Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

03.04.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обгрунтування позову зазначено, що спільний син [PERSON] на даний час продовжує навчання на денному відділенні в Новоград-Волинському політехнічному фаховому коледжі на бюджетній формі навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. Після досягнення сином повноліття відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти, нічим не коментуючи свою відмову. Коштів позивача не вистачає на повноцінне навчання та утримання сина. Оскільки добровільної угоди про розмір матеріального допомоги синові не досягнуто, позивач змушена звернутися до суду. 05.04.2023 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.04.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він фактично визнав позовні вимоги частково, зокрема не заперечив проти стягнення аліментів в розмірі 1/10 частці від його доходів. В обгрунтування відзиву вказав, що наразі перебуває в офіційному шлюбі, має на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей та дружину. Власного житла немає, проживає з сім`єю в будинку батьків. Транспортних засобів у власності немає. Проходить службу у ЗСУ, від чого отримує заробітну плату. Згоден сплачувати аліменти на сина в розмірі 1/10 частки від доходів, хоча і такий розмір змусить його зменшити певні найнеобхідніші витрати. З позивачем намагався врегулювати питання сплати аліментів на повнолітнього сина в добровільному порядку, однак остання не погодилася з розміром аліментів, який запропонував. У судове засідання позивач не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена, заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгдати справу без його участі з врахуваннгям обставин та доказів. викладених у відзиві. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що слідує з копії свідоцтва про народження/ а.с.7/. У зв`язку з одруженням позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] /а.с.3/. Повнолітній [PERSON] проживає з матір`ю, позивачем у справі, що відповідачем визнається. Згідно довідки №342 від 31.03.2023 року [PERSON] навчається на денному відділенні в Новоград-Волинському політехнічному фаховому коледжі на бюджетній формі навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року /а.с.4/. Позивач посилається на те, що у зв`язку з навчанням син потребує матеріального утримання також від батька, який такого утримання не надає, хоча має таку змогу. Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. А тому, з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже на підставі наданих доказів, при розгляді справи судом встановлено, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги також від батька, який таку допомогу не надає добровільно, хоча має таку змогу, оскільки є здоровим, працездатним, проходить військову службу в ЗСУ, від чого отримує достатній регулярний заробіток. Встановлено, що відповідач [PERSON] одружений, має двох неповнолітніх дітей, 2012 р.н, та 2016 р.н./а.с.26,27,28/. З довідки про доходи [PERSON] від 18.04.2023 року вбачається, що останній отримує заробітну плату, з якої відповідно вираховуються аліменти. Так за період з 01.10.2022 року по 31.03.2023 року відповідачу було нараховано 237399,67 грн, з яких відраховано аліментів - 78358,63 грн, фактично отримав заробітної плати- 156708,33 грн /а.с.32/. Згідно довідки Звягельського ВДВС від 21.04.2023 року № 26204 вбачається, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-936 від 28.01.2009 року, про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , позивача у справі, на утримання дітей : [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення повноліття. Заборгованість по аліментах - відсутня станом на 01.04.2023 року/а.с.34/. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, вартості проживання в гуртожитку, тощо), позивач не надала. Таким чином доводи позовної заяви в частині присудження аліментів в розмірі 1/4 частини, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем представлено не було. Враховуючи, що син сторін у справі є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, частково визнає позовні вимоги, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, а відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, суд з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитина, вважає, що аліменти у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. Таким чином позовна заява підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Згідно з п. 3, 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - зокрема у справах про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073 грн 60 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial