Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У лютому 2020 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] з вимогою до ТОВ «ФК «Інновація», третя особа - [PERSON] про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, а саме просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 132 від 18.07.2007, укладений між [PERSON] та АБ «»Факторіал-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інновація» та кредитний договір № 132-В/05 від 18.07.2007, укладений між [PERSON] та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інновація». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 18.07.2007 між третьою особою та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого на сьогоднішній день є ТОВ «ФК «Інновація» було укладено кредитний договір № 132-В/05, який підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. Згідно умов кредитного договору третій особі повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США строком погашення до 18.07.2012 зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. Окрім того, з АБ «Факторіал-Банк» та позивачем було укладено договір поруки від 18.07.2007 за № 132. Просить вказані договори визнати недійсними з огляду на те, що порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам законодавства України та Інструкції про касові операції в банках України. Щодо порушення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач обґрунтовує тим, що вказаний вище кредитний договір та договір поруки було підписано під впливом обману з боку банку, а окрім того, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Перед укладанням договору Банк навмисно ввів позивача в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладення договору схем кредитування та інше. Окрім того, приховання під час укладення кредитного договору банком від позивача повної та об`єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що приводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту, та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би банкові - є беззаперечним обманом з боку банку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Скориставшись правом надання відзиву, від представника відповідача надійшов відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що твердження про те, що Банк не відкрив [PERSON] договір банківського рахунку взагалі при укладенні Договору кредиту № 132-В/05 від 18.07.2007 не відповідає дійсності, так як при укладенні Договору кредиту від 18.07.2007 за заявою [PERSON] між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладено два договори: договір № 1-2620/411 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в національній валюті від 18.07.2007 та договір № 1-2620/412 банківського рахунку для обслуговування кредитної заборгованості в іноземній валюті від 18.07.2007. Щодо укладення між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] . Договору поруки № 132 від 18.07.2007 вказує не те, що відповідно до п. 3 Договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до п. 3 Договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідно до п. 12 Договору поруки, сторони не мають права в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором або змінити його умови. Сторони домовились, що будь-які зміни до Основного зобов`язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності Поручителя за цим Договором, погоджуються між Позичальником та Банком самостійно без повідомлення Поручителя. Відповідно до п. 16 Договору поруки, Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору № 132-В/05 під заставу транспортного засобу від 18 липня 2007 року та повністю погоджується з цими умовами, про що свідчить особистий підпис [PERSON] . А отже твердження позивача, про те, що він не був ознайомлений у мовами кредитування не відповідає дійсності справи та вводить суд в оману. Щодо твердження позивача про збільшене нарахування відсоткової ставки, відповідачем зазначено, що вказане твердження не відповідає дійсності оскільки не містить докази та обставини на які позивач посилається, а отже їх розгляд не є доцільним у при розгляді даної справи. Щодо обізнаності [PERSON] про права та обов`язки покладеного на нього за Договором поруки № 132 від 18.07.2007, відповідач звертає увагу, що в своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що про наявність з боку Банку про реальну процентну ставку він дізнався лише 06.02.2019, після проведення розрахунку аудитором. Дане твердження не відповідає дійсності справи у зв`язку із наступним. Відповідно до п. 16 Договору поруки, Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами Кредитного договору № 132-В/05 під заставу транспортного засобу від 18 липня 2007 року та повністю погоджується з цими умовами, про що свідчить особистий підпис [PERSON] . Крім того згода на укладання Договору поруки № 132-В/05 від 18 липня 2007 року підписана також його дружиною [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року задоволено клопотання позивача та призначено незалежну судово-економічну експертизу за договором про надання кредиту №132-В/05 від 18.07.2007. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року, після надходження від Київської незалежної судового-ескпертної установи висновока експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, провадження поновлено. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив про їх задоволення. В судове засідання, призначене на 09.05.2023, представник позивача не з`явився, причини неявки невідомі, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнавала, просила відмовити в їх задоволенн. Подано заяву про розгляд справи без участі представника у судовому засіданні, яке призначено на 09.05.2023. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк» (надалі за текстом «Кредитодавець») та [PERSON] (надалі за текстом «Позичальник») укладено Договір кредиту № 123-В/05, відповідно до п. 1.1. якого Кредитодавець при наявності вільних Кредитних ресурсів налає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000,00 дол. США на строк з 18 липня 2007 року по 18 липня 2012 року (надалі за текстом «Кредит»), а Позичальник приймає його та зобов`язується повернути Кредит не пізніше встановленого цим пунктом строку, сплатити проценти за його користування, комісійні, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені цим Договором. 18 липня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк», [PERSON] (надалі - Поручитель) та [PERSON] укладено Договір поруки № 132. Відповідно до п. 1 Договору поруки № 132 поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику згідно з Кредитним договором № 132-В/05 під заставу автотранспорту від 18 липня 2007 року, у сумі 50 000,00 доларів США строком до 18 лютого 2012 р., з процентною ставкою 13 % річних нарахованих на залишок заборгованості за кредитом за їх використанням, комісії, штрафних санкцій та пені. Відповідно до п. 3 та п. 4 Договору поруки № 132 поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність Поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно Основного зобов`язанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими Основним зобов`язанням. Відповідно до п. 3.1.1. Договору кредиту № 123-В/05 кредитодавець зобов`язаний відкрити Позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 3.1.2 відкрити Позичальнику рахунок для сплати процентів за користування Кредитом № 22087003001188. Відповідно до п. 3.1.3 відкрити Позичальнику рахунок для сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитного рахунку № [NUMBER] . 26 грудня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» (надалі за текстом «Кредитодавець») та [PERSON] (надалі за текстом «Позичальник») укладено Додаткову угоду № 1 до Договору кредиту №132-В/05 під заставу автотранспорту від 18.07.2007. 30 грудня 2008 року між АБ «Факторіал-Банк» (надалі за текстом «Кредитодавець») та [PERSON] (надалі за текстом «Позичальник»), укладено Додаткову угоду № 2 до Договору кредиту №132-В/05 під заставу автотранспорту від 18.07.2007. 29 серпня 2014 року між ПАТ «ФІДОКОМБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» перейшли всі вимоги за Договором кредиту № 132-В/05 від 18.07.2007 року та Договором поруки № 132 від 18.07.2007. 15 квітня 2016 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» перейшли всі вимоги за Договором кредиту № 132-В/05 від 18.07.2007 року та Договором поруки № 132 від 18.07.2007. 15 травня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01. 22 липня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 15.04.2015. 20 серпня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Договір про відступлення права вимоги за договорами поруки № 20/08/2015/06, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» перейшли всі вимоги за Договором поруки № 132 від 18.07.2007. 22 вересня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року. 22 жовтня 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 4 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року. 03 листопада 2015 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 5 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року. 21 січня 2016 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 6 до Договору про відступлення права вимоги № 15/04/2015/01 від 22 вересня 2015 року. 15 квітня 2016 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про відступлення права вимоги за договорами поруки № 20/08/2015/06 від 20.08.2015. 29 березня 20017 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВЕРАЖ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ» укладено Договір про відступлення права вимоги № 170, відповідно до якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ» перейшли всі вимоги за Договором кредиту № 132-В/05 від 18.07.2007 року та Договором поруки № 132 від 18.07.2007. 26 квітня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 2-868/11 замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими листами № 2-868/11 від 19.05.2011 року на стягувача ТОВ «ФК «ІННОВАЦІЯ». Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи по даній цивільній справі № 3244 від 28 жовтня 2022 року надано наступні висновки: 1) В результаті проведеного дослідження, виходячи з умов на момент укладення договору кредиту №132-В/05 від 18.07.2007 встановлена сукупна вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання складає: реальна процентна ставка - 14,31%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору - 175 75,81 дол. США. 2) За результатами проведеного дослідження, згідно наданих документів, не видається за можливе встановити відповідність розміру щомісячного платежу за договором кредиту, відсотковій ставці, яка була визначена в розмірі 13,00 % річних у зв`язку з наступним: в матеріалах справи відсутня детальна інформація стосовно погашення заборгованості за відсотками на момент укладення кредитного договору; відсутні будь-які документи бухгалтерського обліку банку, які відображають облік здійснених операцій нарахування та погашення заборгованості за відсотками на рахунках бухгалтерського обліку; відсутні платіжні документи (квитанції) позичальника, які відображають погашення заборгованості за нарахованими відсотками. 3) Згідно норм п.4 гл.3 розд. ІІІ Постанови Правління НБУ №337 від 14.08.2003 «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» видача фізичним особам готівки іноземної валюти здійснюється за заявою на видачу готівки. Згідно п.1.8 розд. Постанови Правління НБУ №492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» наведено визначення поточного рахунку. В зв`язку з відсутністю в наявних матеріалах справи первинних документів та документів бухгалтерського обліку Банку, не можливо дослідити надання готівки іноземної валюти фізичній особі з рахунку № [NUMBER] за договором кредиту №132-В/05 від 18.07.2007. Відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу, згідно з частиною першою якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що висновок експерта для суду не є обов`язковим, він оцінюється у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положення ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом з тим, згідно положень ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Таким чином, виходячи із загальних умов кредитного договору, укладеного між сторонами, судом встановлено, що кредитний договір підписаний уповноваженими особами, сторонами узгоджені всі істотні умов договору, а саме розмір наданого кредиту, строк на який було надано позичальнику кредит, порядок його надання та погашення, розмір плати за користування позичальником кредитними коштами, права, обов`язки та відповідальність сторін кредитного договору. А отже твердження про те, що Банк не відкрив [PERSON] договір банківського рахунку взагалі при укладенні Договору кредиту № 132-В/05 від 18.07.2007 року взагалі не відповідає дійсності, так як при укладенні Договору кредиту № 132-В/05 від 18.07.2007, за заявою [PERSON] між АБ «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладено два договори. Зі спірного кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що банком або позивачем в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину позивач звернувся до банку з приводу роз`яснення йому положень договору, які були йому незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування. Окремо слід звернути увагу на те, що позивач також не скористався своїм правом щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору без пояснення причин. Враховуючи зазначене, суд вважає, що правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, як в цілому, так і в деяких його частинах, - немає. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду. У ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за своєю правовою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. Суд вважає, що підписуючи договір поруки позивач фактично погодився з передбаченими ним умовами, в тому числі і з п.п.2.1.1 договору, при цьому відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору кредиту № 132-В/05 під заставу автотранспорту від 18.07.2007, було змінено графік платежів, а саме: суму щомісячного платежу, тобто істотні умови щодо збільшення обсягу та терміну виконання зобов`язання не змінювались, а отже твердження позивача, про те, що він не був ознайомлений у мовами кредитування не відповідає дійсності. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Таким чином для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень абовизнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому. Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав необхідні документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. В ході розгляду справи судом встановлено, що спірний договір укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, та доказів зворотному матеріали справи не містять. При його укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі та договорі поруки. При цьому, кредитний договір не містить несправедливих умов договору, а тому правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні. Посилання позивача на наявність несправедливих умов кредитного договору, належними та допустимими доказами не підтверджено. Несправедливі умови договору мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, а позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що умови спірного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди йому, як споживачеві, а тому умови кредитного договору не можна вважати несправедливими. Крім того матеріали справи не містять відомостей, що позивач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, зокрема, щодо збільшення розміру відповідальності банку, можливості внесення змін та доповнень до даного договору, що свідчить про його згоду з умовами спірного договору. Доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням та під час укладення, всупереч ч.2 ст. 11 вказаного закону, позичальнику не було надано інформації про умови кредитування, суд вважає безпідставними, оскільки, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, суд приймає до уваги те, що позивач на момент укладення договору в 2007 році не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору, а з позовом про визнання його недійним звернувся до суду лише в 2020 році. Доводи позивача про те, що спірний кредитний договір за своїм змістом суперечить положенням законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, судом до уваги не приймаються, оскільки, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і умов кредитного договору та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те що обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, зокрема, щодо несправедливості умов кредитного договору, порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відносно нього, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки - необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed