Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

19 квітня 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] з вимогою про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не здійснює належний догляд за дитиною, безвідповідально ставиться до її здоров`я, не бере участі у її вихованні, що призвело до реальної загрози життю та здоров`ю дитину, у зв`язку з чим співробітниками соціальних служб та відділу поліції прийнято рішення про негайне відібрання - [PERSON] , [INFO] , від матері та направлення її до медичного закладу. Просить відібрати малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. В підготовчому судовому засіданні представник позивача Стрижак Ю.О позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити за обставин викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо відібрання її малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відомості про батька дитини зазначені згідно зі ст.135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 14.04.2023 року (а.с.10). Наказом № 6 від 17.03.2023 службою у справах дітей виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області малолітня [PERSON] , [INFO] , взята на облік, як дитина, як така що опинилася у складних життєвих обставинах (а.с.11). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 13.04.2023 служби у справах дітей виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , не забезпечена належним медичним доглядом, умови проживання не пристосовані для проживання дитини (а.с.6-10). Згідно з актами служби у справах дітей виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 16.03.2023, 04.04,2023 та 13.04.2023 обстеження умов проживання відповідача, у будинку для дитини наявні умови для проживання, облаштоване дитяче спальне місце, є дитяче харчування, в будинку є кухня, ванна кімнати, три спальні, проте в кухні брудно, присутній неприємний запах, розкидане сміття та пляшки з під алкогольних напоїв, в спальнях розкидані речі, санітарно-гігієнічні умови не задовільні; за малолітньою дитиною здійснює нагляд біологічний батько дитини; мати [PERSON] зловживає спиртними напоями (а.с. 15-18). Відповідно до рішення виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області № 30 від 13.04.2023 вирішено відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від її матері - [PERSON] та затверджено висновок про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав (а.с. 27, 28-29). Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 "Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для життя і здоров`я малолітньої дитини і були підстави для негайного її відібрання від матері. Суд погоджується з тим, що на теперішній час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки умови для її проживання відсутні і дійсно існує загроза для здоров`я дитини та її життя. Суд вважає, що відібрання дитини від матері з переданням її органу опіки для подальшого її влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дитини. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачка визнала позов в повному обсязі та не заперечувала проти відібрання дитини суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При поданні позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір". Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням ст. 142 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати в сумі 536,80 гривень.

Outcome: approved