Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною заявою мотивуючи її тим, що малолітня дитина проживає в його сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Виписки з медичної картки дитини від 25.01.2023, малолітня дитина [PERSON] , перебуває на обліку у психіатра з 2020 року, має діагноз: розлад активності з дефіцитом уваги на типі когнітивної недостатності до рівня легкої розумової відповідальності; системний недорозвиток мислення II - III рівня; моторна апатія; оптична дисграфія; дискалькуляція, про що йому відомо. У 2019 році він зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2019 року, яке видано Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.01.2010 року, яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області. Відповідно до висновку про доцільність усиновлення малолітньої дитини, у спілкуванні з працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради із [PERSON] , дитина не заперечує проти усиновлення. На підтвердження задовільного стану його здоров`я надає висновок про стан здоров`я від 03.03.2023 року. До кримінальної відповідальності він не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимості" № ВР-000729851. Він ніколи не позбавлявся батьківських прав, не був усиновлювачем іншої дитини, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. При реєстрації народження відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00038803984 від 10.03.2023. Мати дитини не заперечує проти усиновлення, що підтверджується заявою [PERSON] від 06.03.2023 року, що посвідчена приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. за № 346. Родина проживає в квартирі, що належить його батькові [PERSON] , який проживає разом з ними, на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі- продажу від 19.10.2007 № 1114 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.10.2007 № 16340458. Актом обстеження умов проживання від 14.03.2023, що підготовлений Службою у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради встановлено, що житло повністю забезпечує потреби проживаючих. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Заявник вважає, що має переважне право на усиновлення дитини, відповідно до норм ст. 213 Сімейного кодексу України оскільки: дитина виховується в його сім`ї з початку 2019 року, яку він виховує як рідну, а він вважає його батьком. Між ними склалися теплі сімейні відносини, а тому він вважає, що усиновлення [PERSON] відповідатиме його найкращим інтересам. Про відповідність усиновлення [PERSON] інтересам малолітньої дитини також свідчить висновок Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради про доцільність усиновлення малолітньої дитини від 15.03.2023 № 3/02-919. Враховуючи наведене, заявник просив суд дозволити громадянину України [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою [ADDRESS] , внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження [PERSON] , який народився [INFO] , що складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області серії [NUMBER] від 13.01.2010 року, в якому змінити прізвище дитини з " [PERSON] " на " [INFO] " та записати усиновлювача батьком дитини, в графі "відомості про батька" вказати: батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. У судовому засіданні заявник заяву про усиновлення підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради, Бучанського району, Київської області просила суд заяву про усиновлення задовольнити у повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, заслухавши заявника, представника Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради, Бучанського району, Київської області, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази приходить до висновку, що заява про усиновлення підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, заявник громадянин України [PERSON] вирішив усиновити сина своєї дружини [PERSON] , [INFO] . Заявник - громадянин України [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2019 року, яке видано Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.01.2010 року, яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області. Відповідно до Виписки з медичної картки дитини від 25.01.2023, малолітня дитина [PERSON] , перебуває на обліку у психіатра з 2020 року, має діагноз: розлад активності з дефіцитом уваги на типі когнітивної недостатності до рівня легкої розумової відповідальності; системний недорозвиток мислення II - III рівня; моторна апатія; оптична дисграфія; дискалькуляція, про що йому відомо. Відповідно до висновку про доцільність усиновлення малолітньої дитини, у спілкуванні з працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради із [PERSON] , дитина не заперечує проти усиновлення. На підтвердження задовільного стану його здоров`я надає висновок про стан здоров`я від 03.03.2023 року. До кримінальної відповідальності він не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимості" № ВР-000729851. Він ніколи не позбавлявся батьківських прав, не був усиновлювачем іншої дитини, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. При реєстрації народження відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00038803984 від 10.03.2023. Мати дитини не заперечує проти усиновлення, що підтверджується заявою [PERSON] від 06.03.2023 року, що посвідчена приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. за № 346. Родина проживає в квартирі, що належить його батькові [PERSON] , який проживає разом з ними, на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі- продажу від 19.10.2007 № 1114 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.10.2007 № 16340458. Актом обстеження умов проживання від 14.03.2023, що підготовлений Службою у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради встановлено, що житло повністю забезпечує потреби проживаючих. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради про доцільність усиновлення малолітньої дитини від 15.03.2023 № 3/02-919, виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області вважає доцільним усиновлення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , громадянином України [PERSON] та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, § 108).ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність. Стаття 207 Сімейного кодексу України визначає що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до ч. 1 ст. 208 СК України, усиновленою може бути дитина. Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 211 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між усиновлювачем та дитиною не може бути більшою ніж сорок п`ять років (ч.ч. 1, 2 ст. 211 СК України). Відповідно до ст. 212 СК України, не можуть бути усиновлювачами особи, які: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини. Згідно ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода матері на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 статті 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони позбавленні батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється. Відповідно до ч. 1 ст. 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. У відповідності зі ст. 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Згідно ст. 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. На підставі вищевикладеного суд вважає, що заявник виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, він має здібності особи, яка бажає усиновити дитину, може забезпечити стабільні та гармонічні умови для життя дитини, тому є всі підстави для задоволення заяви в повному обсязі. У відповідності з ч. 1 ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення. Відповідно до ст. 234 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження , що було видане раніше, анулюється. На підставі вищевикладеного, суд вважає заяву про усиновлення малолітньої дитини обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. У відповідності до ч.3 ст.314 ЦПК України, ст.ст.229, 230, 231, 233 СК України суд також вважає за можливе задовольнити вимогу заявника та змінити усиновленій дитині прізвище, по батькові та записати заявника її батьком, про що внести зміни до актового запису про народження дитини. Усиновлення вважати здійсненим відповідно до ст.225 СК України у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. У порядку ч.4 ст.314 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника.

Outcome: approved