Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем по справі, який було зареєстровано 05 листопада 2011 року відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2002. В даному шлюбі народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2021 року (справа № 607/19421/21) шлюб між ними розірваний, яким встановлено, що спільне життя між нами не склалося, припинилися подружні стосунки, ми перестали вести спільне господарство та сім`я наша фактично розпалась і шлюб носив формальний характер. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу жодних питань щодо поділу майна не вирішувалося. Жодних договорів про поділ майна, що належить нам на праві спільної сумісної власності між нами не укладалося. За час перебування у шлюбі, ними було набуто спільне майно, а саме, двокімнатна квартира [ADDRESS] . На сьогоднішній день відповідач по справі проживає окремо від них з дітьми за адресою: [ADDRESS] , жодних витрат по утриманню житла не несе. Оскільки дане майно було придбане в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ., а також, просить судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому, не заперечує щодо заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду прийнято до розгляду справу та продовжено розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що 05.11.2011 між сторонами по справі зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 05.11.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 2002. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2021 шлюб між сторонами по справі було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно видане 22.12.2017 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1648, та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 30.11.2017 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1733. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 325122632 від 08.03.2023 вбачається, що квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: [NUMBER] , яке видане 15.09.2014 державним реєстратором Гриндою О.Я., належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , оскільки дане майно було придбане в період шлюбу, а тому, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Чинним законодавством України встановлено, що «сім`єю» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved