Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У січні 2023 року на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що з 17.02.2017 р. позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім`ї являються відсутність взаєморозуміння та поваги між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та життєві цінності. У зв`язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 23 січня 2023 року цивільну справу №753/934/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколова О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] , залишено без руху. 31 березня 2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, виділено в окреме провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 753/934/23-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання, не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини нявки суд не повідомила, проте подала до суду відзив, в якому зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, судове засідання просила здійснювати у її відсутність. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.02.2017 року між громадянами, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 225. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 16.05.2017 року, актовий запис № 2395). Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved