Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

17 січня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом Радамовського М.М. до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на реєстрацію малолітньої дитини за місцем реєстрації матері. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що в шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 липня 2020 року шлюб розірвано. 01 грудня 2022 року [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] знялась з реєстраційного обліку с. Ожеве, Сокирянської ТГ, Дністровського району Чернівецької області, після чого 28.12.2022 року звернулась до відділу росстрації фізичних осіб виконавчого комітелу Новодністровської міської ради, Чернівецької області з відповідними заявами про реєстрацію мого місця проживання та місця проживання малолітньої дитини Нелі за адресою: [ADDRESS] . У реєстрації [PERSON] відмовлено у зв?язку з відсутністю письмової згоди батька - Відповідача по справі, на реєстрацію дитини за місцем реєстрації. Додала, що колишній чоловік знаходиться за кордоном і надати згоду не може. Відтак просить визначити місце проживання дитини та надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини за місцем реєстрації матері. Ухвалою суду від 24.01.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2023р. о 12 год. 00 хв., яке відкладено на 08 березня 2023р. о 15 год. 00 хв., 21 березня 2023р. о 11 год. 00 хв. та 11 квітня 2023р. о 12 год. 00 хв. Ухвалою від 11.04.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 квітня 2023р. о 15 год. 00 хв. 22.02.2023 року представником [PERSON] , адвокатом Радамовським М.М. подано заяву про збільшення позовних вимог і викладено їх у такій редакції: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] за місцем її реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] ; надати дозвіл на реєстрацію малолітньої [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації та проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] без письмової згоди батька, [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на оплату судового збору та правничу допомогу адвоката. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, в таке засідання не з`явилися. При цьому, 12 квітня 2023 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про повне визнання позовних вимог. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності від 21.04.2023 року. Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області, як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Проте 24 квітня 2023р. в суд надійшла заява Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області №579, за підписом міського голови Цимбалюк Н.О., згідно якого остання просила розгляд справи провести за відсутності представника Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, як органу опіки та піклування, у зв`язку із службовою зайнятістю. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові докази по даній цивільній справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, щоз [PERSON] з [PERSON] перебувала у шлюбі, зареєстрованому 05.08.2013 року виконавчим комітетом Ожівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №03. В шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 липня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно позиції [PERSON] , їй відмовили у реєстрації дитини за адресою: " [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька на реєстрацію. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Положеннями частин 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 09.02.2023 року №29/2, наданого органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Суд, аналізуючи позицію відповідача щодо визнання ним позову, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з прив`язаності дитини до матері, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті приходить до висновку про те, що визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю необхідно. Зокрема, суд враховує, що дитина постійно проживає разом з матір`ю. В той же час судом встановлено, що будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не здобуті, а тому суд визначає місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, стосовно заявленої позивачем вимоги про надання дозволу на реєстрацію за адресою матері без згоди батька, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Статтею 7 цього Закону передбачено, що декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. Відповідно до п.16,17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Судом встановлено, що підставою відмови у реєстрації малолітньої доньки з матір`ю [PERSON] . відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області є ненадання позивачем разом із заявою про реєстрацію її та дитини, яка не досягла 14 років, письмової згоди другого з батьків - відповідача по справі. Як зазначила [PERSON] надати згоду [PERSON] особисто не може. Пунктом 33 цього Порядку передбачено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Хоча чинним законодавством передбачено можливість реєстрації малолітньої дитини без згоди одного з батьків як на підставі рішення суду про надання такого дозволу, так і за рішенням суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, заявлення позивачем одночасно обох таких позовних вимог не суперечитиме інтересам дитини, оскільки визначення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на реєстрацію дитини без згоди батька не є взаємовиключними обставинами. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р. зі змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, зважаючи на всі обставини, враховуючи те, що дитина проживає з позивачем, реєстрація місця проживання дитини разом з позивачем є доцільною, відповідач визнав позов, однак не може надати письмову згоду на реєстрацію дитини з матір`ю, суд дійшов висновку, що надання позивачу дозволу на реєстрацію проживання малолітньої дитини без згоди батька з одночасним визначенням місця проживання дитини з позивачем буде відповідати інтересам дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] в розмірі 2147,2 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] понесла витрати на правову допомогу, що підтверджується ордером на надання правової допомоги №1050861 (а.с.13), договором про надання правової допомоги від 03.01.2023 року (а.с.15). При цьому, відповідач не подавав жодних заяв чи заперечень з приводу розміру та обґрунтування заявлених адвокатом Радамовським М.М. процесуальних витрат. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved