Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем. 5 листопада 2021 року відповідач без згоди дружини продав належну позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] за 555000,00 грн. При укладенні договору використав довіреність, видадану раніше. Вважає, що має право на компенсацію 50% вартості проданої квартири. Тому просить стягнути з відповідача 277500,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, подав письмовий відзив, в якому зазначив, що рішення про продаж спірної квартири було прийнято спільно з позивачем. Саме для цього була оформлена довіреність. Після продажу квартири сторони продовжили спільне проживання та спільно використовували кошти отримані від продажу квартири. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі призначено справу до розгляду на 16 листопада 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 16 листопада 2022 року відкладено розгляд справи до 19 грудня 2022 року у зв`язку з відсутністю відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 19 грудня 2022 року відкладено розгляд справи до 18 січня 2023 року надано час представнику позивачу для підготовки відповіді на відзив. Протокольною ухвалою головуючого від 18 січня 2023 року відкладено розгляд справи до 16 лютого 2023 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 лютого 2023 року відкладено розгляд справи до 17 березня 2023 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 17 березня 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 10 квітня 2023 року у зв`язку з визнанням явки позивача обов`язковою. Протокольною ухвалою головуючого від 10 квітня 2023 року відкладено розгляд справи до 25 квітня 2023 року надано можливість сторонам реалізувати свої права. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Згідно договору купівлі-продажу від 4 вересня 2019 року, акту прийняття-передачі приміщення, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12) Згідно договору купівлі-продажу від 5 листопада 2021 року, [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , продала вищевказану квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.15). \~ \~ \~ \~Посилання відповідача на те, що сторони планували продаж квартири, не спростовує факт продажу спірної квартири відповідачем без відома позивача. \~ \~ \~ \~Квартира [ADDRESS] була була продана 5 листопада 2021 року. Як вбачається зі скріншотів листування з власницею квартири, з 24 жовтня 2021 року позивач самостійно здійснював оплату орендованої квартири, що свідчить про те, що з цього часу сторони вже проживали окремо, що в свою чергу спростовує посилання відповідача на те, що після продажу квартири сторони продовжили спільне проживання та використання коштів від продажу. Як вбачається з долученого до матеріалів справи диску з аудіозаписом, відповідач в розмові з позивачем підтвердив факт самостійного продажу квартири та відмовився віддавати позивачу половину коштів від продажу квартири. Такого ж висновку дійшов суд, досліджуючи скріншот листування сторін. Відповідач не заперечує своєї участі у вказаній телефонній розмові, однак вказує на те, що вказана розмова не свідчить про самостійний продаж квартири. Суд проаналізувавши, аудіозапис, вважає, що він підтверджує факт самостійного продажу відповідачем спірної квартири та відмову відшкодувати половину її вартості позивачу. Крім цього, суд приймає до уваги, що відповідачем був вчинений правочин 5 листопада 2021 року з використанням довіреності від позивача, датованої 16 серпня 2019 року. Тобто, довіреність була видана в період проживання сторін у шлюбі, а квартира продана в час коли шлюбні відносини між сторонами розладилися. Згідно\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України\~визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.\~328\~ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.\~370\~ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно ст. 183 ЦК України, якщо виділ в натурі зі спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників компенсації вартості його частки. Оскільки спірна квартира була продана, позивач має право на компенсацію половини її вартості. Згідно договору квартира була продана за 277500,00 грн. Відповідач посилається на те, що з цієї суми ним були сплачені податки, однак жодних доказів на підтвердження цього не надає. Крім цього, при прийнятті рішення про стягнення компенсації без відрахування податку суд приймає до уваги той факт, що квартира була продана без відому позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved