Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

12 квітня 2023 року представник заявника адвокат Скляров О.І. звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки серії [NUMBER] від 23 грудня 1980 року, виданої на ім`я [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, при зверненні до органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії на пільгових умовах заявником виявлено, що трудова книжка серії [NUMBER] від 23.12.1980 року видана на ім`я [PERSON] , де у його прізвищі неправильно записана літера «а», замість літери «о». У зв`язку з розбіжностями написання прізвища заявника у трудовій книжці органами ПФУ йому не враховується загальний стаж його роботи, що призводить до зменшення виплат, тим самим, порушуються права заявника, а тому, відповідно до ст. 5 ЦПК України, такі інтереси підлягають судовому захисту.(а.с.2-4) Ухвалою судді від 13 квітня 2023 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання. (а.с.32-33) Заявник до суду не з`явився, представник заявника адвокат Скляров О.І. просив розглянути справу без його та заявника участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, про що надав до суду відповідну заяву. Представник заінтересованої особи Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про дату і час проведення судового розгляду повідомлений належним чином, подав клопотання про здійснення розгляду справи без участі заінтересованої особи та вирішення справи на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року по справі №545/1472/17 (провадження № 61-1584св17) зазначено, що «при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства». Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого Світловодським МРВ УМВС України в Кіровоградській області 21 лютого 1996 року, заявник [PERSON] народився [INFO] у с. Нова Покровка, Знам`янського району Кіровоградської області. (а.с.10-12) Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої від 23 грудня 1980 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , прізвище заявника значиться як [PERSON] , якому зараховано трудовий стаж за період з 02 вересня 1980 року по 15 вересня 1984 рік та зазначено про звільнення за власним бажанням наказом від 03 травня 1982 року у зв`язку зі вступом до лав радянської армії. (а.с.25-28) Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 13 вересня 1984 року, прізвище заявника значиться як [PERSON] , [INFO] , згідно якої заявник проходив службу в радянській армії з 11 травня 1982 року по 30 квітня 1984 рік. (а.с.13-24) На підтвердження факту належності заявнику трудової книжки серії [NUMBER] заявником надано посвідчення № 0255 від 17 березня 1989 року, видане на ім`я [PERSON] , та архівна копія особової картки, виданої на ім`я [PERSON] , де збігається дата народження з датою народження, зазначеною в трудовій книжці серії [NUMBER] від 23 грудня 1980 року. (а.с.6,7-9) \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги тим, що у трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненій 23 грудня 1980 року, допущено помилку у написанні його прізвища, а саме зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Помилка була виявлена при зверненні заявника до Пенсійного фонду України з заявою щодо підтвердження стажу роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення. Тобто, заявник фактично просив встановити факт належності йому трудової книжки для підтвердження страхового (трудового) стажу. Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. Чинне законодавство не передбачає можливості підтвердження трудового стажу судовим рішенням. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. У пункті 26 наведеного вище Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 провадження № 61 - 13847св20, згідно якої суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що допущена помилка при заповненні Трудової книжки [NUMBER] від 23 грудня 1980 року має юридичні наслідки, так як не дає можливості врахувати загальний стаж роботи заявника, а тому суд заяву задовольняє і встановлює факт належності правовстановлюючого документа. \~ \~ \~ \~ Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право відсутній, а метою встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявнику є звернення до органів Пенсійного фонду України з метою оформлення пенсії на пільгових умовах, а заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. Отже, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: трудова книжка серії [NUMBER] від 23.12.1980 року видана на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі допущена помилка в написанні прізвища заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved