Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява представника Уравління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до [PERSON] про повернення надмірну виплачених державних коштів, відповідно до змісту якої просить стягнути з [PERSON] на користь Уравління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області надміру сплачені кошти в сумі 1 672,56 грн та сплачену суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.08.2018 відповідачка звернулась до Уравління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям на сина [PERSON] , [INFO] , на період з 01.08.2019 по 31.01.2019, щомісячно. Проте відповідачка внесла недостовірні відомості в декларації щодо доходів членів сім`ї, а саме: її чоловіка. Відповідачкою не було внесено відомості щодо цивільно-правового договору з березня по травень 2018 року. Просить суд стягнути з відповідачки надміру сплачені кошти. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. У судове засідання відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що 28.08.2018 відповідачка звернулась до Уравління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 4-5). Разом із завою відповідачка подала декларацію про доходи та майновий стан осіб, яку приєднали до заяви про призначення допомоги на дітей одиноким матерям (6-7). Згідно з рішенням Уравління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області «Про призначення допомоги сім`ям з дітьми» від 07.09.2018 [PERSON] призначено допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) з 01.08.2018 по 31.01.2019 в розмірі 1 755,29 грн на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Судом встановлено, зі слів представника позивача, що відповідачка має заборгованність перед позивачем у розмірі 1 672,56 грн. Відповідно до протоколу від 20.03.2019 заборгованність [PERSON] становить 1 672,56 грн (а.с. 12). Позивач неодноразово направляв відповідачці [PERSON] повідомлення про надміру виплачені кошти і про необхідність їх повернення. Разом з тим, будь-яких доказів, про те, що відповідачка отримувала ці повідомлення позивачем суду надано не було. Згідно абзацу 1 статті 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. За змістом пункту 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подається, зокрема, заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, мають право перевіряти матеріальний стан сімей з дітьми. Судом встановлено, що на підставі рішення Уравління соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 07.09.2018 відповідачці було призначено допомогу одиноким матерям (з урахуванням доходів) з 01.08.2018 по 31.01.2019 в розмірі 1 755,29 грн на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно положень ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Крім того, положенням ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Законодавцем передбачені два винятки із правила, встановленого ст. 1215 ЦК України, щодо обов`язку повернення безпідставно набутих заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, пенсій, допомог, а саме: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені ст. 1215 ЦК України, для стягнення з відповідача суми надміру перерахованих коштів у вигляді державної соціальної допомоги одиноким матерям у розмірі 1 672,56 грн, а саме: що відповідач вчинила недобросовісні дії з метою отримання державних соціальних виплат та свідомо подала недостовірні відомості для їх отримання, що виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з їх повернення. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed