Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

АТ «Альфа-Банк», через свого представника адвоката Ременюк Т.О., яка діє на підставі довіреності від 23.11.2020р., звернулось до суду з позовом, в якому просило звільнити з-під арешту, що накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р., нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа Банк», а саме: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63-11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. АКБ СР «Укрсоцбанк», як «Кредитор» та [PERSON] , як «позичальник», уклали договір кредиту № 899/06-034-661. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника також було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63-11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , позивач змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. Натомість реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р. накладено арешт та заборону на відчуження майна, що є предметом іпотеки. Задля захисту своїх прав, як іпотекодержателя, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечили проти позовних вимог та у письмовому відзиві просили відмовити у позові. В обґрунтування заперечень проти позову у відзиві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами у даній справі, оскільки арешт накладений в інтересах [PERSON] , а отже відповідачі своїми діями не порушували прав позивача. Також у відзиві зазначається про відсутність правових підстав для звернення позивачем стягнення на предмет іпотеки, оскільки АТ «Альфа-Банк» не набув прав кредитора та іпотекодержателя за іпотечним договором в порядку правонаступництва від АТ «Укрсоцбанк». Крім того, 10.08.2017р. рішенням апеляційного суду Черкаської області було встановлено, що договір кредиту та договір іпотеки припинилися 11.03.2008р. Додатково у відзиві зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності за позовними вимогами. Від відповідача [PERSON] на адресу суду не надходило письмових заперечень проти позовних вимог. 06.04.2021р. судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 27.04.2022р. на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позові від відповідачів [PERSON] та [PERSON] 16.03.2023р. за клопотанням представника позивача судом витребувано та долучено до матеріалів справи копію ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р., якою було накладено арешт на спірне майно. 03.04.2023р. за клопотанням представника позивача судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] 03.04.2023р. від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання, в якому вони просили витребувати письмові документи у АТ «Альфа-Банк» (підтверджуючі документи щодо прощення АТ «Альфа-Банк» у 2020 році боргу [PERSON] в сумі 592\~200 грн.; передавальний акт від 11.10.2019р. із додатками; підтвердження проведення аудиту фінансової звітності АТ «Укрсоцбанк» та підг отовки інших аудиторських документів, що можуть вимагатись в процесі реорганізації ТОВ «РСМ Україна») та відомості у Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області щодо отримання [PERSON] у 2020 році доходу в сумі 592\~200 грн. у вигляді додаткового блага від АТ «Альфа-Банк», в задоволенні якого судом відмовлено. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили. Від представника позивача адвокат Луньова А.Г., яка діє на підставі довіреності від 08.03.2023р., на адресу суду надійшло клопотання, в якому вона просила провести судовий розгляд справи без участі представника позивача та ухвалити рішення про задоволення позову. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду 28.04.2023 року надійшла спільна заява від 26.04.2023р., в якій вони просили судове засідання призначене на 28.04.2023 року проводити без їх участі та розглянути в даному судовому засіданні подане ними клопотання від 30.03.2023 року. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 22.10.2007р. між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №899/06-034-661 (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 600\~000 грн. зі сплатою 15,00% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 21.10.2017р.. У якості забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов`язань між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 22.10.2007р. укладено Іпотечний договір №ІД 899/06-034-661, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 22.10.2007р. за реєстровим №6843, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63-11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 22.10.2007р. за реєстраційним номером 6821, право власності на яке зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16363885 від 22.10.2007р. в ЧООБТІ в книзі 10 під №869 та в Реєстрі за номером 20727303 (далі - предмет іпотеки). Згідно заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.01.2014р. у справі №2314/3143/2012 задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 899/06-034-661 від 22.10.2007р. в сумі 972\~230,03 грн. Відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року, вирішено: апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково, а заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення заборгованості за договором кредиту в частині солідарного стягнення боргу за договором кредиту з [PERSON] , [PERSON] скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 21.09.2017р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.06.2017р. у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за договором кредиту, якою позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду, залишено без змін. Зазначені обставини справи підтверджуються постановою Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №711/1100/20 /т. 1 а.с. 134-142/ та не заперечуються сторонами. 15.10.2019р. відбулась реорганізація АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання такої юридичної особи до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою згідно положень Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», внаслідок чого АТ «Альфа Банк» стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується відповідними протоколами загальних зборів акціонерів /т. 1 а.с. 9-12/ та відомостями з ЄДРПОУ. Позивач вказує, що у зв`язку із неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , позивач змушений розпочати процедуру стягнення на предмет іпотеки. 05.02.2020р. право власності на предмет іпотеки було зареєстроване за АТ «Альфа-Банк». Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 248113871 від 15.03.2021р. /т. 1 а.с. 5-8/, за реєстраційним номером запису про право власності: 35384475 від 05 лютого 2020 року за АТ «Альфа-Банк» державним реєстратором Починок Ю.В., Перша черкаська державна нотаріальна контора на підставі іпотечного договору № ІД 899/06-034-661, серія та номер: 6843, виданий 22.10.2007р., видавник: приватний нотаріус Черкаського МНО Велікова Н.А., зареєстровано право приватної власності на вбудовано-прибудоване приміщення аптеки, позначеної на плані земельної ділянки літ «А- 12-14», а саме приміщення: №№63-1, 63-2, 63-3, 63-4, 63-5, 63-6, 63-7, 63-8, 63-9, 63-10, 63-11 загальна площа яких становить 76,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З цієї ж інформаційної довідки 248113871 від 15.03.2021р. вбачається, що на предмет іпотеки зареєстровані наступні обтяження: - номер запису про обтяження 35384516 від 22.10.2007: підстава обтяження договір іпотеки, серія та номер 6843, виданий 22.10.2007р. приватним нотаріусом Веліковою Н.А.; договір про порядок дій щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, серія та номер 1319, виданий 10.10.2019р. приватним нотаріусом Ковальчук С.П.; - номер запису про обтяження 40882874 від 05.03.2021: підстава обтяження рішення Черкаського апеляційного суду від 01.04.2020р. №711/1100/20; - номери записів про обтяження 35384582 від 11.01.2018р. та 35384617 від 20.10.2017р.: підстава обтяження ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.10.2017р. №712/12875/17; - номер запису про обтяження 35384645 від 25.02.2015р., підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44164114, виданий 24.02.2015р., видавник: Центральний ВДВС Черкаського МУЮ. Особа, майно/права якої обтяжують [PERSON] ; - номер запису про обтяження 35384660 від 15.12.2014р.: підстава обтяження ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р.; - номер запису про обтяження 35384753 від 27.07.2017р., підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 33474027, виданий 13.07.2012р., видавник: Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ, старший державний виконавець Сидорчук А.В.; - номер запису про обтяження 35384714 від 04.03.2011р., підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, серія та номер: б/н, виданий 04.03.2011р., видавник: Придніпровський ВДВС Черкаського МУЮ. Особа, майно/права якої обтяжують [PERSON] ; - номер запису про обтяження 35384547 від 22.10.2007р.: підстава обтяження договір іпотеки, серія та номер 6843, виданий 22.10.2007р. приватним нотаріусом Веліковою Н.А.; договір про порядок дій щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, серія та номер 1319, виданий 10.10.2019р. приватним нотаріусом Ковальчук С.П.; додаткові відомості про обтяження заборона №2743 АКБ СР «УкрСоцбанк». Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р. №711/13128/14-ц накладено арешт на вбудовано-прибудовані приміщення аптеки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та заборонено вчинення будь-яких дій по відчуженню такого об`єкту з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики /т. 2 а.с. 30/. Постановою Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №711/1100/20 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.07.2020р. та постанову Черкаського апеляційного суду від 27.10.2020р. скасовано. Визнано протиправними дії АТ «Альфа-Банк» та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності, а також внесений відповідний запис у Єдиний державний реєстр прав власності речових прав на нерухоме майно, а саме: номер запису про право власності 35384475 від 05.02.2020р.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 51026127 від 07.02.2020р. /т. 1 а.с. 134-142/. Отже, АТ «Альфа-Банк» з набуттям постанови Верховного Суду від 21.04.2021р. законної сили знову отримало статус Іпотекодержателя по відношенню до предмету іпотеки. 12.08.2022р. позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» (протокол №2/2022) було прийнято рішення про зміну найменування банку на Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що 30.11.2022р. внесено відповідні зміни до ЄДРПОУ та статуту юридичної особи /а.с. 207-229 т. 4/. Отже на теперішній час АТ «Сенс Банк» є універсальним правонаступником АТ «Укрсоцбанк». У письмових поясненнях представника позивача вказується, що існування зареєстрованого обтяження на предмет іпотеки на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р. порушуються права позивача, як іпотекодержателя, на можливість реалізації цього мана шляхом добровільної передачі іпотечного майна в рахунок виконання зобов`язання, як то передбачено сторонами у п. 4.5 Іпотечного договору, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо речових прав на іпотечне майно, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку аргументам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.ст. 12, 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 12 Закону визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Зі змісту наведених норм ЗУ «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. За змістом ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року, чинній на момент укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 7 даної норми примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку». За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлений порядок зняття арешту з майна та передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку виконання кредитних зобов`язань позичальника за кредитним договором №899/06-034-661 від 22.10.2007р., укладеним між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] . У зв`язку з порушенням [PERSON] кредитних зобов`язань банк звертався до суду з вимогами про стягнення заборгованості. Натомість суду не надано доказів того, що на даний час позивачем в судовому порядку стягнута заборгованість за кредитним договором з іпотекодавця [PERSON] або звернуто стягнення на предмет іпотеки. Доводи позивача про здійснення ним позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки суд не приймає, оскільки вони також не підтверджені будь-якими доказами. В цьому контексті слід звернути увагу, що в постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №711/1100/20 було встановлено та звернуто увагу на порушення АТ «Альфа-Банк» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого судом було скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за позивачем на іпотечне майно. Також суду не надано доказів на підтвердження існування у позивача права вимоги до іпотекодаця ( [PERSON] ) про погашення кредитної заборгованості [PERSON] , оскільки суду не надано доказів існування кредитної заборгованості та її розміру, не повідомлено про обставини виконання судових рішень про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором, що забезпечений іпотекою. До того ж слід звернути увагу, що сам по собі факт наявності зареєстрованих обтяжень на майні, яке є предметом іпотеки, не порушує та не обмежує прав іпотекодержателя, оскільки не забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, але має істотне значення при визначенні пріоритету черговості задоволення вимог кредиторів за рахунок такого майна. В цьому контексті слід зауважити, що порушення прав іпотекодержателя може мати місце у випадку, зокрема, коли сторонами буде здійснено договірне звернення стягнення на предмет іпотеки, а на момент державної реєстрації переходу речових прав на предмет іпотеки у Державному реєстрі все ще залишатимуться не скасованими зареєстровані обтяження щодо такого майна, проте на момент розгляду судом даної справи відповідні обставини судом не встановлені. Отже, за змістом норм ЦПК України єдиною законною підставою для винесення рішення про задоволення позову є встановлення судом факту порушення, невизнання, оспорювання певного права чи законного інтересу позивача. Єдиною підставою примусу чи покладення на відповідача певного зобов`язання чи обмеження є встановлення факту порушення прав позивача відповідачем. Тому судове рішення є актом офіційного визнання, що право позивача порушено і підлягає судовому захисту, і судове рішення є дійовим способом захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права, за захистом якого особа звернулась до суду. Тобто позивач має право звертається до суду лише за наявності у нього суб`єктивного права, яке вже порушене на момент звернення до суду, а суд в свою чергу, захищає лише порушені чи невизнані права позивача, звернення позивача до суду за захистом суб`єктивного права, яке може бути порушено у майбутньому, і щодо якого невідомо, чи буде воно порушено чи ні, є підставою для відмови в позові, оскільки ці вимоги не є правомірними. Таким чином, беручи до уваги, що на момент розгляду даної справи позивачем не доведено факту порушення чи невизнання його прав як іпотекодержателя з боку відповідачів, а також не доведено фактичної реалізації сторонами умов п. 4.5 Іпотечного договору та дотримання позивачем процедури позасудового звернення на предмет іпотеки, то заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, слід зауважити на ефективності обраного позивачем способу захисту, який в контексті обставин спірних правовідносин, вочевидь не відповідатиме меті його застосування, оскільки предмет іпотеки, обтяжений не лише на підставі судового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р., а ще з інших правових підстав (ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.10.2017 №712/12875/17; рішення органів виконавчої служби тощо). Отже звільнення предмету іпотеки з-під арешту, накладеного ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2014р., не є підставою для звільнення предмету іпотеки від усіх наявних обтяжень, а тому обраний позивачем спосіб захисту вочевидь не сприятиме досягненню мети, яка в даному випадку є підставою позову. За таких обставин позовні вимоги не є належним чином обґрунтованими та правомірними, а тому у задоволенні позові слід відмовити повністю. Стосовно інших аргументів відповідачів, то слід зауважити, що відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про необхідність постановлення рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, наведених вище, то суд не вбачає потреби у наданні оцінці іншим доводам відповідачів, викладених ними у відзиві, оскільки відповідні аргументи не впливають на результат розгляду справи. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed