Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач, [PERSON] ), звернулася до суду із позовом до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, (далі - відповідач), третя особа: Голова реорганізаційної комісії в особі Факторович Ліна Леонідівна (далі - третя особа, Факторович Л.Л. ) в якому просила суд стягнути з Бучанської районної державної адміністрації Київської області нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати в сумі 21150,56 гривень; компенсації при звільненні за 50 днів невикористаної відпустки 11447,90 гривень; вихідна допомога 5287,64 гривні; середній заробіток який складає 240,35 гривень за кожний день затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що у період з 06.05.2016 року по 30.04.2021 року вона, знаходилася у трудових відносинах з сектором культури, молоді, національностей та релігій Макарівської районної державної адміністрації Київської області на посаді бухгалтера-касира. За виконану роботу їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 21150,58 (двадцять одна тисяча сто п`ятдесят ) грн. 58 (п`ятдесят вісім) копійки. Згідно запису №13 у трудовій книжці серія [NUMBER] , та Наказу № 151 від 30.04.2021 року, року [PERSON] було звільнено з займаної посади в зв`язку з вивільненням та скороченням посади бухгалтера-касира сектору культури, молоді, національностей та релігій Макарівської районної державної адміністрації відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним наказом, була також передбачена виплата грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 50 календарних днів. Згідно розрахунку, що наданий позивачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 240,35 гривень. У зв`язку з тим, що Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 106 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 2643,82 грн. (240,35 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 109 днів /кількість робочих днів затримки розрахунку = 26 198,15 грн.). Саме така сума має бути стягнута з Відповідача 1 на користь Позивача. Ухвалою Макарівського районного суду від 07.02.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05.04.2023 року від відповідача у порядку, встановленому судом, надійшов відзив на позовну заяву, в якому спростовує, викладені у позові обставини та просить відмовити в задоволенні позовним вимог. Свою позицію з приводу вимоги про не виплачені нараховані грошові кошти при звільненні обґрунтовують тим, що 20.10.2021 року Рішення Бучанської районної ради восьмого скликання Київської області було передано кошти у вигляді міжбюджетного трансферту територіальній громаді Макарівської селищної ради у сумі 3 095 997 (три мільйони дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень) для погашення заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам відділу освіти, фізичної культури та спорту Макарівської районної державної адміністрації. В подальшому, відповідно до платіжного доручення № 3 від 11.11.2021 року та додатку до платіжного доручення - відомістю розподілу виплат ОВВ Сектор культури, молоді, національностей та релігії, Позивачці була виплачена заборгованість заробітної плати у розмірі 35 597,90 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень дев`яносто копійок). Що стосується вимог про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, вказують наступне: Відповідачеві як правонаступнику Макарівської районної державної адміністрації Київської області, стало відомо про затримку розрахунку при звільнені Позивачки вперше 05.08.2021 року. Не знаючи про те, що Позивач звернулась 11.10.2021 року за захистом своїх прав, Відповідач зробив усі можливі від нього дії для погашення заборгованості, тим самим виплатив 15.11.2021 року усі заборговані кошти, які мала виплатити Макарівська районна державна адміністрація Київської області. З огляду на вищевикладене, час затримки розрахунку становить 17 305, 20 (сімнадцять тисяч триста п`ять гривень двадцять копійок) (240,35 * 72 робочих днів (з 05.08.2021 року по 15.11.2021 року), а не 26 198, 15 гривень. Окрім того, звертають увагу Суду на те, що незрозумілими є твердження Позивача стосовно стягнення з Відповідача середнього заробітку, оскільки калькуляційні обрахунки Позивача мають чимало помилок, а саме: У зв 'язку з тим, що Відповідач не провів повний розрахунок при звільненні мене, та враховуючи те, що з моменту звернення до суду пройшло 106 робочих днів, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 2643,82 (240,35 гри, / середньоденна заробітна плата позивача/ 109 днів/ кількість робочих днів затримки розрахунку 26 198,15 грн). Отже, не є зрозумілим скільки в результаті робочих днів пройшло: 106 чи 109, та яку суму необхідно стягнути: 2643,82 чи 26 198,15 грн. Враховуючи вищевикладене, вважають, що вимога Позивача у стягненні нарахованої, але не виплаченої їх заробітної плати у сумі 21150,56 гривень, компенсації при звільнені за 50 днів невикористаної відпустки у розмірі 11447,90 гривень, вихідної допомоги у 5287,64 має бути залишена без задоволення, оскільки Відповідач виплатив заборгованість 15 листопада 2021 року, а середній заробіток за кожний день затримки по день фактичного розрахунку має бути зменшений. Третя особа: Голова реорганізаційної комісії в особі Факторович Л.Л. до суду заяв, клопотань не направляла, а тому справа розглядається за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 06.05.2016 року по 30.04.2021 року знаходилася у трудових відносинах з сектором культури, молоді, національностей та релігій Макарівської районної державної адміністрації Київської області на посаді бухгалтера-касира (а.с. 8-9). Згідно Наказу № 157-к від 30.04.2021 року, року [PERSON] було звільнено з займаної посади в зв`язку з вивільненням та скороченням посади бухгалтера-касира сектору культури, молоді, національностей та релігій Макарівської районної державної адміністрації відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним наказом, була також передбачена виплата грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 50 календарних днів (а.с.10). Відповідач відповідно до наданого відзиву на позовну заяву частково визнав те, що після звільнення [PERSON] вчасно не було проведено розрахунків. Відповідачеві як правонаступнику Макарівської районної державної адміністрації Київської області, стало відомо про затримку розрахунку при звільнені позивачки вперше 05.08.2021 року. Не знаючи про те, що позивач звернулась 11.10.2021 року за захистом своїх прав, відповідач зробив усі можливі від нього дії для погашення заборгованості, тим самим виплатив 15.11.2021 року усі заборговані кошти, які мала виплатити Макарівська районна державна адміністрація Київської області, що підтверджується відповідними квитанціями які долучені до відзиву. Таким чином, оскільки відповідач в порушення вимог закону при звільнені позивача не виплатив усі належні йому суми, що у свою чергу підтвердив представник відповідача, проте в подальшому виплатив ці суми, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про стягнення виплатити середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача нараховані, але не виплачені суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 17305,20 грн. (з 05 серпня 2021 року по 15 листопада 2021 року). Згідно положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язку працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховний Суд у постанові в справі № 359/4100/16-ц зазначив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Крім того, за правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця. Верховний суд визнав, що невиплата звільненому працівникові усіх сум, що належать йому від роботодавця або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Так, розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Враховуючи викладене, а також з огляду на поведінку відповідача, який сплатив заборгованість перед позивачем, суд приходить висновку про часткове задоволення позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме вважає за можливе заявлену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивача, зменшити з 26198,15 грн. до 17305,20 грн., беручи до уваги наведений відповідачем розрахунок, а саме (240,35 * 72 робочих днів (з 05 серпня 2021 року по 15 листопада 2021 року). Водночас, в задоволенні вимог щодо стягнення не виплачених нарахованих грошових коштів при звільненні має бути відмовлено. Крім того відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору. Позивач звернувся до суду з двома вимогами: стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати, проте позовні вимоги задоволено частково, а відтак судовий збір складає в даному випадку пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: 245 грн.16 коп.

Outcome: partial