Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 7 000,00 грн щомісячно, починаючи з 10 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , однак своїх батьківських обов`язків з утримання дітей не виконує, а дитина повністю знаходиться на її утриманні. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду від 24.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 05.10.2022. 05.10.2022 судове засідання відкладено на 17.10.2022. 17.10.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в місті Києві. 02.12.2022 судове засідання призначено на 21.12.2022. 21.12.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у будівлі суду, розгляд справи призначено на 20.01.2023. 20.01.2023 представник відповідача надав суду довідку Військової частини № [NUMBER] про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 30.09.2022, реєстр застрахованих осіб Пенсійного фонду України, виписку по карті [PERSON] , відповідно до якої відповідач перераховував на рахунок [PERSON] кошти за період з 30.10.2021 по 03.08.2022 та копію військового квитка [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.01.2023 витребувано у Міністерства оборони України відомості про розмір грошового забезпечення солдата [PERSON] за період часу з 30.09.2022 і по дату надання відповіді та відкладено розгляд справи на 27.02.2023. 27.02.2023 розгляд справи відкладено на 13.04.2023. 13.04.2023 розгляд справи відкладено на 25.04.2023. Станом на дату розгляду справи витребувувані судом документи від Міністерства оборони України не надійшли. У судове засідання сторони не прибули, позивач подавала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, одна в судовому засіданні 20 січня 2023 року, представник відповідача вказав, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів, але частково в сумі 3000,00 грн, а також зазначав, що ним періодично починаючи з 30.10.2020 сплачувались на рахунок позивача кошти на утримання дитини, що в свою чергу не заперечувала позивач. Суд, врахувавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріали справи докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.03.2012, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1077, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказано [PERSON] та [PERSON] . Як вказує в позовній заяві позивач дитина проживає разом з нею та знаходить на повному її забезпеченні, згоди з відповідачем щодо утримання дитини вона не дійшла, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував факт проживання дитини з позивачем. Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України [PERSON] є застрахованою особою та роботодавець за звітні періоди 2013, 2014, 2020, 2021 та 2022 років сплачував до пенсійного фонду страхові внески за [PERSON] . Згідно із довідкою Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 27.11.2022 № 1516 [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 30.09.2022. Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як передбачено статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (стаття 13 ПК України) При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, згідно з статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження розміру доходів відповідача як за час, що передував зверненню позивача із позовом у цій справі, так і під час розгляду справи, і такі докази не надані відповідачем на підтвердження його доводів про необґрунтованість розміру аліментів. Оцінюючи надані представником відповідача відомості з реєстру застрахованих осіб у сукупності з доказами перерахування позивачеві коштів, за відсутності будь-яких інших пояснень відповідача щодо джерел коштів на його проживання, суд вважає сам лише такий доказ недостатнім для висновку про неможливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Суд також враховує, що відповідач є особою працездатного віку, є військовослужбовцем, відомостей про стан здоров`я відповідача та наявності у нього на утриманні інших осіб матеріали справи не містять. Водночас, оцінивши у сукупності доводи сторін та надані ними докази, враховуючи вік дитини, розмір прожиткового мінімуму на її утримання, а також відсутність у матеріалах справи будь-яких доведених відомостей про порядок утримання дитини та спосіб її життя, беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд вважає, що аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі 4500 гривень будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини, відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню умов життя, необхідних для розвитку дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей та не поставлять відповідача в завідомо скрутне становище. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial