Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 27.10.2022 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення\~заборгованості за кредитним договором у розмірі 57668,08 грн, а також 2481 грн судових витрат. В обґрунтуванні позову\~представник позивача зазначає, що 20.12.2019 між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , згідно з яким банк надав позичальнику кредит для особистих потреб у розмірі 50000 грн, який позичальник повинен був повернути не пізніше 20.12.2023. 27.09.2021 між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та позивачем було укладено договір факторингу № 220, згідно з яким право вимоги за кредитним договором № 96000180000 від 20.12.2019 до відповідача перейшло до позивача. Станом на 24.10.2022 за договором № 96000180000 від 20.12.2019 сума заборгованості становить 57668,08 грн, що складається з: - основна заборгованість 42649,73 грн, - заборгованість за відсотками 15018,35 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Суддя в ухвалі від 01.02.2023 постановила позовну заяву прийняти до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою про стан кредитної заборгованості № б/н від 24.10.2022 заборгованість відповідача за кредитним договором № 96000180000від 20.12.2019 становить 57668,08 грн, яка складається з 42649,73 грн основна заборгованість, 15018,35 грн заборгованість за відсотками (арк. с. 6). \~ \~ \~ \~Згідно з п. 3.1 договору про надання споживчого кредиту № 96000180000від 20.12.2019, укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та відповідачем (далі Договір), сума кредиту за договором 50000 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3.5, 3.6, 3.7, 3.8, 3.9 Договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 20.12.2023. Розмір ануїтетного платежу становить 3014 грн, який повинен сплачуватись щомісячно до 20 числа (включно) кожного місяця, процентна ставка за Договором 67 % річних, за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка 74 % річних (арк. с. 7-8). \~ \~ \~ \~У додатку № 1 до Договору зазначено комісії та графік платежів (арк. с. 9-11). \~ \~ \~ \~20.12.2019 відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту (арк. с. 12-13). \~ \~ \~ \~Згідно з випискою за кредитним договором № 9600018000027.09.2021 списано за уступкою угоди № 96000180000від 20.12.2019 57668,08 грн (арк. с. 14-25). \~ \~ \~ \~27.09.2021 між АТ «УКРСИББАНК» та позивачем було укладено договір факторингу № 220, згідно з п. 4.1 якого право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлення прав вимог у фактора виникає в день підписання Акта прийому-передачі права вимоги (додаток № 1.2 до цього Договору), за умови сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному договором (арк. с. 31-33). \~ \~ \~ \~27.09.2021 АТ «УКРСИББАНК» та позивачем було підписано акт взаємозаліку (арк. с. 34). \~ \~ \~ \~27.09.2021 АТ «УКРСИББАНК» та позивачем було підписано акт приймання-передачі права вимоги до договору факторингу № 220 від 27.09.2021. \~ \~ \~ \~Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу № 220 від 27.09.2021 фактор прийняв право вимоги щодо [PERSON] за договором № 96000180000від 20.12.2019, дата закінчення договору 20.12.2023, сума наданого кредиту 50000 грн, заборгованість за основним боргом 42649,73 грн, заборгованістть за відсотками 15018,35 грн, загальна сума заборгованості 57668,08 грн, кількість днів прострочення 160 (арк. с. 36-41) \~ \~ \~ \~Відповідно до платіжного доручення № 3966 від 27.09.2021 позивач сплатив АТ «УКРСИББАНК» плату за договором факторингу № 220 від 27.09.2021 (арк. с. 42). \~ \~ \~ \~21.001.2022 відповідач особисто отримав повідомлення від позивача про відступлення права вимоги за Договором (арк. с. 29). ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~ст. 1055 ЦК України). Згідно зі змістом\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ч.1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Звертаючись до\~суду із\~позовом,\~позивач надав\~копії Договору,\~Паспорта споживчого\~кредиту,\~виписки за\~кредитним договором,\~договору факторингу\~№ 220\~від 27.09.2021,\~реєстру боржників\~додоговору факторингу № 220 від 27.09.2021, акта приймання-передачі права вимоги до договору факторингу № 220 від 27.09.2021, платіжного доручення № 3966 від 27.09.2021. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно зі ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між фінансовою установою та фізичною особою споживачем банківських послуг Згідно зі ч. 1\~ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у\~редакції,\~чинній на\~момент виникнення\~спірних правовідносин)цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 1, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживач фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Згідно зі п. 8, 9, 11 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; відповідальність сторін за порушення умов договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства. Згідно зі ч. 1 ст. 1077 ЦК України, у редакції, чинній на момент укладення договору факторингу № 220 від 27.09.2021, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що згідно з п. 4.1 договору факторингу № 220 від 27.09.2021 право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлення прав вимог у фактора виникає в день підписання Акта прийому-передачі права вимоги (додаток № 1.2 до цього Договору), за умови сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному договором. Суд враховує, що відповідачем відзив на позов та докази на спростування позовних вимог суду не надано. Враховуючи вищезазначене, те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, так як не повернув їх у строки, зазначені в договорі, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі\~п.\~1\~ч.\~1\~ ст.\~ 176\~ ЦПК\~ України\~ ціна\~позову визначається\~ у\~позовах \~про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Ціна позову 57668,08 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2481 грн з 01.01.2022. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481 грн. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved