Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

В провадженні суду перебувала справа № 752/13143/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року, позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію, було задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» заборгованість за не обліковану електричну енергію, внаслідок порушення ПРРЕЕ, в сумі 192555 (сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 62 коп., а також судовий збір в сумі 2889 (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. 00 коп. 20.04.2023 року копія зазначеного рішення суду була направлена сторонам для відома. До суду від представника позивача надійшла заява, в якій сторона позивача просила суд ухвалити у справі додаткове рішення та здійснити на користь позивача відшкодування судових витрат в сумі 19000,00 грн., понесених позивачем на правову допомогу, стягнувши їх із відповідача на користь позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення в частині розподілу судових витрат, пов`язаних із отриманням позивачем правничої допомоги за наступних підстав. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що стороною позивача до ухвалення у справі судового рішення було заявлено про надання суду доказів на підтвердження отримання правової допомоги, а також після ухвалення у справі судового рішення позивачем були подані документи, а відтак суд вважає за необхідне ухвалити у справі додаткове рішення в цій частині. Із матеріалів справи вбачається, що позов було задоволено, стягнуто із відповідача на користь позивача судовий збір, однак, питання щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, судом вирішено не було. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача було надано суду копію договору № 1913-КОЕ від 01.12.2020 року про надання правової допомоги, копію додаткової угоди № 1913-КОЕ/44 від 30.12.2021 року, копію додаткової угоди № 45 від 28.12.2022 року, а також акт наданих послуг № 110 від 21.04.2023 року на суму 19000,00 грн. Однак, варто вказати на те, що доказів на підтвердження фактичної сплати позивачем коштів адвокату (адвокатському об`єднанню) в пред`явленому до стягненні розмірі (19000,00 грн.), - стороною позивача суду надано не було. При вирішенні вимог заяви, суд звертає увагу на те, що згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. Слід звернути увагу на те, що стороною позивача не було надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної сплати позивачем коштів за послуги адвоката, які були обумовлені в акті приймання-передачі послуг, а відтак факт оплати наданих правових послуг є недоведеним. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що у справі відсутні достатні, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, докази на підтвердження факту оплати наданої правової допомоги в пред`явленому до стягненні розмірі, а тому суд дійшов висновку про недоведеність заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити, ухваливши в цій частині додаткове рішення. На підставі наведеного та

Outcome: partial