Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача [PERSON] про усунення йому перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 28.09.2021, укладеного між ним та [PERSON] , який не повідомив позивача про те, що в даній квартирі з 29.10.2010 року по теперішній час зареєстрована його дружина, відповідач [PERSON] . У вказаній квартирі відповідач не проживає, комунальні послуги не сплачує, житлом не користується, за добровільне зняття з реєстрації отримала від ТОВ «Центр допомоги соціального захисту пенсіонерів», яке було посередником при укладанні вищевказаного договору, матеріальну допомогу у сумі 1000 грн., однак протягом місяця з реєстраційного обліку не знялась, чим порушує право позивача на вільне володіння своїм майном. Відповідач надала суду письмовий відзив на позов, в якому заперечує проти позову. Зазначає, що при оформленні паспорту до договору довічного утримання в ТОВ «Центр допомоги соціального захисту пенсіонерів», її чоловік [PERSON] повідомляв, що вона зареєстрована за вказаною адресою, та працівниками центру її було запевнено, що ніяких проблем з реєстрацією у неї не виникне і до кінця дії договору вона буде зареєстрована в цій квартирі. При оформленні договору у нотаріуса позивач був ознайомлений з інформацією про її реєстрацію за вказаною адресою, а матеріальну допомогу від ТОВ «Центр допомоги соціального захисту пенсіонерів» вона отримала за відмову від своєї частки у цій квартирі, а не за згоду на добровільне зняття з реєстрації в спірній квартирі. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що відповідач вводить суд в оману своїм твердженням про те, що працівники Центру запевнили її про відсутність проблем з реєстрацією до закінчення дії договору, оскільки після виявлення позивачем її реєстрації в спірній квартирі вже після укладення договору довічного утримання саме працівники Центру намагались домовитись з відповідачем про її добровільне зняття з реєстраційного обліку, оскільки вона має інше житло, в якому може зареєструвати своє місце проживання. Крім того, у пункті 5 договору, підписаному [PERSON] , останній підтвердив, що на момент укладання договору квартира не використовується як місце реєстрації інших осіб. Тому представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі і усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 05.01.2023 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 06.02.2023 року за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 14.03.2023 року закрите підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. У судове засідання відповідач не з`явилась, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.12). Право власності набуто позивачем на підставі договору довічного утримання від 28.09.2021 року, зареєстрованого у реєстрі за № 5964, укладеного із [PERSON] (а.с.6-11). При укладанні договору довічного утримання складений Паспорт до договору від 28.09.2021 року, оформлений за посередництва ТОВ «Пенсіон» (а.с.14-16). Відповідно до п. 5 Договору, продавець гарантував, що на момент укладання цього Договору вказана вище квартира не використовується як місце реєстрації інших осіб, ніж сторони цього договору. На момент звернення до суду із позовом, умови п. 5 Договору продавцем не виконані, відповідно до інформаційної довідки Департаменту реєстраційних послуг за адресою [ADDRESS] , з 29.12.2010 року по теперішній час зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.18). Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, хоча згідно розписки від 18.09.2021 року, укладеної за посередництва ТОВ «Пансіон», [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 1000 грн. матеріальної допомоги із зобов`язанням знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою протягом одного місяця (а.с.17), проте до теперішнього часу цього не зробила. Продовження реєстрації відповідача в квартирі позивача створює йому перешкоди у реалізації свого права власності, оскільки він сумлінно виконує умови, прописані у Паспорті до договору довічного утримання, регулярно сплачує комунальні послуги (а.с.19-93), які нараховуються в тому числі і на зареєстрованого за вказаною адресою відповідача. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною другою статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні, наведених вище норм законодавства. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений у продовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в даному житловому приміщенні, проте вже більше року не проживає, добровільно з реєстраційного обліку не знялась та залишається зареєстрованою в спірному житловому приміщенні, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням квартири не несе, нею не користуються, не виконують обов`язків, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення, її речі за вказаною адресою відсутні, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved