Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Представник позивача адвокат Іваненко К.О. звернувся в інтересах [PERSON] з позовом до суду, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,6333 га, що розташована на території Строківської сільської ради Бориспільського району Київської області: на земельну ділянку площею 1,3965 га, кадастровий номер 3223387300:02:005:0230; на земельну ділянку площею 0,9294 га, кадастровий номер 3223387300:02:012:0066 та на земельну ділянку площею 1,3074 га, кадастровий номер 3223387300:02:012:0067. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 жовтня 2004 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Герасько С.І. було видано на ім`я позивача [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 3,6333 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території села Строкова Бориспільського району Київської області, після смерті [INFO] її матері [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 2945. З метою відчуження земельної ділянки позивач звернулася до Другої Переяславської державної нотаріальної контори. 22.09.2022 постановою державного нотаріуса Другої Переяславської державної нотаріальної контори Коляденка Я.В. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в нотаріальній конторі відсутні відомості про видачу на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2004, за реєстровим № 2945 та відсутні архівні примірники документів. Також внести виправлення щодо дати витрачання нотаріального бланку ВВО № 476852 з 12 листопада 2004 року на 30 жовтня 2004 року в Єдиному реєстрі спеціальних нотаріальних бланків нотаріальних документів та підтвердити вчинену нотаріальну дію не є можливим. У зв`язку з цим неможливо видати дублікат вище вказаного свідоцтва про право на спадщину. Дані обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 07.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 27.03.2023. Ухвалою суду від 27.03.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 10.04.2023. 10.04.2023 розгляд справи відкладено до 01.05.2023, 09.05.2023 у зв`язку з неявками сторін. Представник позивача - адвокат Іваненко К.О. в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Студениківської територіальної громади Бориспільського району Київської області в особі Студениківської сільської ради сільський голова Лях М. позовні вимоги визнала повністю, не заперечуючи проти їх задоволення. Згідно з положеннями частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВО № 476852 від 30 жовтня 2004 року, виданого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Герасько С.І. вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку загальною площею 3,6333 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території села Строкова Бориспільського району Київської області. Зареєстровано в реєстрі за № 2945. Із копії інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів слідує, що бланк серії та номер: ВВО 476852, код витрачання бланка: свідоцтво про право на спадщину, який був витрачений нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної ДНК Герасько С.І. містить дату витрачання бланка: 12.11.2004. Належність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 3,6333 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території села Строкова Бориспільського району Київської області підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 028570 від 01.09.2003, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 137. Копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 3211486362018 від 18.04.2018, № НВ 3211486652018 від 18.04.2018 та № НВ 3211486542018 від 18.04.2018 підтверджується, що підставою для виникнення у [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1,3965 га, кадастровий номер 3223387300:02:005:0230; на земельну ділянку площею 0,9294 га, кадастровий номер 3223387300:02:012:0066, на земельну ділянку площею 1,3074 га, кадастровий номер 3223387300:02:012:0067, є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2004, 2945. 22.09.2022 постановою державного нотаріуса Другої Переяславської державної нотаріальної контори Коляденка Я.В. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в нотаріальній конторі відсутні відомості про видачу на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2004, за реєстровим номером 2945 та відсутні архівні примірники документів. Зважаючи на те, що державним нотаріусом позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, суд констатує наявність права позивача на звернення до суду з вимогою про визнання за нею права власності. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституцією України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями частинами 1 та 2 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.06.2015 № 6-318цс15, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Отже, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України судом не вирішувалось, оскільки позивач не претендувала на їх стягнення.

Outcome: approved