Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У березні 2023 із позовною заявою до суду звернувся [PERSON] який просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] вбиральнею літ. «Е» та колодязем № 4 шляхом надання вільного доступу та розблокування хвіртки та гаражем літ. «В» шляхом знесення частини паркану, яка перешкоджає заїзду до нього автомобілем, за адресою: [ADDRESS] . Мотивував тим, що позивач із відповідачкою володіють на праві власності по 1/2 частки житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд. Відповідачка систематично чинить перешкоди у здійсненні права власності, зокрема обнесла парканом належні їй 0,0510 га земельної ділянки, зробила у паркані хвіртку, яку заварила, тим самим позбавивши його права користування належним йому 1/2 частки колодязя та вбиральні. Також через паркан не може заїжджати у гараж який йому належить. Позивач звертався до органів поліції проте вказані дії не дали бажаного результату, що і зумовило звернутися із позовом до суду. Ухвалою суду від 17.03.2023 вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка надала відзив у якому проти позову заперечила, зазначила, що із відповіді наданої працівниками поліції не випливає, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні належним позивачу господарськими будівлями та спорудами. Сторони уклали договір про поділ спільного майна подружжя згідно якого кожен набув права особистої приватної власності, а 24.06.2022 сторони уклали договір поділу земельної ділянки яким погодили порядок поділу земельних ділянок [ADDRESS] . У жовтні 2022 року відповідач за власні кошти за погодженням із позивачем на своїй земельній ділянці встановила паркан, це було зумовлено тим, щоб уникнути конфліктів із позивачем. Також [PERSON] за власні кошти придбала насос та провела водопостачання, яке підведено до будинку відповідача. З огляду на вище зазначене просила у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 29.11.2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис №427. 24.12.2018 року сторони уклали договір про поділ спільного майна подружжя. Згідно вказаного договору та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно: [PERSON] набув права особистої власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, яка складається з: кімнати 1-3, в житловому будинку позначеному на плані літ. «А», площею 33,8 кв. м ; літньої кухні літ. «Б», тамбура літ. «б»; погріба літ. «п/Б» гаража літ. «В»: оглядової ями літ. «о/я»; та по 1/2 частці земельних ділянок. 24.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір поділу земельної ділянки яким погодили порядок поділу земельних ділянок садиби [ADDRESS] , згідно якого кадастровий номер: 0510137000:03:063:0140, площею 0.1000 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка), яка використовується за своїм цільовим призначення: у власність [PERSON] переходить земельна ділянка площею 0,0490 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель; у власність [PERSON] переходить земельна ділянка площею 0,0510 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому вказаним договором сторони не передбачили право спільного користування земельною ділянкою для користування кожним 1/2 убиральні літ. «E», 1/2 колодязя № 4. Так, за кадастровим номером: 0510137000:03:063:0140, площею 0.1000 га у власність [PERSON] , перейшла земельна ділянка, площею 0,0490 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510137000:03:963:0141 площею 0.0048 га для ведення садівництва; [PERSON] з земель кадастрового номеру 0510137000:03:063:0140 площею 0.0510 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; з земель кадастрового номеру 0510137000:03:963:0141 - 0.0028 га для ведення садівництва. Суд не бере до уваги технічний паспорт на садибний житловий будинок за 2016 рік так як він не містить актуальної інформації в тому числі, щодо розподілу майна подружжя згідно договору від 24.12.2018 року та договору поділу земельної ділянки. Згідно листа т.в.о. заступника начальника поліції Тарнауз О.А. звертався з приводу непорозуміння з колишньою дружиною [PERSON] . Проте з листа не випливає, яка причина непорозуміння між колишнім подружжям. Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги відсутність доказів порушення відповідачем умов договору поділу земельної ділянки, садиби [ADDRESS] (кадастрові номери 0510137000:03:063:0140 , 0510137000:03:963:0141). Згідно договору поділу земельної ділянки сторони визначили, що [PERSON] належать землі з кадастровим номером 0510137000:03:063:0140 площею 0.0510 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; з земель кадастрового номеру 0510137000:03:963:0141 площею 0.0028 га для ведення садівництва. [PERSON] , перейшла земельна ділянка, площею 0,0490 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510137000:03:963:0141 площею 0.0048 га для ведення садівництва. Договором поділу земельної ділянки сторони не встановили спільне користування земельною ділянкою для користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності - убиральнею літ. «E», колодязем № 4. (згідно договору поділу спільного майна подружжя від 24.12.2018 року). Стосовно позовних вимог про розблокування хвіртки із гаражем позначеної літ. «В» шляхом знесення частини паркану, який перешкоджає заїзду до нього автомобілем суд вважає, що сторони врегулювали свої права власності шляхом укладення договору поділу земельної ділянки, який на разі є дійсним правочином. Позивач не надав доказів порушення відповідачем умов укладеного договору. Позивач не вправі висувати вимоги, які б суперечили укладеному договору без його скасування чи визнання не дійсним. Суд вважає, що позивач не втратив можливість користування майном, що перебуває у спільній частковій власності та іншим належним йому майном шляхом укладення договору земельного сервітуту. На разі, позивач не надав суду доказів порушення його прав власності відповідачем. Тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити. В силу т. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed