Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У вересні 2021 року до Розівського районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області Кущ Т.М. від 30.09.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 02.12.2021 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, а провадження зупинено. Розпорядженням голови Верховного Суду № 15/0/9-22 від 04.04.2022 змінено територіальну підсудність судових справ Розівського районного суду Запорізької області на Запорізький районний суд Запорізької області. 02.06.2022 дана цивільна справа з експертної установи надійшла до Запорізького районного суду Запорізької області з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2022 головуючим по справі визначено суддю Запорізького районного суду Запорізької області Сакояна Д.І. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.06.2022 суддею Сакояном Д.І. справу прийнято до свого провадження. За змістом поданої позовної заяви позивач просить: \~стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу у розмірі 60610,00 доларів США; \~стягнути з [PERSON] на його користь 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 13.12.2020 по 09.09.2021 у розмірі 1345,04 доларів США; \~стягнути з [PERSON] на користь позивача 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 10.09.2021 до дня ухвалення рішення; \~зазначити у рішенні суду про нарахування відповідних 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК до моменту виконання рішення суду, що має розраховуватись за правилами, визначеними у рішенні суду органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду; \~стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 12.12.2019 позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 60610,00 доларів США на строк до 12.12.2020. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] власноручно склав та засвідчив своїм підписом боргову розписку від 12.12.2019, якою посвідчив прийняття ним зазначеної грошової суми із зобов`язанням повернення їх [PERSON] до 12.12.2020. Оскільки відповідач не повернув позику у встановлені строки та прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Лишенка С.С., надав до Розівського районного суду Запорізької області відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Відповідно до наданої суду копії розписки від 12.12.2019, особа, зазначена як відповідач, зобов`язалась повернути суму позики до 12.12.2020. При цьому зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання їх відповідачем. Розпискою не визначено, що саме має повернути відповідач та у якому розмірі. Позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. На переконання представника відповідача наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути не визначену цією розпискою суму чи інші визначені родовими ознаками речі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики, та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти. Відповідач зазначає, що між ним та позивачем договір позики не укладався, грошові кошти, що зазначені у розписці, позивачем відповідачу не передавались. Відповідач спростовує факт добровільного та самостійного написання розписки. З огляду на викладене, представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. У судових засіданнях 11.04.2023 та 19.04.2023 представник позивача, адвокат Євсеєнко В.В., підтримав позов у повному обсязі, просив задовольнити. Зазначив, що наразі борг відповідачем не повернуто. 09.05.2023 представник позивача до суду не з`явився, у заяві від 09.05.2023 просив закінчити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. У судових засіданнях 11.04.2023 та 19.04.2023 представник відповідача, адвокат Лишенко С.С., заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначив, що розписка [PERSON] написана під тиском, але вони не мали можливості надати зразки та провести експертизу з цього приводу. Позика була у гривні, тому предметом є не валютні зобов`язання. [PERSON] мав інші зобов`язання перед [PERSON] . Під тиском він написав цю розписку. [PERSON] допомагав [PERSON] у вирішенні проблемних питань щодо бази відпочинку. Коли [PERSON] отримав базу відпочинку під свій контроль і не повернув кошти, то написав цю розписку. Можливо [PERSON] отримав якість гроші, але які і коли представник відповідача не знає. Такої суми як у розписці [PERSON] не отримував. [PERSON] обіцяв повернути кошти після продажу бази відпочинку «Гулівер» у м.\~Бердянську. [PERSON] пів року тому був на окупованій території, наразі зв`язку із ним він не має. Була подана заява про забезпечення цього позову та накладено арешт на сезонний готель про який він казав раніше. [PERSON] хоче забрати цей готель за борги. 09.05.2023 представник відповідача до суду не з`явився. У клопотанні від 09.05.2023 представник відповідача, адвокат Лишенко С.С., просив відкласти розгляд справи у зв`язку з відрядженням до м. Львова. Суд ухвалив закінчити розгляд даної справи за відсутності відповідача та його представника. При цьому суд враховує те, що до поданого клопотання представником відповідача не додано жодного документа, який підтвердив би знаходження адвоката Лишенка С.С. у відрядженні. Суд враховує, що дата та час проведення судового засідання попередньо узгоджувалась із представником відповідача, який жодних заперечень щодо запропонованих судом дати та часу не висловлював. Також підлягає урахуванню й те, що 19.04.2023 судом вже було закінчено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Допитаний у судовому засіданні 19.04.2023, відповідно до ст. 92 ЦПК України, як свідок позивач [PERSON] зазначив, що він підтримує позов у повному обсязі. [PERSON] отримав від нього 60610,00 доларів США. При отриманні цих коштів [PERSON] власноручно написав розписку, що він цю суму грошей отримав і зобов`язується повернути рівно через рік. Всі зобов`язання викладені у розписці. [PERSON] свої зобов`язання не виконав. [PERSON] отримав від нього саме 60610,00 доларів США, перерахувавши гроші при ньому. [PERSON] не казав, що поверне грошові кошти після продажу бази відпочинку « [INFO] ». Нічого про борги сім`ї [PERSON] перед [PERSON] позивач не знає. Також позивач уточнив, що [PERSON] у телефонній розмові попросив, щоб він позичив йому гроші у вказаній сумі. Гроші обіцяв повернути через рік. Це було приблизно за тиждень до написання розписки. До моменту неповернення грошей у них були дружні відносини. [PERSON] сам попросив надати 60610,00 доларів США. Відповідачем була призначена зустріч. Вони зустрілись у смт Розівка, у виробничому приміщенні відповідача. Нікого крім них на зустрічі не було. Позивач привіз гроші у доларах, більшість купюр по 100 доларів США, та передав [PERSON] суму у розмірі 60610,00 доларів США. Позивач не питав у [PERSON] чому саме така сума. Відповідач не пояснював для чого йому ці кошти, казав, що у нього фінансові проблеми, просив допомогти. Позивачу не відомо куди відповідач подів ці гроші. Передача грошей і написання розписки відбувалось в один день. Тиску з його боку на [PERSON] при написанні розписки не було. На час передачі грошей [PERSON] нічого не був винен йому, ніяких зобов`язань та відносин із ним щодо бази «Гулівер» у позивача не було. Коли позивач передавав кошти, то бажав отримати назад грошові кошти, а база «Гулівер» є лише забезпеченням позову у цій справі. Забезпечення у вигляді частини бази відповідає ціні позову. Гроші відповідачу він передав у доларах. Це його накопичення, які були у нього готівкою. Раніше між ними боргових зобов`язань не було. Домовленості про те, що [PERSON] віддасть гроші після продажу бази відпочинку « [INFO] », у них не було. Якщо б така домовленість була, то вона б була викладена у розписці. Позивач просив урахувати, що у листопаді 2020 року командою [PERSON] була ініційована експертиза розписки. Зараз вони вже вважають її дійсною, але посилаються на нові домовленості. 09.05.2023 позивач до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши доводи позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступних висновків. У ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1,\~2\~ст.\~638\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як видно із матеріалів справи, відповідачем [PERSON] власноруч було складено розписку від 12.12.2019, за змістом якої він отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 60610,00 доларів США із зобов`язанням повернення їх [PERSON] 12.12.2020 (оригінал розписки підшитий у т. 1 на а.с. 133). Вказаною розпискою\~зафіксовано факт\~отримання грошових\~коштів [PERSON] у сумі 60610,00 доларів США, його зобов`язання щодо повернення грошових коштів у конкретну дату, валюту зобов`язання долари США. З огляду на викладене, суд визначає безпідставними посилання представника відповідача у відзиві на відсутності у розписці відомостей про передачу позивачем грошових коштів, отримання їх відповідачем, а також те, що даною розпискою не визначено, що саме має повернути відповідач та у якому розмірі. Доказів, які спростовують факт добровільного та самостійного написання [PERSON] боргової розписки, матеріали справи не містять. Під час розгляду справи судом було задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Лишенка С.С., про призначення судової почеркознавчої експертизи. Дана експертиза не була проведена у зв`язку з невиконанням відповідачем клопотання експерта. Допитаний у судовому засіданні, відповідно до ст. 92 ЦПК України, як свідок позивач [PERSON] підтвердив, що передавав грошові кошти у доларах США, примусу при написанні розписки не було. Також допитаний як свідок позивач [PERSON] спростував доводи представника відповідача щодо існування із [PERSON] іншої домовленості, ніж та, яка зафіксована у розписці від 12.12.2019. Підстав сумніватись у показаннях [PERSON] немає, вони узгоджуються із даними, які містяться у розписці від 12.12.2019, не спростовані відповідачем, його представником чи доказами, які містяться у матеріалах справи. У цьому контексті суддя також зауважує, що відповідачем та його представником не надано до матеріалів справи жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що між позивачем та відповідачем склались не правовідносини щодо позики, а правовідносини іншої правової природи. Згідно з приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики як станом на 12.12.2020, так і на час звернення позивача до суду, тож зобов`язання є простроченим. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми законодавства нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст.\~625 ЦК України. За період з 13.12.2020 до 09.09.2021 позивачем за 270 днів обґрунтовано нараховано відповідачу 3 % річних у сумі 1345,04 доларів США. Оскільки згідно наведеного у позові розрахунку фактично 3\~% річних нараховані за 270 днів, то слід констатувати, що розрахунок позивачем проведено за період з 13.12.2020 до 08.09.2021 включно. Також у позові обґрунтовано заявлена вимога про стягнення 3 % річних за період з 10.09.2021 до дня ухвалення рішення. Розрахунок за період з 10.09.2021 до 08.05.2023 включно, тобто за 606 днів прострочення, є наступним: 60610,00 * 3 * 606 / 365 /100 = 3018,88 доларів США. У відповідності до положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Враховуючи вищенаведені положення ЦПК України, суд вважає правомірною й вимогу позивача щодо необхідності зазначення у рішенні суду про нарахування 3 % річних згідно ст. 625 ЦПК України по день фактичного виконання рішення суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Оскільки [PERSON] не сплатив заявлені позивачем до стягнення грошові кошти, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати коштів, не спростував обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 11350 грн. 00 коп. У позові [PERSON] зазначає про те, що докази понесення судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. За даних обставин питання щодо витрат на професійну правничу допомогу підлягає окремому вирішенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved