Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора з припиненням державної реєстрації права власності. Свої вимоги мотивував тим, що згідно заповіту, посвідченого 19 грудня 2008 року державним нотаріусом Десятої Київською державною нотаріальною конторою Коноваловою В.М. та зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 46082020 [PERSON] заповів [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 157695061 від 27 лютого 2019 року, державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєвим Володимиром Володимировичем 09 грудня 2018 року о 21 год. 40 хв. внесено запис про право власності № 29337943 на квартиру номер [ADDRESS] (один дріб десять) за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданого 03 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим Олегом Анатолійовичем. Однак відповідно до листа Київського державного нотаріального архіву від 18 травня 2019 року № 1407/01-21 в справі № 02-33 "Реєстр для реєстрації нотаріальних дій" том № 1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва О.М. міститься запис за реєстровим № 269 від 29 травня 2012 року про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а за 03 травня 2012 взагалі відсутні записи щодо вчинення будь якої нотаріальної дії. У зв`язку з чим просить про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом скасування рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 44494611 від 09 грудня 2018 року, державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєва Володимира Володимировича, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) права власності на квартиру номер [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1715815280000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 29337943 від 09 грудня 2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та витребувано у Десятої Київської державної нотаріальної контори (02100, вул. Бажова, 13/9, Київ) належним чином завірені матеріали спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; у Київського державного нотаріального архіву (просп. Повітрофлотський, 76-г, м. Київ, 03151): 1. витяг з реєстру нотаріальних дій Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва Олега Анатолійовича за № 269 за 2012 рік; 2. витяг з реєстру нотаріальних дій Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва Олега Анатолійовича за 03 травня 2012 року; 3. належним чином завірені матеріали оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03 травня 2012 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим Олегом Анатолійовичем. 23 березня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів задоволено частково: витребувати у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, вул. Хрещатик, 36, м. Київ) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , запис № 29337943 від 09 грудня 2018 року, вчинений державним реєстратором Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєвим Володимиром Володимировичем. В решті клопотання відмовити. Крім того, 23 березня 2023 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно заповіту, посвідченого 19 грудня 2008 року державним нотаріусом Десятої Київською державною нотаріальною конторою Коноваловою В.М. та зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 46082020 [PERSON] заповів [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 17, 18, 19, 20, 23). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 21). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 157695061 від 27 лютого 2019 року, державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєвим Володимиром Володимировичем 09 грудня 2018 року о 21 год. 40 хв. внесено запис про право власності № 29337943 на квартиру номер [ADDRESS] (один дріб десять) за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданого 03 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим Олегом Анатолійовичем (а.с. 24, 29-30). 02 березня 2019 року на підставі заяви позивача Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100040001814 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінальним кодексом України (шахрайство) (а.с. 25, 26). 02 вересня 2020 року Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 12019100040001814 від 02 березня 2019 року у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України (а.с. 34-37). Позивач просить про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом скасування рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 44494611 від 09 грудня 2018 року, державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєва Володимира Володимировича, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) права власності на квартиру номер [ADDRESS] (один дріб десять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1715815280000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 29337943 від 09 грудня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до листа Київського державного нотаріального архіву від 18 травня 2019 року № 1407/01-21 в справі № 02-33 "Реєстр для реєстрації нотаріальних дій" том № 1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Матвєєва О.М. міститься запис за реєстровим № 269 від 29 травня 2012 року про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а за 03 травня 2012 взагалі відсутні записи щодо вчинення будь якої нотаріальної дії. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду лист Київського державного нотаріального архіву від 18 травня 2019 року № 1407/01-21 (а.с. 28). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1 та 2 статті 5 ЦПК України). Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до роз`яснень п. п. 2, 4-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. За цими ж правилами розглядаються зазначені вимоги і в разі, якщо стороною правочину є суб`єкт владних повноважень, крім вимог про визнання недійсним адміністративного договору. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Згідно із частиною 1 статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи викладене та те, що нотаріальна дія щодо посвідчення договору купівлі-продажу серія та номер: 269 від 03 травня 2012 року квартири номер [ADDRESS] (один дріб десять) та зазначена державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєвим В.В., як підстава реєстрації права власності її за Відповідачем не вчинялась, а отже сам договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, відтак він є нікчемний в силу закону. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та іншими нормативно - правовими актами. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України N 1952 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Так, пунктами 3, 6, 40, 61 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Враховуючи, що державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєвим В.В. на підставі нікчемного (недійсного) договору купівлі-продажу, серія та номер: 269, виданий начебто 03 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвєєвим О.А., 09 грудня 2018 року о 21 год. 41 хв. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44494611 про державну реєстрацію за Відповідачем права власності на квартиру номер [ADDRESS] (один дріб десять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1715815280000, за записом про право власності № 29337943 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому таке рішення підлягає скасуванню з припиненням державної реєстрації права власності на спірну квартиру за Відповідачем. Одночасно з поданням позовної заяви позивач просить поновити строк позовної давності на звернення до суду з позовом. В обґрунтування поновлення строку позовної давності позивач зазначив, що з постанови старшого слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві Цьопич К.П. про закриття кримінального провадження № 12019100040001814 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України від 02 вересня 2020 року та листів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 30 грудня 2022 року № 10887/125/50105-2022 та № № 10889/125/50105-2022, які позивач отримав у січні 2023 року, стало відомо, що 03 травня 2012 року взагалі не вчинялась жодна нотаріальна дія, зокрема, і посвідчення договору купівлі-продажу квартири серія та номер: 269 від 03 травня 2012 року. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Отже, з урахуванням наведених у заяві обставин, суд приходить висновку про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду та наявність підстав для його поновлення. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора з припиненням державної реєстрації права власності підлягають задоволенню повністю: поновити [PERSON] строк позовної давності. Скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 44494611 від 09 грудня 2018 року, державного реєстратора філії комунального підприємства Київської обласної ради "Аквабіоресурси" Ісаєва Володимира Володимировича, про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) права власності на квартиру номер [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1715815280000, з припиненням запису про реєстрацію права власності № 29337943 від 09 грудня 2018 року. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп. відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: approved