Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

27.02.2023 [PERSON] в особі представника - адвоката Сікорського М.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.04.2012 у справі № 2/1421/1378/12; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.03.2012 у справі № 1421/485/12 було розірвано. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.04.2012 у справі № 1421/1378/12 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 22.03.2012 і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 33023622 від 21.05.2021. Визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, оскільки дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту тощо. Крім того, позивачка вказала, що вона має двох дітей від іншого шлюбу з [PERSON] , який замінив рідного батька для [PERSON] . З часу прийняття рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина прожитковий мінімум для дітей відповідного віку (від 6 до 18 років) збільшився. Відповідач протягом останніх десяти років в жодному місяці не сплачував аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2023 склала 101 778 грн 96 к. В даний час позивачка змушена утримувати сина [PERSON] самостійно. Крім того, відповідач жодним чином не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням сина, не спілкується з ним, не приймає участі в його вихованні. Тобто відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання та підготовку до самостійного життя. Після розірвання шлюбу з позивачкою він виїхав проживати в іншу область. Фактично дитина виховувалася матір`ю та її теперішнім чоловіком [PERSON] який відноситься до неї як батько. Ухвалою суду від 01.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у наданій справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою судом витребувано від органу опіки та піклування Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник до суду не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Сікорський М.М. надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та участі позивачки, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позов визнав повністю. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Кам`яномостівської сільської ради подав заяву про розгляд справи у відсутність представника сільради; підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Крім цього надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів. Частиною 4 статті 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем та винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 2009 року у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.03.2012 у справі № 2/1421/485/12. Від вказаного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.10.2010 батьками [PERSON] , [INFO] , дійсно є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.04.2012 у справі № 1421/1378/12, провадження № 2/1421/635/12, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 22.03.2012 і до повноліття дитини. 21.05.2012 за виконавчим листом № 2/1421/635/12, виданим на підставі вищевказаного рішення суду про стягнення аліментів, було відкрито виконавче провадження № 33023622. Відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2023 складає 101 778 грн 96 к., що підтверджується довідкою відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю (позивачкою) та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Полтавської гімназії Кам`яномостівської сільської ради № 2 від 17.01.2023. Окрім сина [PERSON] позивачка має ще двох дітей від іншого шлюбу: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Кам`яномостівською сільською радою № 18 від 19.01.2023. Стаття 192 СК України визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність заборони на законодавчому рівні змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зміна розміру аліментів може відбуватись у виді зміни способу їх стягнення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Отже, способом стягнення аліментів може бути їх присудження у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 року виклав висновок, в якому зазначено, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд вважає, що раніше визначений рішенням суду розмір аліментів занадто малий. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2012-2023 роках, швидких темпів зростання цін, визначений судом розмір аліментів не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, одязі, забезпеченні її розвитку тощо. Розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати сину, і який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає, що з урахуванням положень ст. 182 СК України мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що може бути більшим, ніж встановлена тверда грошова сума за існуючим судовим рішенням. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначенні ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідач є здоровою, працездатною особою, тобто може працювати і отримувати дохід, не має на утриманні інших осіб. Ним не надано заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитини, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Враховуючи наведене, необхідно змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми в розмірі 500 грн на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин позов в частині зміни способу стягнення аліментів підлягає задоволенню, а виконавчий лист, виданий за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.04.2012 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 грн слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] , [INFO] , також підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач протягом останніх десяти років в жодному місяці не сплачував аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 01.03.2023 склала 101 778 грн 96 к. Вказане підтверджується довідкою відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області. Як вбачається із довідки Полтавської гімназії Кам`яномостівської сільської ради № 2 від 17.01.2023, [PERSON] , [INFO] , у вихованні сина [PERSON] не приймає участі, не цікавиться навчанням, вихованням дитини, ніколи не з`являвся на батьківські збори, свята. Отже, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання та підготовку до самостійного життя. Вказане також підтверджується письмовими поясненнями свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] . Дитина в даний час проживає разом з матір`ю [PERSON] , двома сестрами та вітчимом [PERSON] , що підтверджується довідками та характеристиками Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Відповідач проживає в іншій області, ніде не працює, а тому матеріальну допомогу сину не надає. Вихованням та утриманням дитини повністю займаються лише мати та її чоловік, якого дитина сприймає як рідного. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України особу може бути позбавлено батьківських прав, якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та не здійснює батьківського піклування щодо свої малолітньої дитини: не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у її вихованні. Відповідно до ст.ст. 164, 165, 166 СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та не здійснюють батьківського піклування, передбачено застосування такої правової санкції, як позбавлення батьківських прав. За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved