Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

До суду 16 січня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що із 2012 року почав проживати разом із [PERSON] без реєстрації шлюбних відносин. Фактично спільне проживання тривало до початку 2015 року, більш точну дату встановити неможливо. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції серії [NUMBER] . Із початку 2015 року [PERSON] проживає разом лише із позивачем, знаходиться на його повному утриманні. Позивач забезпечує їй належне піклування, розвиток та догляд. Натомість, відповідач - [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, позивач зазначає, що [PERSON] з початку 2015 року участі у її вихованні не приймала та матеріально не забезпечувала, будь-якої допомоги на утримання дитини не надавала, не цікавиться розвитком та станом здоров`я [PERSON] . В зв`язку з зазначеним , позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд у загальному позовному провадженні. 02 березня 2023 року до суду надійшов висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » № 158/01-11 від 27.02.2023 року. В судове засідання 02 березня 2023 року з`явились позивач, його представник адв. Васильєв Ю.Ю. , представник третьої особи - [PERSON] , відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Про причини своєї не явки суду не повідомила. Представником позивача - адвокатом Васильєвим Юрієм Юрійовичем було заявлено клопотання про виклик свідків, у зв`язку із тим, що надані ними свідчення мають значення для вирішення справи. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року клопотання задоволено, викликано у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 02 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 03.04.2023 року. В судове засідання 04 травня 2023 року з`явились позивач, його представник адв. Васильєв Ю.Ю. , представник третьої особи - Ніколайчук Н.В. , відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Про причини своєї не явки суду не повідомила. У судовому засіданні 04.05.2023 року були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також судом була опитана малолітня дитина [PERSON] . У відповідності до свідчень [PERSON] , матері позивача, позивач виховує доньку без участі її матері - [PERSON] із 2015 року. Дитина отримує все необхідне лише від батька, не отримує від відповідачки жодної фінансової підтримки, відповідачка не цікавиться життям доньки, не відвідує її, приблизно п`ять років назад подарувала доньці на день народження самокат, після цього будь-які дарунки не робила. Свідок також пояснила, що [PERSON] отримала від неї, бабусі, подарунок у вигляді 110/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом із ДРРП та договором дарування. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю першого чоловіка відповідачки та бабусею першої дитини відповідачки , суду надала пояснення, що відповідачка з 2015 року не приймає участь у вихованні дитини, не допомагає фінансово, не цікавиться життям дитини. Забезпеченням та вихованням доньки займається виключно позивач. Свідок також пояснила, що із її онуком, тобто першою дитиною відповідачки , остання також не підтримує нормальних відносин, онук із п`ятого класу проживає разом із нею та перебуває у неї на утриманні та вихованні. У відповідності до свідчень [PERSON] , остання із 2021 року знайома із позивачем та його донькою. Позивач часто гуляє із дитиною у центрі міста, відвідують дитячі майданчики, де працює свідок. Матері дитини за увесь час знайомства із позивачем та його донькою вона жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] до суду не з`явилась, позивач не наполягав на допиті даного свідка. Проте представником позивача - адвокатом Васильєвим Юрієм Юрійовичем вищезазначена особа була письмово опитана в порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Оригінал письмових пояснень [PERSON] був поданий представником через канцелярію суду. В письмових поясненнях [PERSON] , рідна сестра відповідачки , пояснила, що відповідачка із 2015 року не приймає участь в вихованні дитини, не допомагає фінансово, не цікавиться життям дитини. Забезпеченням та вихованням доньки займається виключно позивач. Малолітня дитина - [PERSON] пояснила суду, що постійно мешкає із батьком - [PERSON] у двокімнатній квартирі. Останній її не ображає, готує їжу, купує одяг, дарує подарунки, проводжає до школи та забирає додому. Батько також відводить її на секцію карате, фітнесу та додаткові курси англійської мови. Дитина задоволена життям із батьком. Щодо стосунків із матір`ю дитина зазначила, що бачила її останній раз на початку зими, ініціатором зустрічі була дитина, а загалом зустрічі є рідкими. На день народження доньки матір не відвідала її особисто та нічого не подарувала. Останній раз подарувала самокат багато років тому. За допомогою мобільного зв`язку спілкування з матір`ю у дитини також немає. В судовому засіданні була оголошена перерва до 12.05.2023 року. В судове засідання 12 травня 2023 року сторони не з`явились, позивач та третя особа надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник позивача - адв. Васильєв Ю.Ю. подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень , копії паспорту свідка [PERSON] , засвідченої копії договору дарування від 10.10.2018 року та розписку щодо вручення повістки третій особі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Про причини своєї не явки суду не повідомила. Треті особи до суду не з`явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд, у зв`язку неодноразовою неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, з ненаданням відповідачкою відзиву на позов, за наявності відомостей про належне сповіщення відповідачки , ухвалив слухати справу за наявними матеріалами справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що із 2012 року позивач почав проживати разом із відповідачкою без реєстрації шлюбних відносин, фактично спільне проживання тривало до початку 2015 року. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] (свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції серії [NUMBER] ). Із початку 2015 року [PERSON] проживає разом з позивачем, знаходиться на його повному утриманні. Позивач забезпечує їй належне піклування, розвиток та догляд. Позивач зазначає, що [PERSON] із 2015 року участі у її вихованні не приймала та матеріально не забезпечувала, будь-якої допомоги на утримання дитини не надавала, не цікавиться розвитком та станом здоров`я [PERSON] . Позивач в судовому засіданні зазначив , що сторони у 2015 році припинили проживати разом, дитина постійно проживає разом із ним , а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її розвитком, харчуванням, лікуванням, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини за весь цей час не надає. Висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради визнано доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] / № 158/01-11 від 27.02.2023 року/ (а.с.61-64). Згідно з нормами ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об`єктивності у суду не має. Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » № 158/01-11 від 27.02.2023 року і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та ухиленні від виконання таких обов`язків. Як вбачається з позову та досліджених судом наявних у справі документів, з пояснень свідків , мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не цікавиться її життям. Під час розгляду питання органом опіки мати проявила байдужість по відношенню до дитини, не висловила позицію щодо бажання виконувати батьківські обов`язки. Також суд приймає до уваги наступні письмові докази . У відповідності до характеристики, виданої директором Одеської загальноосвітньої школи № 52 [PERSON] , остання має чистий та охайний вигляд, шкільне приладдя, гарно вчиться, активна у громадських питаннях. Батько цікавиться шкільним життям та здоров`ям доньки, підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, відвідує батьківські збори. Мати ж, навпаки, за час навчання не цікавилась шкільним життям та здоров`ям доньки, не підтримувала зв`язок зі школою та класним керівником, не відвідувала батьківські збори (а.с.29). У відповідності до довідки, виданої директором Дитячої міської поліклініки № 3, дитина зростає, розвивається та робить вакцинацію за віком, мешкає в родині позивача. На прийомі до лікаря або під час візиту лікаря додому, із дитиною перебуває позивач. Декларацію про вибір лікаря від 05 травня 2020 року, як законний представник доньки, підписав батько . У відповідності до характеристики, виданої ФОП [PERSON] [PERSON] , остання навчається на курсах англійської мови «Yogi English Center» із 2020 року. Має добрий загальний розвиток, проявляє інтерес до навчання. За час навчання, до центру дівчинку приводив лише батько, який також вирішує всі матеріальні питання щодо навчання. У відповідності до довідки, виданої керівником МГО «ОКІНАВА», [PERSON] із 2019 року займається карате у спортивному клубі, тренується за розкладом, усі питання щодо спортивної діяльності вирішує батько. У відповідності до заяви відповідача від 15 лютого 2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., відповідач надала згоду на зняття доньки із реєстрації за місцем свого мешкання та на реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , де дитині належить нерухоме майно, подароване бабусею - матір`ю позивача. Особисто, у питанні щодо зняття доньки із реєстрації, приймати участь не захотіла (а.с.45). У відповідності до заяви відповідача від 22 листопада 2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., відповідач підтвердив той факт, що дитина перебуває на повному утриманні позивача. У відповідності до заяви відповідача від 09 грудня 2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., відповідач підтвердив той факт, що дитина перебуває на повному утриманні позивача. Повідомив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав. У відповідності до довідки КНП ООР «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» на наркологічному обліку позивач не значиться, у відповідності до довідки КНП ОМР «Міський психіатричний диспансер» позивач на обліку не перебуває. У відповідності до довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Доказів щодо спростування зазначених фактів суду не надано. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в основному законі - Конституції України, у ст. 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям [PERSON] не цікавиться. Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , у відношенні її неповнолітньої доньки - [PERSON] , оскільки мати не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від них. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року № 3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена ст. 141 СК України, відповідно до частин 1 та 2 якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Ч. 2 ст. 182 СК України встановлено два поняття розміру аліментів мінімальний гарантований розмір аліментів і мінімальний рекомендований розмір аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів, власне, і є нижньою межею, тобто розміром, який гарантовано буде стягнутий. Він становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів може бути присуджений лише в порядку позовного провадження у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і становить один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Достатній рівень означає наявність мінімуму достатку, який дає змогу виживати особі або сім`ї, в зв`язку з чим присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів входить до предмета доказування та присудження стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , підлягають задоволенню, розмір аліментів слід визначити у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved