжив жодних заходів у межах наданих йому повноважень й Тячівською окружною прокуратурою попередньо повідомлено (лист №\~07.52-104-3718вих-21 від 21.12.2021) Закарпатську обласну державну адміністрацію про виявлені порушення, на що отримано відповідь за №\~10330/06/16 від 21.01.2022, що у зв`язку із відсутністю коштів для сплати судового збору облдержадміністрація не має можливості здійснювати заходи з пред`явлення позовів щодо передачі земельних ділянок лісогосподарського призначення у приватну власність громадян, отже оскільки Закарпатською обласною державною адміністрацією не вжито заходів щодо поновлення інтересів держави, тому Тячівська окружна прокуратура звертається до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення. З огляду на викладене прокурор просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 397 від 17.09.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, втрат сільськогосподарського виробництва та передачу у власність земельних ділянок, за межами населеного пункту» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га для дачного будівництва на землях Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат (кадастровий номер 2123656200:08:001:0299). Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 029210 від 29.10.2009, яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 2123656200:08:001:0299, площею 0,10 га, для індивідуального дачного будівництва, ринковою вартістю 669 240,00 грн. Також, просить зобов`язати [PERSON] повернути за актом приймання-передачі земельну ділянку з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299, площею 0,10 га, розташовану на землях Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, державі в особі Закарпатської обласної державної адміністрації. Стягнути з відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 7\~443,00 гривні. Ухвалою Рахівського районного суду від 19.10.2022 було відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та запропоновано Відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідачка [PERSON] про відкриття провадження у справі й можливість подати відзив на позов була проінформована, шляхом направлення їй ухвали про відкриття провадження у справі й копії позовної заяви з додатками 11.02.2023, що підтверджено повідомденням на офіційному сайті Укрпошти про вручення їй поштового відправлення. Відповідач, Рахівська районна державна адміністрація, також повідомлена про відкриття провадження у справі й можливість подати відзив на позов 21.12.2022, отримавши копію ухвали з позовною заявою й додатками, що підтверджено розпискою, яка міститься в матерілах справи. Ухвалою суду від 07.03.2023 було закрито підготовче засідання й дану справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні прокурор Білик А.М. позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві, та просив позов задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, яка є відповідачем за даним позовом, не з`явився, 30.01.2023 голова Рахівської РДА Владіслав Кич надав суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, просить відмовити у задоволенні позову, проте своїх аргументів щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не навів та жодних доказів не надав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання на виклики суду жодного разу не з`явилася, хоча щоразу була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться також у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://rh.zk.court.gov.ua, про що сторонам було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що Відповідачка [PERSON] обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надала, підстав для відкладення судового засідання через воєнний стан суд не вбачає, адже на території Закарпатської області, де знаходиться суд та проживає Відповідачка, активних бойових дій не здійснюється, транспортне сполучення не припинено, доступ до суду не обмежений, інтернет-зв`язок також функціонує повноцінно і для сторін існує можливість брати участь у розгляді справи дистанційно, в режимі відеоконференцзв`язку як з приміщення іншого суду, так і з використанням власних технічних засобів, за таких обставин Відповідачка мала можливість взяти участь в судовому засіданні чи заперечуючи проти позову подати заяву про розгляд даної справи без його участі, але [PERSON] таким правом не скористалася. Суд не може безпідставно відкладати розгляд справи з нескінченним витрачанням ресурсів на відправлення поштової кореспонденції в умовах надзвичайної економії державних коштів, при цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП "Ясінянське ЛМГ" до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Подавши свої\~докази,\~сторони реалізували\~своє право\~на доказування\~і одночасно\~виконали обов`язок\~із доказування,\~оскільки ст.\~81\~ЦПК закріплює\~правило,\~за яким\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Отже за загальним правилом, особа може звернутися до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав. Лише у виняткових та передбачених законом випадкам, певні органи чи особи, вправі звертатися до суду в інтересах інших осіб. В інших випадках, ЦПК України не передбачено права однієї особи звертатися до суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац перший частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до п.п. "а" п.24 Розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України з 27.05.2021 землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств). Згідно з ч. 5 ст 122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Враховуючи вищезазначене, органом уповноваженим державою розпоряджатися земельними ділянками лісогосподарського призначення, представляти та захищати, у тому числі в суді, інтереси держави з зазначених питань є Закарпатська обласна державна адміністрація. Судом встановлено, що Закарпатська обласна державна адміністрація жодних заходів щодо поновлення інтересів держави у судовому порядку не вживала, що підтверджується, листом адресованим Закарпатській обласній адміністрації, та звернулась до Закарпатської обласної прокуратури для вирішення питання пред`явлення позову та участі у справі в інтересах держави. Всі заходи щодо виявлення, фіксації та усунення порушень земельного законодавства вживалися лише Закарпатською обласною прокуратурою. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У спірних правовідносинах використання земельних ділянок лісогосподарського призначення порушує права держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, як розпорядника земель та інтереси держави у сфері забезпечення раціонального використання та охорони земель. \~ \~ \~ \~Невжиття Закарпатською обласною державною адміністрацією заходів щодо усунення порушення вимог земельного законодавства, а саме незаконної, безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність некомпетентним органом державної влади без вилучення та зміни цільового призначення, свідчить про невиконання обов`язку щодо захисту та відновлення порушених майнових інтересів держави. Таке порушення веде до спричинення суттєвої шкоди державним інтересам та підриву основ фінансово - економічної діяльності держави. У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблем - суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму захисту інтересів держави у земельній сфері. Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земель державної власності, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Ці дії включають подання прокурором до суду позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь- якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд 11 квітня 2023 року у справі № 371/483/22 провадження № 61-666св23. У зв`язку з вищенаведеним, наявні достатні підстави для звернення Закарпатської обласної прокуратури з позовною заявою в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації до суду з метою захисту порушених інтересів держави, оскільки уповноважений орган не здійснює належним чином свої повноваження. Судом встановлені також такі факти й відповідні їм правовідносини. Як вбачається з розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації № 557 від 28.11.2008 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, за межами населеного пункту» [PERSON] надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність для дачного будівництва на полонині Драгобрат, селище Ясіня, за межами населеного пункту. На підставі вказаного рішення, [PERSON] замовила виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. За результатами розгляду цієї документації, голова Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області видав розпорядження № 397 від 17.09.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, втрат сільськогосподарського виробництва та передачу у власність земельних ділянок, за межами населеного пункту», яким, зокрема, затверджено проєкт землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для дачного будівництва на землях Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат (за межами населеного пункту ). Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2123656200:08:001:0299. Після цього, 29.10.2009 Рахівська РДА видала [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 029210 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі), що посвідчує право власності такої на земельну ділянку з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 площею 0,10 га. З інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 303514550 від 24.06.2022 вбачається, що відомості про речові права на вищевказану земельну ділянку до такого не внесені. Звертаючись у суд із вказаним позовом Закарпатська обласна прокуратура посилається на те, що розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації №397 від 17.09.2009, в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 - видано з порушення вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим, таке є незаконним та підлягає скасуванню, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №\~029210 підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка - поверненню на користь держави. Як вбачається з матеріалів справи слідчим відділенням Рахівського РВП в межах кримінального\~провадження №42020071160000025, відомості про яке були внесені до ЄРДР 04.05.2020, було призначено земельно-технічну експертизу й у ході проведення цієї експертизи судовий експерт Зкарпатського НДЕКЦ Матьовка Є.І. встановив, що земельна ділянка за кадастровим номером 2123656200:08:001:0299, яка на території Ясінянської селищної ради Рахівського району, на полонині Драгобрат, та належить на праві власності громадянці [PERSON] повністю накладається на земельну ділянку земель лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП «Ясінянського ЛМГ». Згідно з висновком про ринкову вартість земельної ділянки від 31.01.2020 року, ринкова вартість земельної ділянки розташованої за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, Ясінянська селищна рада, полонина "Драгобрат" за межами населеного пункту, за кадастровим номером 2123656200:08:001:0299, становить 669240 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу (частина перша-друга статті 3 ЗК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Стаття 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Також, згідно зі ст. 55 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Земельного кодексу України (далі ЗК України), до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. При цьому, як зазначено у ст. 16 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. Зі змісту частини 1 статті 17 ЛК України вбачається, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Відповідно до державного акту на право постійного користування серії І-ЗК № 000378 від 18.12.1996, виданого Ясінянському державному лісомисливському підприємству, Рахівською районною Радою народних депутатів Рахівського району Закарпатської області, зазначеному землекористувачу надається у постійне користування 32304,2 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для ведення лісового та мисливського господарства, відповідно до розпорядження голови Рахівської райдержадміністрації від 18.12.1996 №360. Згідно з листом ДП «Ясінянське ЛГ» № 584 від 02.08.2022 вбачається, що лісогосподарським підприємством не надавалось погодження на вилучення з постійного користування земельної ділянки з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299. Також, у розпорядженнях Рахівської РДА № 557 від 28.11.2008 та № 397 від 17.09.2009 відсутні відомості про вилучення земельної ділянки у землекористувача - ДП «Ясінянське ЛГ». Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №159-ДК/124/АП/09/01/-20 від 13.02.2020, складеного Головним управління Держгеокадастру у Закарпатській області, земельна ділянка з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 знаходиться на землях, наданих у постійне користування ДП «Ясінянське ЛГ», земельну ділянку передано у власність без вилучення у землекористувача чи/або припинення права постійного користування землею. Таким чином, розпорядження Рахівською РДА земельною ділянкою з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 площею 0,10 га без вилучення такої у землекористувача, свідчить про порушення ст. 149 ЗК України. Поряд з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 32 ЛК України районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними. З наведеного\~вбачається,\~що станом\~на момент\~виникнення спірних\~правовідносин,\~районні державні\~адміністрації мали\~повноваження лише\~щодо передачі\~у власність\~земельних лісових\~ділянок площею\~до 1\~га, лише у межах сіл, селищ, міст районного значення. Водночас, повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками за межами населених пунктів належали обласним державним адміністраціям, що узгоджується з п. 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України. Окрім наведеного, відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Водночас, Рахівською районною державною адміністрацією під час вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі у приватну власність [PERSON] спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. Зокрема, в розпорядженнях Рахівської районної державної адміністрації № 557 від 28.11.2008 та № 397 від 17.09.2009 відсутні відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 2123656200:08:001:0299 із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення особистого селянського господарства. Також,\~розпорядженням Кабінету\~Міністрів України\~№ 610-р\~від 10.04.2008\~«Про деякі\~питання розпорядження\~земельними лісовими\~ділянками» (в\~редакції на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~передбачалось,\~що з\~метою недопущення\~фактів порушення\~інтересів держави\~і суспільства\~під час\~відчуження та\~зміни цільового\~призначення земельних\~лісових ділянок\~Мінприроди,\~Мінагрополітики,\~Міноборони,\~ Держкомлісгоспу\~та Держкомзему\~до законодавчого\~врегулювання питань\~запобігання зловживанням\~у цій\~сфері зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Отже, стосовно земель лісогосподарського призначення закон установлює пріоритет державної, комунальної власності над приватною і, крім того, прямо забороняє органам виконавчої влади передавати їх у приватну власність, крім випадків, визначених законом. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України, складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб. Частиною 1 статті 22 ЛК України встановлений виключний перелік підстав припинення права постійного користування лісами. В силу вимог ч. 1 ст. 24 ЛК України права лісокористувачів охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної\~ділянки може\~вимагати,\~зокрема,\~усунення будь-яких\~порушень його\~прав на\~землю,\~навіть якщо\~ці порушення\~не пов`язані\~з позбавленням\~права володіння\~земельною ділянкою,\~захист прав\~громадян та\~юридичних осіб\~на земельні\~ділянки здійснюється\~шляхом: визнання\~прав; відновлення\~стану земельної\~ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав,\~і запобігання\~вчиненню дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав; визнання\~угоди недійсною; визнання\~недійсними рішень\~органів виконавчої\~влади або\~органів місцевого\~самоврядування; відшкодування\~заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 Земельного кодексу України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісогосподарського призначення всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Перебування земельної ділянки у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Отже, зайняття земельної ділянки лісового фонду з порушенням Земельного кодексу України, Лісового кодексів України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісогосподарського призначення. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 в аналогічній справі № 487/10128/14-ц провадження № 14-473 цс 19 (п. 81). Зазначені правові позиції є сталими у судовій практиці і незмінними (постанови Великої Плати Верховного Суду: від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц; від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15). Також, відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Цивільний оборот земельних ділянок лісогосподарського призначення є і був обмежений законодавчо з огляду, зокрема, на приписи ЗК України, ЛК України. Поряд з тим, ст. 21 ЗК України передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц, з якої вбачається, що порушення зміни цільового призначення є підставою для визнання недійсним рішень про передачу земельних ділянок лісового фонду у приватну власність. Таким чином, розпорядження голови Рахівської РДА № 397 від 17.09.2009 «Про затвердження проектів землеустрою, втрат сільськогосподарського виробництва та передачу у власність земельних ділянок, за межами населеного пункту» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для дачного будівництва на землях Ясінянської селищної ради, полонина Драгобрат, видане з порушенням ст. ст. 20, 56, 84 та 149 ЗК України, ст. 31, 57 ЛК України, суперечить розпорядженню Кабінету Міністрів України № 610-р від 10.04.2008, та, як наслідок, призвело до вибуття з державної власності земельної ділянки лісогосподарського призначення, а також до позбавлення права ДП «Ясінянське ЛГ» на користування такою, у зв`язку з чим, розпорядження у зазначеній частині є незаконним та підлягає скасуванню. Водночас, питання правомірності видачі державного акту на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого такий акт видано. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 (справа № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18) державні акти на право власності на земельні ділянки є документами,\~\~що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Отже, у разі скасування судом спірного розпорядження, підлягає також визнанню недійсним виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку. З огляду на викладене, захист інтересів держави, як власника спірної земельної ділянки, що вибула із володіння держави, у спірних правовідносинах здійснюється шляхом подання негаторного позову на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної власності, шляхом скасування в частині розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення її власнику - державі в особі уповноваженого органу. Так, з приводу уповноваженого державою органу на розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення слід зазначити, що у зв`язку з внесенням Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 змін до Земельного кодексу України, відповідно до п. п. «а» п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств). Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції від 27.05.2021) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Отже, з 27.05.2021 повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення належать до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації. Слід також зазначити, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, відповідні повноваження також належали до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Так, у рішенні від 27 листопада 2007 року у справі «Гамер проти Бельгії» (Hamer v. Belgium, заява № 21861/03) щодо зобов`язання заявниці знести заміський будинок, побудований у лісовій зоні, до якої застосовувалась заборона на будівництво, ЄСПЛ встановив наступне. Втручання у право заявниці на мирне володіння майном, яке стало результатом знесення її будинку за рішенням органів влади, було передбачене законом і переслідувало мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів шляхом приведення її у відповідність до плану землекористування, який визначав лісову зону, в якій будівництво не дозволялося. Стосовно пропорційності втручання, то питання захисту навколишнього середовища зумовлюють постійний і стійкий інтерес громадськості, а отже, і органів державної влади. Економічні імперативи та навіть деякі основні права, включаючи право власності, не повинні превалювати над екологічними міркуваннями, особливо якщо держава має законодавство з цього питання. Тому обмеження права власності були допустимими за умови, що між індивідуальними та колективними інтересами встановлений розумний баланс. Так, встановлено, що земельна ділянка, яка є предметом позову, належить до земель лісогосподарського призначення. Фактично відбулась незаконна безоплатна передача такої у приватну власність некомпетентним органом державної влади, без вилучення та зміни цільового призначення. При цьому визнання незаконним та скасування рішення органу державної влади, на підставі якого відповідна земельна ділянка незаконно була передана у приватну власність, а також визнання недійсним відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку є єдиним пропорційним і належним способом відновлення порушених інтересів держави у вказаному спорі. За таких обставин позов обласної прокуратури відповідає загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що скасування розпорядження голови Рахівської РДА про надання у власність земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки державі, яка належить до земель лісогосподарського призначення, не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про розподіл судових витрат таким чином. У даному позові прокуратура Закарпатської області є платником судового збору в сумі 15000,60 грн згідно з платіжним дорученням №980 від 23.09.2022. У позовній заяві зазначено, що прокуратурою сплачено за розгляд даного позову 7443 гривні, які прокурор просить стягнути з Відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури, тому відповідно до ст. 13, 141 ЦПК України саме ця сума підлягає стягненню на користь платника. Враховуючи, що саме дії Рахівської районної державної адміністрації в даному спорі, зокрема видання останньою незаконного розпорядження про передачу спірної земельної ділянки [PERSON] , призвели до необхідності звернення прокурором до суду за захистом державних інтересів для вирішення даного спору, тому суд вважає, що справедливим та підставним буде стягнути судові витрати саме з Рахівської районної державної адміністрації в користь прокуратури Закарпатської області - судовий збір в сумі 7443 грн, що був сплачений при подачі даного позову до суду.

Outcome: approved