Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить: - визнати недійсним заповіт, складений 30 травня 2013 року [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 569; - визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки площею 0,0402 га, кадастровий номер 5110800000:02:02:0050, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 12 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 12 вересня 2018 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 2094; - визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 12 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 12 вересня 2018 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 2091; - визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку площею 0,0402 га, кадастровий номер 5110800000:02:02:0050, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок та господарські споруди, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - вселити [PERSON] , у житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер його батько [PERSON] . 20.05.2010 року, його батьком [PERSON] , був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., відповідно до якого [PERSON] , заповідав йому усе майно, що буде належати йому на день смерті та на яке він матиме право. У грудні 2016 року йому стало відомо, що 30.05.2013 року, тобто за півроку до смерті, [PERSON] , склав новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., за яким він заповідав все своє майно [PERSON] . Позивач вважає, що у зв`язку з похилим віком та тяжким станом здоров`я його батько не міг самостійно прочитати та підписати вищезазначений заповіт, тому нібито, за його проханням та в його присутності текст заповіту був підписаний [PERSON] та посвідчений в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт, який був складений 30.05.2013 року від імені [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., зареєстрований в реєстрі за №569, є недійсним, оскільки за станом свого здоров`я під час складання заповіту [PERSON] , не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а воля [PERSON] , яка визначена у заповіті, що оспорюється, не відповідає його дійсним намірам, так як він мав намір усе майно залишити йому, про що склав заповіт 20.05.2010 року. З посиланням на положення статті 225 та частини четвертої статті 1257 ЦК України, позивач вказує, що є підстави вважати, що на момент складання заповіту 30 травня 2013 року [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим, можливо визнати заповіт недійсним, а спадкування належного померлого [PERSON] майна, має здійснюватися виходячи із спадкування за заповітом від 20.05.2010 року, відповідно до якого [PERSON] , заповідав йому усе майно, що буде належати йому на день смерті та на яке він матиме право Відповідач заперечувала проти заявлених вимог [PERSON] , посилаючись на те, що позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували, що [PERSON] , не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і заповіт на ім`я [PERSON] , складений в порушення його форми та порядку посвідчення. В своїх запереченнях на позов відповідач [PERSON] наполягає на тому, що посилання позивача на те, що їх батько на момент складання заповіту не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, є голослівним, оскільки саме зі сторони позивача створена атмосфера недоброзичливих відносин із батьком. Так, після переїзду позивача за іншим місцем проживання від батьків з її сім`єю почались постійні конфлікти, з приниженням людської гідності. [PERSON] не приймав участь у веденні домашнього господарства, проживаючи ніколи не сплачував за комунальні послуги, чим ставив їх матір і батька у скрутне матеріальне становище. Саме таке відношення позивача до свого батька [PERSON] призвело до того, що останній склав заповіт на користь своєї дочки [PERSON] . З приводу вимоги позову про визнання недійсним заповіту від імені спадкодавця [PERSON] , то відповідачем зазначено, що він повністю відповідає правовим нормам, бо при його укладенні не було допущено будь-яких порушень закону, він відповідає дійсній волі спадкодавця, який мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на час його вчинення. У зв`язку з відсутністю підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] , відсутні підстави і для визнання недійсними: Договору дарування земельної ділянки, договору дарування житлового будинку, та визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку та житловий будинок та господарські споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , та вселення [PERSON] в спірний житловий будинок, оскільки спадкування після його смерті повинно відбуватися за заповітом складеним 30 травня 2013 року [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №569. Таким чином, позивачем [PERSON] , не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження всіх своїх позовних вимог, тих обставин, на які він посилається в обґрунтування свого позову, тому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Від приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської\~області Мірошниченко\~Л.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Від відповідачів в матеріалах справи містяться заяви, в яких вони просили проводити розгляд даної справи у їх відсутність та проти задоволення позову заперечували в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] приходився батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.8). 20 травня 2010 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., відповідно до якого [PERSON] заповідав [PERSON] усе майно, що буде належати йому на день смерті та на яке він матиме право (т.1 а.с.10). Згідно заповіту, складеного 30 травня 2013 року [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №569, [PERSON] заповідав [PERSON] усе своє майно, яке на день смерті буде йому належати, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і, взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право (т.1 а.с.11-12). З висновку посмертної комплексної судово-психіатричної експертизи від 18 січня 2018 року №25, складеного експертами Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , за представленими даними у період часу, якому відповідає складання заповіту, а саме 30 травня 2013 року, був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 а.с.225-232). Окрім наведених документів, у справі були допитані свідки та на підставі Ухвали суду від 06 червня 2018 року для роз`яснення висновку комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи №25 від 18.01.2018, стосовно [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , були викликані та допитані лікарі судові експерти, судово-психіатричної експертизи при КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», що входили до складу експертної комісії (65006, м. Одеса, вул.академіка Воробйова, 9), які підтвердили зазначений висновок. Інших належних та допустимих доказів, які можуть бути використані при ухваленні рішення та для розуміння (оцінки та аналізу) яких не потребуються спеціальних знань, суду не було надано, як і не заявлено інших клопотань. В письмовій промові позивач наполягає на тому, що при складанні висновку в судовій посмертній комплексній психолого-психіатричній експертизі №25 від 18 січня 2018 року експерти дійшли висновків за неоднозначними міркуваннями щодо стану самопочуття [PERSON] , станом на 30.05.2013. Так, в судовому засіданні лікар судово-психіатричний експерт Толмачев О.А. пояснив, що методика при проведенні дослідження не вказана та не зазначення методики у висновку, яка повинна застосовуватись під час дослідження, не є порушенням вимог законодавства. З пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні, експерти брали до уваги клінічну оцінку стану здоров`я особи. Лікар судово-психіатричний експерт Василенко А.М. в судовому засіданні пояснила, що при проведенні експертизи брались до уваги презумпція психічного здоров`я особи, пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні. Судовий експерт Куницька В.В. в судовому засіданні пояснила суду, що експерти при проведенні досліджень повинні брати до уваги всі медичні діагнози піддослідного, те, що стосується до роз`яснень діагнозів це питання до лікарів психіатрів; при проведенні експертизи давала висновок в частині аналізу показань свідків, оцінка показів яких не є доказами психологічного стану піддослідного, результати розтину померлого при дослідженні не приймались до уваги, тощо. В судовому засіданні лікар судово-психіатричний експерт [PERSON] пояснив, що захворювання піддослідного можуть впливати на його «внушаемость и истощаемость» (навіювання та психологічний тиск (виснаженість)); суд не ставив на розгляд експертів питання щодо «внушаемости и истощаемости» (навіювання та психологічного тиску (виснаженості)), тому експерти при проведенні даного дослідження та у даному висновку не відповідали на ці питання; «внушаемость и истощаемость» (навіювання та виснаженість) відноситься до психологічного стану людини; свідки давали («двойственные») подвійні відповіді щодо того чи міг піддослідний керувати своїми діями; є свідки, які давали різні покази; по психіатрії чітких методик не має; висновок носить ймовірнісний характер, не може достовірно відповісти на питання чи могла людина керувати своїми діями; може бути інший висновок, тому що межі хронічного розладу піддослідного [PERSON] чітко не встановлено. Відтак, позивач наполягає на неоднозначному тлумаченні висновку експертів відносно стану здоров`я [PERSON] станом на 30.05.2013. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2019 року за заявою позивача призначено комісійну судово-медичну експертизу із залученням невропатолога та психіатра (т.3 а.с.17-23). Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2020 року за апеляційною скаргою відповідача, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2019 року про призначення експертизи скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3 а.с.59-64). В судовому засіданні 27 серпня 2020 року представником [PERSON] в інтересах [PERSON] , заявлено клопотання про призначення повторної комплексної судової експертизи щодо стану здоров`я [PERSON] , (т.3 а.с.122-124, 125-128). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 31 серпня 2020 року клопотання [PERSON] , про призначення повторної комплексної судової експертизи щодо [PERSON] , 1937 року народження, померлого [INFO] , задоволено (т.3 а.с.132-140). Постановою Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року за апеляційною скаргою відповідача, ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 серпня 2020 року про призначення повторної експертизи скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3 а.с.217-218). Також 29.06.2022\~року від\~позивача надійшли\~клопотання про\~проведення додаткової\~судової експертизи\~за участю\~експертів в\~області невропатології\~та неврології\~Миколаївського обласного\~ бюро\~судово-медичної\~експертизи, а також про витребування від Комунального некомерційного підприємства «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, амбулаторної картки на [PERSON] , та інформації стосовно перебування на обліку з наркологічного відділення, а також оригінал медичної карти стаціонарного хворого №10441 на ім`я [PERSON] (т.4 а.с.75-84). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2023 року у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення повторної комплексної судової експертизи щодо [PERSON] , 1937 року народження, померлого [INFO] , відмовлено (т.4 а.с.158-161). Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною четвертою статті 207 ЦПК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Згідно із п.1.8 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Пунктом 1.11 того ж порядку, передбачено, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Приватним нотаріусом встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, встановлено її дійсну волю на розпорядження майном на випадок її смерті та посвідчено особистий підпис на заповіті. Нотаріусом було з`ясовано коло можливих спадкоємців за законом, але волевиявлення на складання саме такого заповіту належало самому заповідачу, на що він мав право, що видно з тексту заповіту, згідно якого слідує, що заповідач [PERSON] ознайомився із заповітом, який був прочитаний вголос та підписаний, будь-яких сумніві у дієздатності заповідача у нотаріуса не виникало. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд, вислухавши доводи сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, дійшов наступних висновків. Щодо вимоги про визнання недійсним заповіту Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦПК України. Статтею 1248 ЦК України визначено правила посвідчення заповіту нотаріусом. Так, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова\~позиція висловлена\~Верховним Судом\~України у\~постановах від\~28\~вересня 2016\~року у\~справі №\~6-1531цс16\~і від\~29\~лютого 2012\~року у\~справі №\~6-9цс12.\~У відповідності\~до частин\~другої та\~четвертої статті\~1257\~ЦК України\~визначено,\~що за\~позовом заінтересованої\~особи суд\~визнає заповіт\~недійсним,\~якщо буде\~встановлено,\~що волевиявлення\~заповідача не\~було вільним\~і не\~відповідало його\~волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно заповіту, складеного [PERSON] , 30 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 569, останній заповідав [PERSON] все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і, взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. З тексту заповіту вбачається, що зміст статей 1235, 1241, 1307 ЦК України було роз`яснено державним нотаріусом заповідачу (т.1 а.с.11-12). Як вбачається з висновку експертизи №25 від 18 січня 2018 року, складеного експертами КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , за представленими даними у період часу, якому відповідає складання заповіту, а саме 30 травня 2013 року, був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 а.с.225-232). Покази свідків, надані в судових засіданнях за своїм змістом щодо стану [PERSON] , , не вказують на те, що померлий, станом на 30 травня 2013 року, не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Але, при цьому покази свідків мали суперечливий характер, були не послідовними і вибірковими, в своїй сукупності вони не могли дати чіткої картини психічного стану [PERSON] станом на 30 травня 2013 року. Відтак, суд оцінюючи недійсність заповіту не приймає їх до уваги. З огляду на приведені вище положення закону та оцінивши доказами у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заповіт [PERSON] , який складений 30 травня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Лідією Михайлівною, та зареєстрований в реєстрі за №569, відповідає вимогам статті 1248 ЦК України, а позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а також, що в момент складання заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. В силу вимог статей 1233-1236 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. В статті 1241 ЦК України визначено положення щодо права на обов`язкову частку у спадщині. Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. В ході розгляду судом вказаної цивільної справи, обставин передбачених статтею 1241 ЦК України судом мне встановлено. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В статті 1268 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, в силу вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до частини четвертої статті 1257 ЦК України визначено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Оскільки, позивачем не було доведено недійсності заповіту [PERSON] від 30 травня 2013, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Мірошниченко Л.М., та зареєстрованого в реєстрі за №569, складеного на користь [PERSON] , то вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання недійсним договору дарування житлового будинку, визнання за [PERSON] , права власності в порядку спадкування за заповітом, та вселення, також не підлягають задоволенню. Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. Відповідно до ст.158 ч.9 ЦПК України суд у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed