Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, з урахуванням уточнених вимог про визнання недійсним договору поруки. Посилається на те, що 16.09.2008 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 204/08 на суму 50 000 доларів США. В забезпечення основного зобов`язання за кредитним договором, 16.09.2008 року було укладено договір поруки № 204/08-03 між [PERSON] , банком та позичальником. На день оформлення кредитного договору, позивачка [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника відділення №7 м. Хуст Ужгородської філії ВАТ «Укргазбанк», підписала кредитний договір та договір поруки. Таким чином, позивачка, будучи працівником банку, підписуючи кредитний договір, як представник позичальника, не мала права підписувати договір поруки як поручитель, оскільки в даному випадку вона представляє іншого контрагента. Тобто, одній і тій же особі забороняється представництво двох контрагентів у договірних відносинах. [PERSON] не мала права та достатнього обсягу дієздатності, як представник банку (кредитора), укладати із банком (кредитором) договір поруки як поручитель позичальника. Просить суд визнати недійсним договір поруки № 204/08-03 від 16.09.2008 року з моменту його укладення. В порядку передбаченому ЦПК України, представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Артимич М.М. надав відзив на позов, в якому заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на те, що [PERSON] на момент укладення Кредитного договору з [PERSON] перебувала на посаді начальника відділення №7 м. Хуст Ужгородської філії ВАТ «Укргазбанк», виконуючи свої функціональні обов`язки за довіреністю №298 від 27.05.2008р, підпунктом 2.5 пункту 2 якої передбачено, зокрема, що ВАТ АБ «Укргазбанк» уповноважує її від імені Банку укладати та підписувати кредитні договори з клієнтами на відкриття та обслуговування кредитних рахунків у національній та іноземних валютах згідно затверджених форм договорів. За договором поруки № 204/08-03 від 16.09.2008 р., [PERSON] виступала в ньому іншою стороною, а саме, фізичною особою - поручителем. [PERSON] , як фізична особа, у відповідності до чинного законодавства мала право виступити поручителем як за кредитними зобов`язаннями позичальника [PERSON] , що уклав з банком оспорюваний кредитний договір, так і за аналогічними кредитними зобов`язаннями інших позичальників банку. У оспорюваному договорі поруки позивач не виступила одночасно представником банку на стороні кредитора та безпосередньо поручителем, як фізична особа, тому в даному випадку відсутні порушення норм ст. 238 ЦК України. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави визнати договір поруки № 204/08-03 від 16.09.2008 р. недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] \~ не з`явилася. ЇЇ представник адвокат Фекете Р.М. подав заяву, в якій просить провести розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Артимич М.М. в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] \~ в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та неявки представника відповідача, третіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що 16.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі начальника відділення №7 м. Хуст, вул. Б.Хмельницького, 15 [PERSON] , діючої на підставі Положення про відділення №7 Ужгородської філії ВАТ АБ\~ «Укргазбанк» та в межах довіреності №298 від 27.05.2008 року та [PERSON] було укладено кредитний договір №204/08. В матеріалах справи наявна копія договору поруки № 204/08-03, укладеного 16.09.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] (поручитель), [PERSON] (позичальник). Відповідно до пункту 1.1, 1.2 зазначеного договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №204/08 від 16.09.2008 року, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит в сумі 50 000 доларів США на строк з 16.09.2008 року по 15.09.2015 року, зі сплатою\~ процентів за користування, з розрахунку 14.4 % відсотка річних, з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 та статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі статтями 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Поняття поруки закріплено у статті 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Виходячи із формулювання статті 553 ЦК України, договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя. Чинним законодавством також не встановлений обов`язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов`язань перед кредитором. Можливе також укладення договору поруки за участі трьох суб`єктів - кредитора, поручителя і боржника. Такому договору притаманні ознаки змішаного, оскільки ним врегульовуються різні відносини: по-перше, між кредитором і поручителем щодо встановлення обов`язку останнього відповідати за порушення зобов`язання боржником; по-друге, між боржником і поручителем про оплату послуг за надану поруку; по-третє, між усіма суб`єктами у визначенні питань стосовно окремих умов поруки (часткова відповідальність поручителя чи у повному обсязі, солідарна чи субсидіарна тощо). Звертаючись з позовом до суду у цій справі, як на підставу для визнання недійсним оспорюваного договору поруки позивач вказувала на те, що цей договір поруки\~ укладено з порушенням чинного законодавства, а саме [PERSON] , являючись працівником банку, не мала права підписувати договір поруки як поручитель в порушення ст. 238 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України\~ представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно із ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Тобто, правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють, незалежно від того, вчиняється такий правочин з перевищенням наданих представнику повноважень, чи без такого перевищення. У постанові від 01.12.2021 у справі № 908/3467/19 Верховний Суд вказав, що для цілей застосування частини 3 статті 238 ЦК України словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Верховний Суд у вказаній постанові відмітив, що у випадку укладення представником правочину з самим собою довіритель не повинен доводити, що цей правочин укладено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя. По суті, положення частини 3 статті 238 ЦК України надають довірителю право визнати недійсним відповідний правочин, незалежно від того на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору, його збитковості. Його укладення не в інтересах довірителя презюмується. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №\~ 923/876/16 вказано, що представник має завжди діяти у найкращих інтересах довірителя. Вчинення правочину щодо самого себе, тобто не в інтересах довірителя, а у своїх власних, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною 3 статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. Зазначене узгоджується також із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.05.2019 у справі № 401/2995/16-ц, від 10.11.2021 у справі № 757/50762/18-ц. З аналізу вищезазначених норм випливає, що [PERSON] , як фізична особа, у відповідності до чинного законодавства мала право виступити поручителем за кредитними зобов`язаннями позичальника [PERSON] , що уклав з банком кредитний договір. У оспорюваному договорі поруки позивач не виступила одночасно представником банку на стороні кредитора та безпосередньо поручителем, як фізична особа, тому в даному випадку відсутні порушення норм ст. 238 ЦК України. Відтак позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про порушення при укладенні договору поруки, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору поруки недійсним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору поруки недійсним. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed