Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

02.02.2023 позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом у якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 28.06.2022 Карлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №122. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя не склалося через різні погляди на життя, розбіжності по характеру, що перешкоджає подальшому спільному життю. Подружні відносини з відповідачем фактично розірвані, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер. Вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позивачка зазначає, що рішення про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя, у зв`язку з чим просить не надавати час на примирення подружжя. Дітей у подружжя немає. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 02.02.2023 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 17.02.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання позивачка не з`явилася, 20.04.2023 надіслала до суду клопотання в якому позивні вимоги підтримала, просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала. Також, позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », оскільки дізналась, що у зв`язку зі зміною прізвища на дошлюбне їй потрібно буде знову змінювати всі документи (а.с. 41). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 30,38). Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивачки, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 01.05.2023 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.06.2022 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Карлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №122, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.06.2022 (а.с. 5). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Дітей у подружжя немає.. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Позивачка скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя, та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про суть пред`явлених вимог, не надав суду жодних заперечень та доказів, що свідчать про обставини, які суд повинен врахувати при розгляді справи, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому наявні підстави, в розумінні ст. 112 СК України, для задоволення позову, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.2838367175.1 від 30.01.2023 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 12). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.2838367175.1 від 30.01.2023 (а.с. 1). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, сума судового збору, сплаченого позивачкою у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved