Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

В листопаді 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ковтун А.В. звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50 843 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що в провадженні СУ ГУНП в Київській області знаходились матеріали кримінального провадження №12018110000000612 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що 23.10.2018 приблизно о 19 год.35 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Нonda Accord», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Пушкіна, поруч з перехрестям вул. Котовського та вул.. Пушкіна в смт. Борова Фастівського району Київської області, в напрямку села Мотовилівка, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , котрий перетинав проїзну частину з права на ліво, відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. За результатами досудового розслідування, постановою слідчого від 29.07.2022 було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС». Тобто, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідає й за випадкове її завдання. При цьому відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , що спричинило смерть останнього, знаходиться у причинному зв`язку з керуванням [PERSON] автомобілем «Нonda Accord», д.н.з. [NUMBER] , який є джерелом підвищеної небезпеки. Також, позивач вважає, що в зв`язку зі смертю батька [PERSON] їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 1 000 000 грн. Крім цього, позивачем витрачено кошти на поховання, які складаються з ритуальних товарів та витрат пов`язаних з встановленням пам`ятника. Однак, позивач бажає стягнути кошти лише за ритуальні товари в розмірі 6 167 грн. Також, позивач зверталася до АТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування, але її заява не була розглянута страховиком. Ухвалою судді від 13 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 11 січня 2023 року відповідач ПрАТ «Страхова Група «ТАС» подав відзив на позовну заяву та клопотання, в якому просив закрити провадження в частині позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення 22 338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди. У відзиві відповідач посилається на наступні обставини. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] так як і [PERSON] . Станом на день настання ДТП (23.10.2018) 12 мінімальних заробітних плат становлять 44 676,00 грн., які мають ділитися рівними частинами між доньками [PERSON] та [PERSON] , тому належна позивачу сума страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяна смертю батька, становить 22 338 грн. Після отримання ПрАТ «Страхова Група «ТАС» заяви про досудове врегулювання спору, 13.10.2022 виплатило [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька в розмірі 22 338 грн. Що стосується стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь [PERSON] 6 167 грн. страхового відшкодування витрат на поховання, то згідно договору-замовлення від 24.10.2018, до якого видано товарний чек від 24.10.2018, витрати на поховання в розмірі 6 167 грн. були понесені [PERSON] , тому 17.10.2022 ПрАТ «Страхова Група «ТАС» сплатило [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю іі батька в розмірі 22 338 грн. та витрати на поховання в розмірі 6 167 грн. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року продовжено підготовче провадження строком на 30 днів. Ухвалою суду від 15 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судові засідання жодного разу не з`явились, належним чином були повідомлені про дати судового розгляду, на адресу суду позивач через електронну пошту направлялись заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з неможливістю отримання нею безоплатної правової допомоги. Суд, з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи (позов подано до суду 14.11.2022) вважав за можливе розглянути справу по суті без участі позивача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, пояснила, що проти неї було відкрито кримінальне провадження по факту ДТП, але постановою слідчого закрито в зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Просила в позові [PERSON] відмовити. Відповідач ПрАТ «Страхова Група «ТАС» висловив свою думку у відзиві, тому в судове засідання не з`явився. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Київській області знаходились матеріали кримінального провадження №12018110000000612 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що 23.10.2018 приблизно о 19 год.35 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Нonda Accord», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Пушкіна, поруч з перехрестям вул. Котовського та вул.. Пушкіна в смт. Борова Фастівського району Київської області, в напрямку села Мотовилівка, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , котрий перетинав проїзну частину з права на ліво, відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС». За результатами досудового розслідування, постановою слідчого від 29.07.2022 було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП 10.08.2019 та провина в ньому [PERSON] підтверджуються постановою від 19.09.2019, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України. Проте, право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення має потерпілий та цивільний позивач. Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду до відповідача [PERSON] та обґрунтовуючи розмір моральної шкоди в сумі 1000000 гривень посилається на те, що після смерті батька вона перенесла значний моральний біль, емоційний стрес, а також їй довелось самостійно шукати грошові кошти на поховання. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, які полягають у тому, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини:наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем, не доведено факт завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідача-1, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди. Отже, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 гривень.не підлягають задоволенню. Крім цього, позивач [PERSON] заявляє, що є донькою померлого [PERSON] , проте матеріали справи не містять підтверджуючих документів. При цьому, матеріали справи свідчать про фактичне заподіяння шкоди іншій особі, яка визнана у кримінальному провадженні потерпілою. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 29.07.2022, (а.с.25-32), в якості потерпілої у кримінальному провадженні була допитана [PERSON] . В якості свідка була допитана [PERSON] (позивач). Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Оскільки, позивач по справі не є потерпілою у кримінальному провадженні № №12018110000000612 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а отже відсутні докази завдання останній шкоди, то відповідно і відсутні підстави для задоволення позову, який є недоведеним та необґрунтованим в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] . Щодо позовних вимог позивача до ПАТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, то суд дійшов наступних висновків. Згідно п. 2.1 ст. 2 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно п.27.3 ст.27 Закону № 1961-ІУ: «Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами». [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Бюро записів актів цивільного стану м. Куйбишев (а.с.10). Як було зазначено вище, позивач [PERSON] заявляє, що є донькою померлого [PERSON] , проте матеріали справи не містять підтверджуючих документів. Станом на день настання ДТП (23.10.2018) 12 мінімальних заробітних плат (3 723 грн.) становлять 44 676 гривень, які мають ділитися рівними частинами між доньками [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим, належна позивачу сума страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька становить 22338 гривень, з розрахунку (44676,00грн:2=22338). 08.09.2022р. АТ «СГ «ТАС»(приватне) отримало заяву про досудове врегулювання спору, з якою було надано копію постанови про закриття кримінального провадження, що підтверджує настання страхового випадку за полісом №АМ 7120940 від 31.08.2018 р. 13.10.2022р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплатило [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька в розмірі 22 338 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 294127 від 13.10.2022 р. (а.с.73). При цьому, суд звертає увагу, що позивач, діючи недобросовісно, не повідомив суд про отримання суми страхового відшкодування. Щодо стягнення з відповідача-2, 6 167 гривень страхового відшкодування витрат на поховання, то згідно договору-замовлення від 24.10.2018 р., до якого видано товарний чек від 24.10.2018 р., витрати на поховання в розмірі 6 167 гривень були понесені [PERSON] . Згідно п.27.4 ст.27 Закону № 1961-IV: «Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку». Крім цього, 17.10.2022р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплатило [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її батька в розмірі 22 338,00грн та витрати на поховання в розмірі 6 167 гривень, а всього 28 505 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 294971 від 17.10.2022 р. (а.с.74). Тобто, фактично, в даному випадку, відсутній предмет спору з відповідачем-2. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що провадження в частині позовних [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову, понесені судові витрати покладаються на позивача, яким фактично і не було підтверджено належними доказами витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги.

Outcome: dismissed