Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

15 листопада 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Китаєва Ольга Антонівна, звернулась до Саратського районного суду Одеської області про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 25.11.2007 року за актовим записом №17 між нею (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб. Спільне життя у сторін не склалося, 19.12.2011 року заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області, шлюб між сторонами припинено шляхом розірвання. Від спільного життя у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження №31 від 17.09.2008 року складеним виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.2008 року. Син, [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем за адресою - [ADDRESS] , та знаходиться на повному забезпеченні позивача. 16.05.2015 року позивачка укладає шлюб з [PERSON] , [INFO] , який з того часу виховує [PERSON] , [INFO] , як рідного сина. 14.08.2019 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . З дня пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на користь позивача станом на 30.09.2022 року включно - відповідач не сплачував аліменти, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі - 48394,50 гривень. Разом з тим, відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя сина, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з сином, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти - тобто наразі створились умови, які шкодять інтересам спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 16.11.2022 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання по справі. Відповідно до наказу Саратського районного суду Одеської області від 02.11.2022 року, №27-ос, головуючий у справі суддя Миргород В.С. перебувала у щорічній відпустці з 12.12.2022 року по 06.02.2023 року. Ухвалою суду від 08.02.2023 року підготовче провадження у справі було відкладено, в зв`язку із заміною третьої особи у справі, що не заявляє самостійних вимог з органу опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород -Дністровського району Одеської області на орган опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород -Дністровського району Одеської області та надання терміну для надання висновку щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітнього сина. Ухвалою суду від 28.02.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Китаєва О.А. будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення в додаток «Viber», яке ними отримано, до суду не з`явились. Представник позивача адвокат Китаєва О.А. до суду направила заяву, в якій просить провести судове засідання без її участі та участі позивача, а також не заперечили проти винесення по справі заочного рішення. Наполягає на задоволенні позовних вимог та відшкодування позивачеві судових витрат, що склались з судового збору і витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлений завчасно належним чином, виклик відповідача в судове засідання було здійснено шляхом направлення відповідного SMS повідомлення, яке ним отримано. До суду відповідач направив заяву в якій просить розглянути справу за його відсутністю, з позовними вимогами він ознайомлений і підтримує їх в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (що виступає як орган опіки та піклування), будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився. Представником органу опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Яковець К.С. було направлено до суду заяву, в якій вона просять розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Відповідно до п.п. 3,4 ст. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів, сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с.Старосілля Саратського району Одеської області, де в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.09.2008 року Старосільською сільською радою Саратського району Одеської області. Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 19.12.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 16 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області, 16.05.2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після реєстрації шлюбу позивачка взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно, довідки про реєстрацію місця проживання особи № 189 від 03.03.2017 року, виданої Малоярославецької Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно характеристики виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (№198 від 05.09.2022 року), а також характеристики з місця роботи (ТОВ «Мотор Ойл» охоронець), виданих позивачці [PERSON] , яка мешкає за адресою Одеська область Болградський район с.Малоярославець Другий, за місцем мешкання та роботи остання характеризується позитивно. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачкою було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньщї дітини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. У відповідності з ч. 4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищезазначене, органом опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його сина [PERSON] , [INFO] , який був затверджений рішенням цієї селищної ради від 20.02.2023 року за №536. Висновок органу опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород - Дністровського району Одеської області, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у висновку Органу опіки та піклування. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина та його виховання, не спілкується з сином в тому обсязі, який необхідний для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, не створює умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Суд приходить до висновку, що поведінку відповідача у кращу сторону змінити не можливо, оскільки він сам цього не бажає. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, [PERSON] [INFO] . На підставі наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачі підтвердять, що змінилося їх ставлення до обов`язків з виховання дитини. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 п. 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог п. 3,4 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію справи, на якій такі дії вчинялись. За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 465/3424/10-ц (провадження № 61-3038св21). Разом з тим Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанов і Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між [PERSON] та адвокатом Китаєвою О.А. 08.09.2022 року укладений договір про надання правової допомоги № 9/2022. На підставі цього договору від 08.09.2022 року виданий ордер серії ВН № 1162878 на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Китаєвою О.А., яким здійснювалось представництво інтересів [PERSON] у цій справі. До позовної заяви надано акт виконаних робіт та зазначено про можливість понесення додаткових судових витрат. Відповідно до акту наданих послуг від 15.11.2022 року за цим договором загальна сума витрат на правничу допомогу становить 5000,00 грн, яка сплачена адвокату на підставі меморіального ордеру №@2PL377358 0410009 від 09 вересня 2022 року. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд вирішуючи питання відшкодування [PERSON] витрат на правничу допомогу, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 5000,00 грн. витрат на правничу правову допомогу, оскільки саме така сума відповідає складності справи, кількості реально наданих та документально підтверджених послуг адвоката. У відповідності до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 (дев`ятьсот дев`яносто дві) гривні, 40 копійок. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved