Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2022 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» (далі «Позивач») звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди в порядку суброгації. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив наступне. 03.04.2019 року між Позивачем та Державним підприємством «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» було укладено Договір №44948 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу, відповідно до умов якого Позивач зобов`язується відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Тойота, державний номерний знак [NUMBER] . 26.11.2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю указаного застрахованого автомобіля та автомобіля Хонда, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням Відповідача. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 16.01.2020 року постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/25252/19 Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно з рахунком СТО №ВДиС-0066523 від 17.12.2019 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 131650,33 гривень. У зв`язку із викладеним, Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 131650,33 гривень на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням №194 від 07.02.2020 року та платіжним дорученням №202 від 11.02.2020 року. Факт проведення ремонтних робіт підтверджується актом виконаних робіт №ВДиСА-002564 від 19.02.2020 року. Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за Полісом серії ЕР №178084232. Згідно указаного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100000,00 гривень, розмір франшизи складає 0 гривень. 05.03.2020 року Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою №951/8 від 05.03.2020 року про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації). 28.10.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у порядку суброгації частково у розмірі 70077,45 гривень з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що підтверджується випискою по рахунку Позивача. Із посиланням на ст.ст. 22, 1166, 1188, 1194 ЦК України та ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 61572,89 гривень та судовий збір у сумі 2481,00 гривень. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 19.01.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 86-87). 15.02.2023 року у судовому засіданні представник Позивача Білогуб Ю.С. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. 15.02.2023 року у судовому засіданні Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог до себе, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що поряд із указаним Позивачем полісом страхування його автомобіль було застраховано додатковими договорами, укладеними із ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Докази на підтвердження факту страхування Відповідач хотів надати у наступних судових засіданнях. Наголосив, що його не було запрошено на огляд автомобіля, при його проведенні Відповідач присутнім не був. 15.02.2023 року у судове засідання представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив. Відзиву, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с. 89). 13.03.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача адвоката Мохнюка Д.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Європейський страховий альянс» до [PERSON] відмовити в повному обсязі. Зазначив, що згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 26.11.2019 року, копію якого додано до позовної заяви, коефіцієнт фізичного зносу рівний «0,00», тобто коефіцієнт зносу не застосовувався. На відсутність коефіцієнту фізичного зносу вказується також в розрахунку страхового відшкодування, здійсненого Позивачем. ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» знизило суму страхової виплати на користь Позивача не через коефіцієнт зносу, а внаслідок неврахування вартості необґрунтованих робіт та деталей. Цивільно-правова відповідальність Відповідача забезпечена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на загальну суму 300 000,00 гривень: за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP.178084232 від 17.01.2019 року (за шкоду, заподіяну майну на 100 000,00 гривень); за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ) №DC.EP.178084232 від 17.01.2019 (за шкоду, заподіяну майну на 200 000,00 гривень). За таких умов, на думку представника Відповідача, Позивач не вірно визначив відповідача по справі (а.с. 126-131). 22.03.2023 року у судовому засіданні представник Позивача [PERSON] надала пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. Зазначила, що при розрахунку збитків коефіцієнт зносу застосувався, проте у якому розмірі пояснити не може. Пояснила, що у Позивача відсутні відомості про наявність інших полісів страхування крім полісу серії ЕР №178084232, копію якого додано до позовної заяви. Просила надати час для ознайомлення із відзивом на позовну заяву та підготовки правової позиції. 22.03.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача адвокат Мохнюк Р.Г. надала пояснення аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. Не заперечувала проти відкладення розгляду справи для надання можливості представнику Позивача ознайомитися із відзивом на позовну заяву та формування правової позиції за результатами ознайомлення. 22.03.2023 року у судове засідання представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив. Відзиву, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с. 124). 09.05.2023 року у судове засідання представник Позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 186). 08.05.2023 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником Позивача [PERSON] подано заяву, у якій остання просила проводити судове засідання без її участі за наявними у справі матеріалами (а.с. 188-189). 09.05.2023 року у судовому засіданні представник Відповідача адвокат Мохнюк Д.М. просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Європейський страховий альянс» до [PERSON] у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 09.05.2023 року у судове засідання представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив. Відзиву, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с. 186). Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 03.04.2019 року між Позивачем та Державним підприємством «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» було укладено Договір №44948 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу, відповідно до умов якого Позивач зобов`язується відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Тойота, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5-12). 26.11.2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Тойота, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля Хонда, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням Відповідача. У наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. 16.01.2020 року постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/25252/19 Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 13). Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №146/19 від 19.12.2013 року, виконаного на замовлення Позивача, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER] , складає 124331,31 гривень (а.с. 19-40). Згідно з даними, які містяться у розділі 4.2. «Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу для вузлів та деталей» Звіту про визначення вартості матеріального збитку №146/19 від 19.12.2013 року значення коефіцієнту фізичного зносу указано як «0,0000» (а.с. 30). Відповідно до рахунку №ВДиС-0066523 від 17.12.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі Автострада» вартість ремонту транспортного засобу Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER] , складає 133830,34 гривні (а.с. 51-53). Згідно з висновком щодо розміру заподіяної шкоди від 20.12.2019 року (страховий акт №2975/19/50/ТР25/00/2), сформованим Позивачем, розмір заподіяної шкоди визначено у сумі 133830,34 гривень (а.с. 64). 28.12.2019 року головою Правління ПрАТ «Європейський страховий альянс» було затверджено страховий акт №2975/19/50/ТР25/00/2 до Договору (полісу) страхування транспортного засобу №44948 від 03.04.2019 року. Згідно з змістом указаного документу сума страхової виплати становить 131650,34 гривень (а.с. 66). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування (страховий акт №2975/19/50/ТР25/00/2), сформованого Позивачем, сума страхового відшкодування до виплати складає 131650,34 гривень. У графі «Зменшення вартості деталей, що замінюються при ремонті, в зв`язку з їх зносом» зазначено «---» (а.с. 65). Згідно з платіжним дорученням №194 від 07.02.2020 року та платіжним дорученням №202 від 11.02.2020 року Позивачем було перераховано ТОВ «ВіДі Автострада» кошти в загальному розмірі 131650,34 гривень (а.с. 62, 63). Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на загальну суму 300 000,00 гривень: ? за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP.178084232 від 17.01.2019 року (за шкоду, заподіяну майну на 100 000,00 гривень) (а.с. 132); ? за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ) №DC.EP.178084232 від 17.01.2019 року (за шкоду, заподіяну майну на 200 000,00 гривень) (а.с. 133-136). Згідно з розрахунком страхового відшкодування до страхового акту №UA2019112600038/L01/03 від 26.10.2020 року, який складено ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», розмір збитку становить 70077,45 гривень. Значення у графі «Коефіцієнт зносу транспортного засобу» позначено, як «0,0%». Відповідно до графи 7 «Сума зниження» розрахунку ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не враховано наступні види витрат на загальну суму 61572,88 гривень: мийка зовнішня 612,00 гривень, крило заднє праве ремонт (складний) 2652,00 гривень; гальмівна рідина (заміна, прокачка) 561, 00 гривень; балка задня заміна 3060,00 гривень; балка задня 47380,28 гривень; сайлентблоки підвіски 2 шт. 4428,14 гривень; гайка 70,18 гривень; болт 173,14 гривень; рідина гальмівна 456,14 гривень; франшиза 2180,00 гривень (а.с. 140). 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 ЗУ Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі 755/18006/15-ц, зазначила, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У постанові Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі 147/66/17, Великою палатою зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Висновки суду. Як убачається із матеріалів справи, фактичний розмір шкоди у загальному розмірі 131650,34 гривень за наслідками ДТП, який було затверджено та сплачено Позивачем на рахунок ТОВ «ВіДі Автострада» не перевищує ліміт відповідальності страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP.178084232 від 17.01.2019 року та добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ) №DC.EP.178084232 від 17.01.2019 року. При розрахунку фактичного розміру шкоди Позивачем, а також розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» коефіцієнт фізичного зносу не застосовувався. Зменшення суми виплати зі сторони ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відбулося за результатами неврахування певних робіт і деталей на суму 61572,88 гривень при розрахунку суми страхової виплати. За таких умов покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на [PERSON] суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак [PERSON] є неналежним відповідачем у даних спірних правовідносинах. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «Європейський страховий альянс» до [PERSON] , третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди в порядку суброгації задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У матеріалах справи міститься заява представника Відповідача адвоката Мохнюка Д.М. щодо судових витрат, у якій, поряд із іншим, зазначено, що докази понесених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, буде надано відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 131). Відтак, питання про судові витрати на професійну правничу допомогу має бути вирішено додатково у встановлений законом спосіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed