Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Заявниця [PERSON] в особі представника - адвоката Кривошея О.Ю. звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просила суд встановити факт, що [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 01 січня 2001 року по 23 квітня 2022 року. Обґрунтовуючи заяву [PERSON] , посилається на те, що з 1999 року по 23 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 18 жовтня 2022 року заявницею була подана заява до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстова В.О. про прийняття спадщини та заведено спадкову справу № 6/2022. 01 листопада 2022 року [PERSON] отримала від вказаного приватного нотаріуса повідомлення про необхідність надання заявником документів, що підтверджують родинні то/або інші відносини з [PERSON] , оскільки в разі неподання відповідних документів заявнику буде відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. У зв`язку з цим виникла необхідність звернутися до суду із вказаною заявою. Заявниця вказує, що 1999 році познайомилася з [PERSON] , у них зав`язалися теплі відносини та невдовзі вони почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] . За вище вказаною адресою розташований будинок, який на праві власності належить [PERSON] . З 27 лютого 2001 року і по день смерті [PERSON] , з дозволу [PERSON] був зареєстрований у даному будинку. Заявниця вказує, що за весь час спільного проживання спільно вели господарство, мали спільний бюджет, купували для сумісного проживання речі, дбали один про одного, підтримували морально та матеріально, жили в мирі, злагоді, вважали себе подружжям. [INFO] [PERSON] помер. Організацію та оплату послуг з поховання [PERSON] здійснила та оплатила [PERSON] 14.11.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити провадження у справі, призначити підготовче засідання та витребувати у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстова В.О. нотаріально завірену копію спадкової справи № 6/2022, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 10.01.2023 року приватним нотаріусом Селіверстовим В.О. через канцелярію суду надано матеріали спадкової справи № 6/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 06.03.2023 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено закрити підготовче провадження у справі та викликати в судове засідання свідків. 01.05.2023 року заявниця в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити. 01.05.2023 року представник заявниці в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити. 01.05.2023 року заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 27 лютого 2001 року і по день смерті [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за місцем реєстрації заявника, що підтверджується копією паспорта [PERSON] та копією Будинкової книги домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 29 квітня 2022 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 118. Після смерті [PERSON] , [PERSON] взяла на себе витрати щодо організації та проведення поховання останнього, сплативши витрати пов`язані з його захороненням, що підтверджується товарним чеком № 4 від 26 квітня 2022 року та рахунком № 12 від 23 квітня 2023 року. Допитані 01.05.2023 року у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з 2021 року по 23 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. У період спільного проживання вони вели спільне господарство, робили ремонт, придбавали продукти, побутові речі, техніку, піклувалися один про одного. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15.12.2005 року [PERSON] уклав кредитний договір з АБ «Експрес-Банк» № 70-05/п, в якому зазначив своє місце проживання: [ADDRESS] . За порукою виконання зазначеного кредитного договору був укладений в той же день між АБ «Експрес-Банк» та [PERSON] , а саме договір поруки № 70-05/пр.. Додатковим підтвердженням їх родинного зв`язку є копія ліцензії на перевезення пасажирів і вантажів № 125660 від 19.01.2005 року, а також реєстрація [PERSON] себе як суб`єкта підприємницької діяльності у 2004 році, де вказана їх спільна з [PERSON] адреса проживання: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Тлумачення ч. 1 ст. 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Надані заявником докази є належними та допустимими, з точки зору закону, її проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявності спільного побуту, спільних друзів, спільного відпочинку, придбання ними послуг та ведення спільного господарства. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як встановлено при розгляді справи, встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу дасть заявниці підстави для реалізації свого права на прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] . Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved