Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

06\~квітня 2023\~року до\~суду надійшов\~позов [PERSON] ,\~поданий його\~представником адвокатом\~Жулинським М.А.,\~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~управління активами», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просили визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №37296, вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., яким задоволено вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 22024,28 грн. А також просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1073,60 грн., по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 14 квітня 2022 року державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Суми) Шлюєвою А.О. відкрито виконавче провадження №68799795 з примусового виконання виконавчого напису №37296, вчиненого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 22024,28 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою у зв`язку з тим, що не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] не укладав кредитної угоди з жодною фінансовою установою. За таких обставин до суду було подано позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07.04.2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, що проводиться в межах виконавчого провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Жупинський М.А. не з`явилися, представник позивача просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. До початку розгляду справи по суті надали заяву, в якій визнали позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При розподілі судових витрат просили врахувати вимоги ст.142 ЦПК України, що при визнанні позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. просили залишити без задоволення, оскільки розділяючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа Крюківський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З письмових матеріалів вбачається, що 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №37296, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» на підставі Договору факторингу №1911 від 19 листопада 2021 року відступлено право вимоги за Кредитним договором №1465416 від 21 лютого 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] , за період з 18.11.2021 року по 22.12.2021 року включно, в розмірі 6850,00 заборгованість за тілом кредиту, 15124,28 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, загальна сума 22024,28 грн. На виконання виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шлюєвою А.О. 14 квітня 2022 року у виконавчому провадженні №68799795 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній договір відступлення права вимоги за кредитним договором, укладений між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», письмові повідомлення, направлені [PERSON] про відступлення прав вимоги, підтвердження отримання позивачем зазначених вище вимог. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Крім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склались між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. У своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, суду не доведено факт отримання позивачем повідомлень-вимог про наявність такої заборгованості та повідомлень про зміну кредитора, про нотаріальне посвідчення кредитного договору. Не додано розрахунок заборгованості, що унеможливлює встановлення часу її виникнення, а відповідно унеможливлює перевірку звернення до нотаріуса в межах строку позовної давності. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки нотаріусу не надано жодних підтверджень щодо наявності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем, щодо наявності у відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прав стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1465416, укладеним 21 лютого 2021 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», щодо стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, визначеної законом, тому суд приходить до висновку, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не мав документів на підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами». А тому оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). В ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже положення ст.142 ЦПК України стосуються лише судових витрат на судовий збір за подання позову, і не стосуються судових витрат на судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. З огляду на наведене, враховуючи, що позов задоволено та відповідач його визнав до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 536,80 грн. за подання\~позовної заяви,\~536,80\~грн.\~за подання\~заяви про\~забезпечення позову,\~а також повернути позивачу [PERSON] з Державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У статті 59\~Конституції\~України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.15\~ЦПК\~України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями ч.1, п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.3 ст.137 ЦПК України). В ч.4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю\~справи\~та\~виконаних\~адвокатом\~робіт\~(наданих\~послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, \~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже,\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судові витрати. При цьому зазначено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, який складається із судового збору в сумі 1640,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., виходячи з вартості нормо часу 500,00 грн./1 год. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача адвокат Жупинський М.А. надав до суду: 1) Договір №16/03-23 про надання правової допомоги від 16 березня 2023 року, укладений між ним та [PERSON] , відповідно до п.3 якого за надання адвокатом правничої допомоги клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 2000,00 грн.; акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30 березня 2023 року до Договору №16/03-23 про надання правової допомоги від 16 березня 2023 року; квитанція до прибуткового касового ордеру №29/03 від 29 березня 2023 року про оплату наданих послуг за Договором №16/03-23 про надання правової допомоги від 16 березня 2023 року в сумі 2000,00 грн. Згідно акту прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30 березня 2023 року до Договору №16/03-23 про надання правової допомоги від 16 березня 2023 року, адвокатом виконані наступні роботи (надані послуги): складено та відправлено адвокатські запити до Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та приватного нотаріуса Солонець Т.М. про надання завіреної копії виконавчого напису та копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис 1,0 год.; складання клопотання про витребування доказів 0,5 год.; складання та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса №37296 від 22.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню 2,5 год. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Даний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Кожна особа має право на звернення до суду за захситом своїх порушених прав (ст.4 ЦПК, ст.6 Конвенції про захсит прав людини та основоположних свобод). Закон не вимагає проведення досудового врегулювання спору. З огляду на викладене, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. відповідають критеріям розумності та є співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами та розміром позовних вимог. За вказаних обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved