Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із даним позовом, у якому просили стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОБІ СТАР» на користь [PERSON] 283,308 грн. решти моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 30,000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, на користь [PERSON] 283,308 грн. решти моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 30,000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу та на користь [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] 283,308 грн. решти моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що 14.10.2019 близько 22 год. 00 хв. на 189 км автодороги сполученням «Виступовичі -Житомир - Могилів - Подільський» поблизу села Пряжів Житомирського району Житомирської області водій автопоїзда у складі тягача "RENAULT MAGNUM 440", реєстраційний номер [NUMBER] , у складі напівпричепа "PACTON", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись в напрямку м. Бердичів в крайній правій смузі руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохода [PERSON] , було госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії КУ «Житомирська обласна клінічна лікарня і.м. О.Ф. Гербачевського». [INFO] потерпілий [PERSON] помер у відділенні інтенсивної терапії КУ «Житомирська обласна клінічна лікарня і.м. О.Ф. Гербачевського». За фактом ДТП ГУ НП в Житомирській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019060170000884. Постановою від 31.03.2020 року дане кримінальне провадження було закрито у зв"язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі [PERSON] , його близьким родичам, а саме: матері [PERSON] , дружині [PERSON] та синові [PERSON] , було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. 30.04.2020 року представник позивачів повідомив ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхового відшкодування. ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" було виплачено позивачу [PERSON] 16692 грн. моральної шкоди та 75114,00 грн. шкоди заподіяної втратою годувальника належної матері потерпілого; [PERSON] моральну шкоду в смуі 16692 грн. та синові 16692 грн. моральної шкоди та 75114,00 грн. шкоди заподіяної втратою годувальника належної синові потерпілого. Станом на дату складання позовної заяви, страховик виплатив позивачам належне їм страхове відшкодування. Проте, сума відшкодування моральної шкоди, яку здійснив страховик є значно меншою ніж та фактична, яку було завдано позивачам. Тому позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування решти розміру заподіяної моральної шкоди на підставі ст.1172 ЦК України юридичною особою, оскільки шкода була завдана їхнім працівником [PERSON] .. Ухвалою суду від 20.01.2023 року було замінено первісного відповідача ФОП " [PERSON] " у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до ФОП " [PERSON] ", третя особа: [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МОБІ СТАР», код ЄДРПОУ 37152810, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Олени Пчілки, 2б, офіс 61. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що вона втратила сина, близьку людину, який був її опорою та підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні моральні страждання, які продовжуються до цих пір. Вона була близькою з сином, оскільки постійно проживали разом та постійно спілкувались. Втрата сина тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Вона понесла душевні страждання, які більше ніколи не будуть припинені. Вона відчуває пригніченість, депресію. Після смерті сина вона не може повноцінно жити. Враховуючи те, що, після смерті сина вона в майбутньому позбавлена будь-якої підтримки і допомоги від нього, а також те, що смерть сина повністю змінила її життя та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, вона просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 283,308 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, мотивуючи тим, що втратила чоловіка, близьку людину, який був її опорою та підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Вона була близькою з своїм чоловіком, оскільки постійно проживали разом та постійно спілкувались. Вона за молодих літ стала вдовою. Втрата чоловіка тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Також пояснила, що втрата батька для дитини її сина є непоправною подією. До цього ж, невідомо як втрата малолітньою дитиною свого батька вплине на його психологічному стані в майбутньому. Просила стягнути з відповідача на її користь та на користь дитини по 283308,00 грн. на кожного моральної шкоди. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачів та просив задовольнити в повному обсязі. Пояснивши, що з матеріалів кримінального провадження видно, що смерть потерпілого настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.ст. 1167, 1187 ЦПК, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Вважав, що вказану моральну шкоду має відшкодувати роботодавець водія відповідно до положень ст.1172 ЦК України. Представник відповідача не визнав позовні вимоги повністю та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, який підтримав (т.1 а.с.222-236), пояснивши, що з постанови про закриття кримінального провадження №12019060170000884 від 31.03.2020 вбачається, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з її наслідками є грубе порушення пішоходом [PERSON] вимог пунктів 4.4; 4.7; 4.14 а), б) Правил дорожнього руху України, який не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово, в безпосередній близькості від автопоїзда «Renault Magnum 440» р/н [NUMBER] у складі напівпричепа «Pacton» р/н [NUMBER] , перебігав проїзну частину, що в свою чергу позбавило можливості водія [PERSON] , уникнути наїзду, а тому в діянні останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Таким чином, причиною ДТП стало нехтування пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху України та перебігання ним у стані алкогольного сп`яніння дороги в невстановленому для цього місці, що є умисними діями, якими [PERSON] створив небезпеку для руху, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не подавав. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупнсоті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В ході судового розгляду судом встановлено, що позивачі [PERSON] є матір`ю (т.1 а.с.19), [PERSON] дружиною (т.1 а.с.23) та [PERSON] - сином (т.1 а.с.25) - [PERSON] , [INFO] , який [INFO] помер (т.1 а.с.18). 14.10.2019 близько 22 год. 00 хв. на 189 км автодороги сполученням «Виступовичі -Житомир - Могилів - Подільський» поблизу села Пряжів Житомирського району Житомирської області водій автопоїзда у складі тягача "RENAULT MAGNUM 440", реєстраційний номер [NUMBER] , у складі напівпричепа "PACTON", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись в напрямку м. Бердичів в крайній правій смузі руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохода [PERSON] , було госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії КУ «Житомирська обласна клінічна лікарня і.м.О.Ф. Гербачевського». [INFO] потерпілий [PERSON] помер у відділенні інтенсивної терапії КУ «Житомирська обласна клінічна лікарня і.м. О.Ф. Гербачевського». За фактом ДТП ГУ НП в Житомирській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019060170000884 (а. кр.пр. 1 ). Постановою від 31.03.2020 року дане кримінальне провадження було закрито у зв"язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (т.1 а.с. 15-17, а. кр. пр. 184-189 ). Вказаною постановою встановлено, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з її наслідками є грубе порушення пішоходом [PERSON] вимог пунктів 4.4; 4.7; 4.14а), б) Правил дорожнього руху України, який не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово, в безпосередній близькості від автопоїзда «Renault Magnum 440» р/н [NUMBER] у складі напівпричепа «Pacton» р/н [NUMBER] , перебігав проїзну частину, що в свою чергу позбавило можливості водія [PERSON] , уникнути наїзду, а тому в діянні останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Висновком судово-медичної експертизи № 3300/947 від 30.12.2019 року встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна на обох сідницях та в поперековій ділянці; садно в проекції правої лопатки; садно на чолі; садно на правій вушній раковині; садна на кистях обох рук; садно попередній під пахвовій лінії зліва; синець на правому плечі; крововиливи в м`які тканини голови зліва; лінійний перелом основи черепа; крововиливи в м`яку мозкову оболонку; забої головного мозку; переломи 1-11 ребер по правій лопатковій лінії; переломи 1-8 ребер по лівій при хребтовій лінії; крововиливи в м`які тканини грудної клітки та спини; ушкодження правої легені; крововиливи та розриви легень в прикореневій ділянці з обох сторін; крововилив в жирову клітковину лівої нирки; перелом лобкового симфізу. Всі вище вказані ушкодження в своїй сукупності та по механізму свого утворення є тупою сукупною травмою, утворилися одномоментно, або в швидкій послідовності один за одним, від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля не виключено в термін та за обставин, що в казані в медичній документації (доставлений з місця ДТП в с. Пряжево (збила фура), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічному досліджені крові з трупа [PERSON] , 1992 р.н. виявлено етиловий спирт в концентрації 1,91% дана концентрація у порівнянні живими особами на момент настання смерті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а..кр.пр. 53-55). Висновком експерта автотехнічної експертизи від 27.03.2020 року №848/20-25 встановлено, що швидкість руху автопоїзда у складі тягача "Renault Magnum 440" р/н [NUMBER] у складі напівпричепа "Pacton" р/н [NUMBER] перед початком гальмування, враховуючи зафіксовану слідову інформацію, приблизно складала 63 км/год. В даній дорожній обстановці, водій автопоїзда у складі тягача "Renault Magnum 440" р/н [NUMBER] у складі напівпричепа "Pacton" р/н [NUMBER] [PERSON] не мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху. Пішохід в усіх випадках не встигав залишити небезпечний коридор руху автопоїзда у складі тягача "Renault Magnum 440" р/н [NUMBER] у складі напівпричепа "Pacton" р/н [NUMBER] при своєчасному застосуванні його водієм [PERSON] , з моменту виникнення небезпеки для його руху. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій тягача "Renault Magnum 440" р/н [NUMBER] у складі напівпричепа "Pacton" р/н [NUMBER] , [PERSON] , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору та згідно проведених розрахунків в питанні №3,4, в діях водія [PERSON] невідповідностей технічним вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху України не вбачається. З урахуванням вихідних даних та проведеного дослідження, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в даних умовах дорожнього руху, з технічної точки зору, слід вважати раптовий вихід пішохода, на смугу рухуавтопоїзду "Renault Magnum 440" р/н [NUMBER] у складі напівпричепа "Pacton" р/н [NUMBER] , на відстані, меншій за відстань необхідну для своєчасного застосування технічних заходів водієм [PERSON] у відповідності до вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху України (а.кр.пр. 177-181). Автопоїзд у складі тягача "RENAULT MAGNUM 440", реєстраційний номер [NUMBER] , у складі напівпричепа "PACTON", реєстраційний номер [NUMBER] , було передано в оренду ТОВ "МОБІ СТАР", що підтверджується договором оренди транспортних засобів від 02.02.2018 року (т.1 а.с.116-119). Із відомостей ПФУ реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування, відомостей ГУ ДПС у м.Києві з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерело отриманих доходів за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року видно, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ "МОБІ СТАР" (т.1 а.с.163-170, 188-190). Також вказані обставини підтверджуються характеристикою, наданою ТОВ "Мобі Стар" щодо працівника [PERSON] (а. кр.пр. 63) та не заперечуються відповідачем. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Відтак, ТОВ «Мобі Стар», з яким водій перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та інших. В даному випадку з матеріалів справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на автодорозі, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим ПДР України. Представник відповідача вважав, що в даному випадку мала місце дія непереборної сили у виді неможливості уникнути наїзду водієм на пішохода та умислу потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перебігав дорогу не впевнившись у безпеці та порушив ПДР України, тому володілець джерела підвищеної небезпеки має бути звільнений судом від відповідальності. Вказавши, що аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 357/6237/19-ц (провадження N 61-7935 св 20). Проте суд не погоджується з такими доводами представника відповідача та вважає, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перебігав дорогу, що є підставою для зменшення розміру відшкодування. Посилання представника відповідача на постанову Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 01.09.2020 року справа № 357/6237/19-ц є хибним, оскільки стосується іншої правової ситуації. Крім того, страхова компанія по даному випадку сплатила страхові відшкодування позивачам, не оспорюючи дану подію. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі [PERSON] під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Проте, частиною другою статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Встановивши, що [PERSON] була матір`ю, [PERSON] була дружиною, [PERSON] був сином загиблого [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] , підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки представник останнього у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та в врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань позивачів, грубої необережності потерпілого, суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачами підлягає зменшенню та з врахуванням всіх обставин справи, суд стягує моральну шкоду з відповідача на користь позивачів: [PERSON] в сумі 80000,00 грн., [PERSON] в сумі 100000,00 грн., [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] в сумі 100000,00 грн.. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами заявлені позовні вимоги в розмірі по 283308,00 грн. на кожного. Судовим рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволено частково в розмірі 80000,00 грн. (28,23%), позивача [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] по 100000,00 грн. (по 35,3%) кожному, тому відповідно стягненню підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 280,15 (992,40 х 28,23:100) грн., 350,31 (992,40 х35,3:100) грн., 350,31 грн. (992,40 х35,3:100), що разом становить 980 грн. 77 коп..

Outcome: partial