Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття нежилого приміщення. У своїй позовній заяві просила суд стягнути солідарно з відповідачів відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття нежилого приміщення у розмірі 196 644 гривень 50 копійок; відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття нежилого приміщення, а саме вартості виїзду аварійної бригади електромонтерів і пошук несправностей та діагностика електромереж у розмірі 2 160 гривень 00 копійок; оплату витрат із проведення оцінки завданих матеріальних збитків в розмірі 19 000 гривень 00 копійок та судовий збір. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2006 року, позивачці [PERSON] , належить на праві власності нежиле приміщення [ADDRESS] . 05 лютого 2021 року в буд. [ADDRESS] сталося залиття, внаслідок якого, належне позивачці на праві власності, нежиле приміщення [NUMBER] було пошкоджено. Причиною залиття був порив ущільнюючої прокладки біля лічильника системи центрального опалення квартири [ADDRESS] , який розташований біля запірного крану. Отже, із вищезазначеного вбачається, що винними в заподіянні позивачці шкоди, завданої внаслідок залиття, належного їй нежилого приміщення, є відповідачі, співвласники квартири [ADDRESS] . 04 березня 2021 року позивачкою відповідачу [PERSON] було направлено звернення з доданим актом від 25 лютого 2021 року, в якому просила в мирний спосіб погодити порядок відшкодування завданих збитків, які отримані внаслідок залиття приміщення. Однак, відповідачі на звернення не відреагували, не відшкодовували завдані позивачці збитки, внаслідок залиття ними її нежилого приміщення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року справу було прийнято до провадження судді Фролової І.В., призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження повідомленням (викликом) сторін. 10 січня 2022 року на адресу суду надійшли пояснення від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс». Відповідно до яких зазначено, що відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири підлягає з боку відповідачів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року було витребувано у Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (копію (виписку) розпорядження (наказу) Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №2652 від 29.04.2004 року, на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на житло від 29.04.2004 року, а саме на кв. [ADDRESS] ; у Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна інформацію про те, кому та в яких частках, та на підставі яких правовстановлюючих документів (згідно реєстру права власності на нерухоме майно по 2013 рік) належить кв. [ADDRESS] ; у [PERSON] та [PERSON] ( [ADDRESS] ) оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2004 року, а саме на кв. [ADDRESS] . 15 лютого 2022 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] , зі змісту якого просив суд задовольнити позов. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття нежилого приміщення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Треті особи просили розглядати справу за їх відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2006 року, позивачці [PERSON] , належить на праві власності нежиле приміщення [ADDRESS] . Вказане нежиле приміщення [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було набуте позивачкою за час шлюбу з третьою особою [PERSON] (ст. 60 СК України). Відповідач [PERSON] , згідно з Інформацією з ДРРП від 05.03.2021 р., відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2004 року, є власником 1/5 частини кв. [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.2004 року, 4/5 частки кв. [ADDRESS] належать відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 05 лютого 2021 року в буд. [ADDRESS] сталося залиття, внаслідок якого, належне позивачці на праві власності, нежиле приміщення [NUMBER] було пошкоджено. Причиною залиття був порив ущільнюючої прокладки біля лічильника системи центрального опалення квартири [ADDRESS] , який розташований біля запірного крану. Все вищезазначене підтверджується Актом розпломбування лічильника теплової енергії від 05.02.2021 р. ТОВ «Житло-Сервіс»; Актом про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання від 25 лютого 2021 року, складеного комісією ТОВ «Житло-Сервіс», із представників організації, що обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, холодного та гарячого водопостачання. Отже, із вищезазначеного вбачається, що винними в заподіянні позивачці шкоди, завданої внаслідок залиття, належного їй нежилого приміщення, є відповідачі, співвласники квартири [ADDRESS] . 04 березня 2021 року позивачкою відповідачу [PERSON] було направлено звернення з доданим актом від 25 лютого 2021 року, в якому просила в мирний спосіб погодити порядок відшкодування завданих збитків, які отримані внаслідок залиття приміщення. Однак, відповідачі на звернення не відреагували, не відшкодовували завдані позивачці збитки, внаслідок залиття ними її нежилого приміщення. 03 березня 2021 року між Позивачкою та ТОВ «Київська незалежна судово- експертна установа» (і/к 37739518) було укладено Договір №03/03-5 по проведенню будівельно-технічної експертизи щодо вартості ремонтно- будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень нежитлового приміщення за номером [ADDRESS] , що внаслідок залиття, яке відбулося 05 лютого 2021 року. Згідно Висновку за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 3100 від 30.03.2021 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень приміщень групи нежитлових приміщень № 17 в будинку по [ADDRESS] , що виникли внаслідок залиття 05.02.2021 року, складає 104 237 грн. 48 коп. (сто чотири тисячі двісті тридцять сім гривень 48 коп.). Оплата за проведення будівельно-технічної експертизи, згідно рахунку №03/03-1 від 03.03.2021 р. складає 19 000 тис. грн.. (платіжне доручення АТ «УКРСИББАНК» №71 від 03 березня 2021 р.). Відповідно, 01 квітня 2021 року мною було укладено із ТОВ «БУДОВА ЮА» Договір підряду №1 щодо виконання робіт в приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Вартість робіт, згідно договору та додатку до договору №1 від 01.04.2021 р., складає 196 644 грн. 50 коп. (сто дев`яносто шість тисяч шістсот сорок чотири грн. 50 коп.). Зокрема, так як, внаслідок залиття була пошкоджена електромережа приміщення, то відповідно, 26 лютого 2021 року, ТОВ «МП СТРУМ» були виконані роботи: виїзду аварійної бригади електромонтерів і пошук несправностей та діагностика електромереж. Згідно платіжного доручення № 80 від 09 березня 2021 року вартість зазначених робіт ТОВ «МП СТРУМ» складає 2 160 грн. (дві тисячі сто шістдесят грн.). Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В свою чергу частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи презумпцію винуватості, встановлену ч. 2 ст. 1166 ЦК України саме відповідач зобов`язаний надати докази у підтвердження того факту, що залиття квартири позивача відбулось не з вини мешканців квартири [ADDRESS] . За приписами ч. ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч. ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). За таких обставин, судом зроблено висновок, що залиття нежилого приміщення [PERSON] сталось з вини відповідачів, при цьому на спростування розміру заподіяної шкоди відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу. Таким чином, з огляду на вищенаведені норми законів та пояснення представника позивача, суд вважає, що відповідачі як власники, несуть обов`язок по забезпеченню схоронності належного їм на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття нежилого приміщення позивача, також суд враховує обставини встановлені Актами комісії, та приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести саме мешканці квартири [ADDRESS] належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття нежилого приміщення у розмірі 196 644 гривень 50 копійок.; вартості виїзду аварійної бригади електромонтерів і пошук несправностей та діагностика електромереж у розмірі 2 160 гривень 00 копійок та оплату витрат із проведення оцінки завданих матеріальних збитків в розмірі 19 000 гривень 00 копійок. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 2 178 гривень 05 копійок стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved