Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

В жовтні 2022 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [PERSON] , є матір`ю дитини [PERSON] . Батько [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] в зоні активних бойових дій. Батьки дитини [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 22 листопада 2008 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року шлюб між батьками дитини - було розірвано. Після розірвання шлюбу між батьками дитини, хлопчик [PERSON] поживав разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] мати загиблого батька дитини [PERSON] . Хлопчик [PERSON] , 2009 року народження, онук [PERSON] . Батько разом із сином та своєю матір`ю проживали в одній квартирі вели спільне господарство, батько дитини займався утриманням та вихованням дитини, а бабуся дитини допомагала у його виховані. Батько дитини після початку воєнного стану 24 лютого 2022 року пішов захищати Україну, а хлопчик залишився із бабусею [PERSON] . Мати дитини [PERSON] не займається, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] . Вона без поважних причин не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина [PERSON] . Неяким чином не цікавиться навчанням дитини, не вживає заходів щодо отримання дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідач не цікавиться розвитком дитини, не готує свого сина-підлітка до самостійного життя. [PERSON] мати хлопчика, на даний час поїхала за межі України, залишила малолітню дитину саму в Україні. Відповідач взагалі не забезпечує сина матеріально, необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням. На даний час дитина знаходиться на утриманні бабусі пенсіонерки [PERSON] . Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на обставини вказані у позові. Крім цього вказав, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Шевченко Г.В., в судовому засіданні підтримала позовну заяву позивачки. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 14). Батько дитини [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 13). З батьків у дитини залишився тільки мати [PERSON] , відповідачка у даній справі. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, судом було встановлено, що відповідачка вихованням своєї дітей не займається, не спілкується з ним, матеріально не забезпечує, не цікавиться успіхом і життям дитини, тобто, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] , проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , позивачкою у даній справі, за адресою: [ADDRESS] , яка й займається вихованням дитини, а також його матеріальним і духовним забезпеченням. Зокрема згідно інформації, наданої Комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа № 77» Дніпровської міської ради, яку відвідує дитина відповідача, про дитину піклується бабуся - [PERSON] та його батько [PERSON] (загинув в бою [INFO] ). Бабуся відвідує батьківські збори, приймає участь у дитячих святах, слідкує за станом здоров`я онука. Бабуся постійно спілкується з класним керівником та цікавиться успіхами його успіхами. Мати дитини за період перебування дитини в навчальному закладі жодного разу не приходила, життям та навчанням сина не цікавилась та участі у вихованні [PERSON] не приймала (а.с. 18). Крім того, відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, затвердженого Розпорядженням від 10 лютого 2023 року за № 35-р, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. А судом було встановлено, що мати не спілкується з дитиною, його вихованням не займається, матеріально не забезпечує, не цікавиться успіхами та життям дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїй дитині повноцінні і достойні умови життя. Мати не забезпечила дитині належними житлово-побутовими умовами і взагалі не намагається дбати про його потреби. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає, що обставини, зазначені позивачкою в її позовній заяві, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими її позовні вимоги. При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому, в судовому засіданні була допитана неповнолітня дитина [PERSON] , який вказав, що живе разом з бабусею. Із своєю матір`ю не спілкується, не бачиться і взагалі ніяких стосунків не підтримує. Також, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали що [PERSON] не проживала разом з дитиною, участі у вихованні не приймала, життям та навчанням сина не цікавилась, тощо. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, з урахуванням всього вищевказаного, суд дійшов висновку про необхідність позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом також встановлено, що відповідачка не забезпечує свою дитини і добровільно допомогу на його утримання не надає. Дитину утримує бабуся - [PERSON] , з якою він проживає. Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачкою своєї дитини є не її правом, а її обов`язком. Так, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання її дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просила суд визначити аліменти в частині заробітку відповідачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а судом, під час розгляду даної справи, не було встановлено обставин, за яких відповідачка не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитини саме в такому розмірі, який (розмір) буде достатнім для його утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, та гарантуватиме йому належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. А також, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивачка звернулася до суду 21 жовтня 2022 року. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved