Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який зареєстрований 26 жовтня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1781. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і він не має наміру їх поновлювати, у кожного з них створені нові сім`ї, тому збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Крім того, відповідач [PERSON] на теперішній час вагітна від іншого чоловіка. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лисевич С.В. в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. В матеріалах справи наявна заява представника позивача - адвоката Лисевича С.В. про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши відповідача, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 жовтня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 1781. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З довідки виданої 14 лютого 2023 року лікарем жіночої консультації №14 КНП «Пологовий будинок №4» ОМР, вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: вагітність ІІ. Як встановлено із заяви [PERSON] поданої до суду 07 квітня 2023 року через електронну пошту та підписаної ЕЦП, він тривалий час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , остання на даний час вагітна від нього, сумнівів щодо свого батьківства у нього немає. Він добровільно визнає своє батьківство щодо зачатої дитини, яку має народити [PERSON] . Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Також, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Таким чином, само по собі зрозумілим є те, що право особи на шлюб і право відкрито повідомляти про такій вибір охороняються Конвенцією, зокрема статтею 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя)». Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 9 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 роз`яснив, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (ч. ч. 3, 4 ст. 110 СК України). Отже, судом достовірно встановлено, що позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально та батьківство щодо зачатої дитини [PERSON] визнано іншою особою, у зв`язку з чим, їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим. Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що зачата дитина відповідача визнана іншою особою в установленому законом порядку, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved