Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

21.11.2022 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, мотивуючи заяву тим, що [PERSON] є сестрою його дружини та являється інвалідом другої групи з дитинства. [PERSON] має психічне захворювання, яке призводить до того, що вона не здатна в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, страждає затримкою психічного розвитку, не може адекватно сприймати навколишній світ і самостійно забезпечувати свою життєдіяльність щодо самообслуговування, орієнтації, спілкування тощо. [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та допомоги, оскільки вона є хворою, не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними, а тому її необхідно визнати недієздатною та призначити опікуна. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 21.11.2022 року заява була залишена без руху для усунення недоліків. 13.12.2022 року заявник подав до суду заяву з додатками на усунення, вказаних в ухвалі від 21.11.2022 року, недоліків ( ас 26-29). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 13.12.2022 року заява прийнята до розгляду та відкрито окреме провадження у справі, витребувано документи, до участі у справі залучено, як заінтересовану особу, виконавчий комітет Рожищенської міської ради Волинської області, замість Органу опіки та піклування Рожищенської міської ради Волинської області ( ас 30-31). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13.01.2023 року у справі призначена судово-психіатрична експертиза, провадження зупинено на час проведення судово-психіатричної експертизи ( ас 53-55). 18.04.2023 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 106 від 24.02.2023 року ( ас 62-64). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 03.05.2023 року провадження по справі поновлено і призначено судове засідання. [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, але 28.04.2023 року і 26.04.2023 року відповідно подали письмові заяви, в яких просять судові засідання по поновленню провадження і розгляду справи по суті проводити у їх відсутності ( ас 73, 75-76). Представник виконавчого комітету Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, як Органу опіки і піклування, у судове засідання не з`явився, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи. 02.05.2023 року подали заяву, в якій просять розгляд заяви проводити у відсутності їх представника, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечують ( ас 79). Заінтересована особа [PERSON] в судове засіданя не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи ( ас 77). 28.04.2023 року подала письмову заяву, в якій просить судові засідання по поновленню провадження і розгляду справи по суті проводити у її відсутності ( ас 78). Суд ухвалив розглядати справу у відсутності заявника та заінтересованих осіб, згідно частини 3 статті 294, частини 1 статті 223 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. Заявник [PERSON] є чоловіком рідної сестри [PERSON] , яка хворіє на психічне захворювання, що позбавляють її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вони зареєстровані і проживають в одному будинковолодінні. Дані обставини підтверджуються: паспортом заявника ( ас 4-5), паспортом [PERSON] ( ас 7-8), свідоцтвом про шлюб від 05.03.2011 року ( ас 9), свідоцтвом про народження від 09.11.1988 року ( ас 10), свідоцтвом про народження від 17.03.1990 року ( ас 11), копією виписки із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого Л.В. Журавель № 92 від 03.09.2019 року ( ас 12), довідкою про склад сім`ї № 1357 від 10.11.2022 року ( ас 17), довідкою до акта огляду МСЕК від 30.11.2021 року ( ас 13), копією посвідчення особи з інвалідністю ( інвалід ІІ групи з дитинства) від 23.12.2021 року ( ас 14), копією заключення ЛКК від 11.11.2022 року ( ас 16), медичною картою амбулаторного хворого № 2238. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно частини 1 статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до статті 3 Закону України « Про психіатричну допомогу» ( далі - Закон) кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я ( частина 1 статті 7 Закону). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 106 від 24.02.2023 року [PERSON] страждає на психоорганічний синдром з вираженою психопатизацією особистості та когнітивною недостатністю. Наявний психічний розлад у [PERSON] має хронічний стійкий характер і позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до частини шостої статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до частини 1 статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно частини 1 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно статті 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно частини 1 статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи ( у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що оскільки [PERSON] внаслідок наявного у неї психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними, то її слід визнати недієздатною та встановити над нею опіку. Щодо вимоги заявника про призначення його опікуном [PERSON] , то суд зазначає таке. Правилами статті 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Частиною 1 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до частини 1 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи ( у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення опікуна недієздатній особі, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна, подає до органу клопотання перед судом про призначення її опікуном. До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном. Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна, складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна. Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки і призначення опікуна. Щоб отримати [PERSON] право опіки, він має звернутися із відповідною заявою до органу опіки та піклування та в подальшому отримати подання такого органу, скероване до суду, для призначення його опікуном. При цьому дії, рішення чи бездіяльність органу опіки стосовно розгляду такої заяви [PERSON] можуть бути оскаржені до суду поза межами цієї цивільної справи, що й буде забезпечувати належний судовий захист права скаржника на призначення її опікуном. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Як вже зазначено вище, згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Вказана правова позиція узгоджується і відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 ( провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 ( провадження № 61-3053св21), від 30 червня 2022 року у справі № 552/3443/20 ( провадження № 61-15239св21), від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20 ( провадження № 61-21311 св 21). Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Всупереч вищезазначеному, заявником не додано до заяви подання або висновку органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном [PERSON] . Крім того, право бути опікуном може виникнути лише у разі звернення до суду вже з обґрунтованим поданням відповідного органу опіки та піклування про призначення такої особи опікуном, що в даному випадку не має місця. Наданий заявником лист за підписом голови Рожищенської міської ради від 06.12.2022 року про те, що орган опіки та піклування Рожищенської міської ради не заперечує щодо призначення опікуном [PERSON] . Кривину ( ас 27), не є поданням органу опіки та піклування в розумінні вимог статті 300 ЦК України та Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, а тому не може бути взятий до уваги судом, як належний та допустимий доказ можливості призначення опікуном [PERSON] . Ураховуючи норми матеріального і процесуального права, які регулюють дані правовідносини, відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку органу опіки та піклування щодо призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] унеможливлює задоволення судом вказаної вимоги, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] в частині призначення його опікуном [PERSON] слід відмовити. Одночасно суд роз`яснює, що [PERSON] не позбавлений права звернутися із заявою до органу опіки та піклування з метою призначення його опікуном [PERSON] , який, у разі доцільності призначення його опікуном, уповноважений внести відповідне подання до суду. Відповідно до статті 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення такого строку. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Згідно частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що судові витрати в сумі 3 765, 58 грн, пов`язані з виконанням судово-психіатричної експертизи, віднести на рахунок держави.

Outcome: partial