Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

19 травня 2022 року Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 79\~153 грн 12 коп. Позивач посилається на те, що КП «Павлоградтеплоенерго» надаються послуги з постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] . Відповідач є споживачем зазначених послуг, однак не сплачує за фактично спожиту теплову енергію, внаслідок чого за період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2022 року утворилася заборгованість у сумі 79\~153 грн 12 коп. У разі фактичного споживання послуг з теплопостачання фізична особа, що споживає послуги, вважається такою, що уклала договір про надання населенню послуг з теплопостачання (стаття 204 ЦК України презумпція правомірності правочину). 04 липня 2022 року представник відповідача за довіреністю Середа А.П. подав відзив, за змістом якого позовні вимоги відповідачем не визнаються, оскільки відповідач [PERSON] ніколи не проживав і не проживає по теперішній час за адресою [ADDRESS] і не може бути споживачем теплової енергії за зазначеною адресою. Крім того відповідачем [PERSON] не укладено з КП «Павлоградтеплоенерго» договору про надання послуг. Копія договору, додана до позову, не містить дати його укладення та підписів сторін. Справа перебувала у провадженні судді Зінченко А.С. Ухвалою від 25 жовтня 2022 року позов було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання представника позивача. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 05 квітня 2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено нового суддю Болдирєву У.М. Ухвалою від 07 квітня 2023 року справу було призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З матеріалів справи видно, що КП «Павлоградтеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] . Згідно з особистим рахунком [NUMBER] заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою [ADDRESS] , нарахована за період з з 01 січня 2002 року по 01 травня 2022 року, складає 79\~153 грн 12 коп (а.с.4-6). Відповідач у відзиві посилається на те що він не проживає за адресою [ADDRESS] , не отримує послуг з теплопостачання і не укладав договору з КП «Павлоградтеплоенерго». Згідно з довідкою відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 24 травня 2022 року, відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . (а.с.15) Проте за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Семенякою А.А. (а.с.56) Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майно, тому за відсутності відповідної умови в договорі про відчуження нерухомого майна вимоги до нового власника про стягнення заборгованості за отриманими комунальними послугами попереднього власника є безпідставними. Саме такі висновки зробив Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20. Зважаючи на викладене, власник квартири зобов`язаний її утримувати, зокрема сплачувати за комунальні послуги, що надаються за адресою розташування цієї квартири. Зазначений обов`язок виникає з моменту набуття квартири у власність, заборгованість за комунальні послуги, що була нарахована раніше, утворена попереднім власником житла, не може бути стягнута з нового власника, оскільки ним не вчинявся правочин щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попереднього власника квартири. Суду не надано відомостей про те, що договір дарування, на підставі якого відповідач набув у власність квартиру, передбачає обов`язок обдаровуваного сплатити заборгованість дарувальника за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] набув у власність квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18 серпня 2018 року, саме з цієї дати виникає обов`язок відповідача, як нового власника квартири, утримувати це майно, у тому числі сплачувати на послуги теплопостачання, які фактично надаються за цією адресою. Тому заборгованість за спожиту теплову енергію підлягає стягненню за період з серпня 2018 року по квітень 2022 року, а саме від загальної суми заборгованості станом на квітень 2022 року (79 153 грн 12 коп) слід відняти суму заборгованості, нараховану станом на серпень 2018 року (39 357 грн 32 коп). Таким чином сума заборгованості, що підлягає стягненню, дорівнює: 79 153 грн 12 коп 39 357 грн 32 коп = 39 795 грн 80 коп. Позивачем були понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2481 грн при подачі позовної заяви (а.с.3). Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено мінімальну суму судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру, майнові вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, тому сплачена позивачем мінімальна сума судового збору є пропорційною розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відзиві на позов відповідач просить стягнути з позивача витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 7000 грн. До відзиву додано копію договору про надання правової допомоги між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , акт приймання-передачі виконаних робіт та розрахункова квитанція. Як визначено частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином підлягають розподілу між сторонами судові витрати, пов`язані з правничою допомогою саме адвоката, тобто особи, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із\~Законом України\~«Про забезпечення функціонування української мови як державної», має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. (частина 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Додані до відзиву матеріали не підтверджують набуття ФОП [PERSON] статусу адвоката, тому витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою ФОП [PERSON] не підлягають розподілу між сторонами.

Outcome: partial