Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 21.10.2016 АТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 03.06.2008. Однак за даною адресою зареєстрований та проживає [PERSON] , [INFO] , який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст.319, 321 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні.\~Статтею 114\~ЖК УРСР\~передбачений виключний\~перелік осіб,\~яким надається\~інше житлове\~приміщення,\~до якого\~не можна\~віднести відповідача.\~Просять виселити\~ [PERSON] з\~житлового будинку\~ [ADDRESS] та стягнути понесені ними судові витрати в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.04.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.56). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог п.2 ч.7\~ст.128\~ЦПК України (а.с.46), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи слідує, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором між позивачем та [PERSON] , був укладений договір іпотеки DNV0GA0000000007 від 03.06.2008, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. № 2659 від 01.11.2004 (а.с.32-34). У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 322209872 від 07 лютого 2023 року, право власності на житловий будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 03 червня 2008 року за ЗАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки, серія та номер: DNV0GA0000000007, посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Савельєвою Г.В., реєстровий № 1349 (а.с. 35-36). Відповідно до копії довідки № 2722 від 07.09.2022 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, за адресою: вул.Зелена, буд.12, м.Вільногірськ Дніпропетровської області зареєстрований [PERSON] (а.с.6). 03 січня 2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу щодо звільнення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання (а.с.11). Згідно платіжного доручення № IНB93B3WCP від 23.02.2023, позивачем сплачено судовий збір у розмірі\~2684,00 грн. (а.с.1). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.). Згідно з ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За положеннями ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено\~главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» Цивільного кодексу України\~та\~Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону (частина перша\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»,\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»,\~частиною другою\~якої,\~у редакції\~на дату\~ухвалення рішення\~суду про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~передбачено,\~що одночасно\~з рішенням\~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~суд за\~заявою іпотекодержателя\~виносить рішення\~про виселення\~мешканців за\~наявності підстав,\~передбачених законом,\~якщо предметом\~іпотеки є\~житловий будинок\~або житлове\~приміщення. Відповідно до частин 2, 3 статті 40 вказаного Закону, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»). Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є\~стаття 109 ЖК Української РСР, відповідно до частини другої якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК Української РСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч.1 ст.40 вказаного Закону, так і ч.2\~ст.109 ЖК Української РСР. Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої\~статті 109 ЖК Української РСР\~постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та у постанові Верховного суду від 23 квітня 2023 року в справі № 932/5433/21. Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми\~статті 109 ЖК України. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року\~у справі № 361/2881/19 (провадження № 61-7332св21). Доведення обґрунтованості вимоги про виселення з наданням іншого постійного житла, яке відповідно до вимог\~статті 109\~ЖК Української\~РСР \~має бути надане відповідачам одночасно з виселенням, є обов`язком позивача. Відсутність вказівки у позові про виселення на інше житло, яке надається у зв`язку із виселенням із іпотечного житла, є також підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2021 року в справі № 344/6771/18 (провадження № 61-3794св20). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ЗАТ КБ «ПриватБанк», між позивачем та [PERSON] 03.06.2008 був укладений договір іпотеки DNV0GA0000000007, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.35.3 вказаного договору, зазначений будинок належав [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування житлового будинку № 2659 від 01.11.2004, посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В., тобто виходячи із змісту даного договору, будинок загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 34,60 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набутий [PERSON] не за кредитні кошти. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 13.02.2004 (а.с.39), тобто до моменту укладення іпотечного договору між позивачем та [PERSON] , і доказів того, що позивач не був обізнаний про ці обставини на час укладення вказаного договору не надано. В послідуючому позивач 21.10.2016, в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, отримав вказаний будинок у власність, на даний час у цьому житлі зареєстрований відповідач [PERSON] , однак будь-яких достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що останній дійсно фактично проживає та користується цим житлом, тобто використовує спірне житло як місце свого постійного проживання, позивачем не надано, вказівки на інше житло, яке надається відповідачу у зв`язку із виселенням із іпотечного житла, у позові не міститься, а відтак у задоволенні заявлених вимог слід відмовити у зв`язку із їх недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір слід віднести на його рахунок. На підставі ст.109 ЖК УРСР, ст.ст.16, 316, 317, 318, 328 ЦК України та

Outcome: dismissed