Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що 12.08.2016 між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON] . Відповідач, разом з позивачем, однією сім`єю прожили лише чотири місяці, після чого чоловік зібрав свої речі та поїхав. З того часу, як відповідач залишив сім`ю, більше про нього позивачу нічого не відомо. 02.07.2018 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше 50% для дитини відповідного віку, щодо місяця до його повноліття. Рішенням Ніженського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.02.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідач не цікавиться своїм сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, матеріально сина не забезпечує, також не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не турбується про нього, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Хлопчик зовсім не знає, а ні батька [PERSON] , а ні родину по батьковій лінії, а саме, свого дідуся, бабусю, тітку тощо. Батьки колишнього чоловіка, онука [PERSON] жодного разу в житі не бачили, не цікавились його життям, ніколи не телефонували позивачу, не вітали дитину з Днем народження, не дарували подарунки. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат Кривенко І.М. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Разом з цим, від представника було надано висновок виконкому, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №457 (а.с. 12) підтверджено, що батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідач. Рішенням Ніженського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.02.2019 (а.с. 10-11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. 02.07.2018 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше 50% для дитини відповідного віку, щодо місяця до його повноліття (а.с. 13). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №519 (а.с. 47) встановлено, що позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51-53). Також встановлено, що позивач повністю займається вихованням дитини та її утриманням. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не зустрічається та не спілкується з дитиною, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не цікавиться життям та здоров`ям дитини (а.с. 54, 55, 103, 106, 107). Разом з цим, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 56) вбачається, що відповідач не сплачує аліменти на утримання свого сина відповідно до виконавчого листа №740/2144/18, а тому, станом на 01.07.2022 утворилася заборгованість в сумі 137225,95 грн, у зв`язку з чим 11.09.2020 були внесені відомості до ЄРДР за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України (а.с. 57). Згідно з висновком виконкому Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування від 16.02.2023 №01.1-21/57 (а.с. 45-46) вбачається, що виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка батька щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов`язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи. У судовому засіданні доведений факт, що відповідач долею свого сина не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні. Разом з цим, дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлений батьківських прав у відношенні до своєї дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved