Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

02 лютого 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 11116,09 грн. за кредитним договором та витрат понесених на сплату судового збору в сумі 2684,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] підписав з Банком Заяву № б/н від 18.06.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 436300,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до Договору. На підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2022 року з [PERSON] було стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] суму у розмірі 11116,09 грн., що складається з: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 589,73 грн. за період з 31.01.2020 по 31.01.2020 року та втрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 10526,36 грн., які складаються з 7489,94 грн.\~нарахування інфляційних втрат + 3036,42 грн.\~нарахування 3% річних за період з 31.01.2020 по 30.06.2021 роки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 18.06.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. [PERSON] було надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 43630,00 грн.. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Так, рішенням Баглійського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~21.09.2022\~року частково задоволено позов АТ КБ "Приватбанк". Ухвалено стягнути з\~ [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 18.06.2013 року в розмірі 67476,99 грн., яка складає заборгованість за тілом кредиту, а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн. В решті позову відмовлено. Позивач, на підставі наданого до суду розрахунку нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ та розрахунку нарахування інфляційних втрат та 3% річних, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] суму у розмірі 11116,09 грн., що складається з: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 589,73 грн. за період з 31.01.2020 по 31.01.2020 року та втрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 10526,36 грн., які складаються з 7489,94 грн.\~нарахування інфляційних втрат + 3036,42 грн.\~нарахування 3% річних за період з 31.01.2020 по 30.06.2021 роки. За змістом положень\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~ст.611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2022 року у справі № 207/305/20 про стягнення заборгованості зобов`язання позичальника [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк» не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор АТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Стягнення основної суми боргу припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «ПриватБанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, оскільки наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору, а згідно з\~ст.1048 ЦК України\~передбачено лише за наявності договору. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року (справа № 912/1120/16). Доказів погашення [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у відповідності до судового рішення Баглійського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~21.09.2022\~року у цивільній справі № 207/305/20 матеріали справи не містять. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із відповідача 11116,09 грн., тому суд, на підставі дослідження всіх наявних доказів у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача також судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved