Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника адвоката Геша І.Ю. із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики на загальну суму 79\~178,93 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 07 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений шляхом написання відповідачем письмової розписки позивачу, згідно якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в розмірі 60\~000 грн., які зобов`язався повернути протягом трьох місяців, тобто до 07 січня 2022 року. Однак, своїх зобов`язань за вищевказаним договором позики відповідач досі не виконав, незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача з приводу цього. Оскільки відповідач добровільно відмовляється повернути отримані у позивача грошові кошти, а тому позивач просить стягнути в судовому порядку із відповідача загальну суму боргу на загальну суму в розмірі 79\~178,93 грн., з яких сума основного боргу (позика) 60\~000,00 грн., проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1323,29 грн. (за період: 07.10.2021 07.01.2023), а також інфляційні втрати у розмірі 15961,95 грн. і три проценти річних у сумі 1893,69 грн. за увесь період прострочки повернення боргу (позики), а саме: з 07.01.2022 по 25.01.2023. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати по розгляду даної справи. Ухвалою судді від 22.02.2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Геш І.Ю. в судове засідання не з`явилися, а від позивача до суду надійшла письмова заява від 25.04.2023, в якій позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнувши загальну суму боргу в розмірі 79\~178,39 грн. за період з 07.01.2022 по 25.01.2023, а справу просить розглянути у його відсутності. Також позивач у вказаній заяві не заперечив проти заочного вирішення спору. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав, що в силу вимог ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи згоду позивача, який у поданій до суду заяві від 25.04.2023 не заперечив проти заочного розгляду справи, зважаючи на повторну неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07 жовтня 2021 року між сторонами по справі було укладено договір позики, у силу якого відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 60\~000,00 грн., які зобов`язався повернути протягом трьох місяців, що підтверджується написаною відповідачем письмовою розпискою від 07.10.2021 року (а.с. 4). Відтак із наведеного убачається, що строк виконання зобов`язань за вказаним договором позики сплив 07 січня 2022 року. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1046\~ЦК України\~визначено,\~що за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, взятих на себе цивільно-правових зобов`язань за договором позики відповідач [PERSON] не виконав, спірною сумою на даний час безпідставно користується, оскільки строк повернення позики сплив 07.01.2022, будь-яких доказів про повернення суми позики (повністю чи частково) до суду відповідачем не подано. Оскільки, за договором позики відповідач отримав у борг грошові кошти у розмірі 60\~000,00 грн., які позивачу досі не повернув, а тому до задоволення підлягає вказана сума заборгованості. Крім того, відповідно до\~частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. Як убачається із розписки відповідача [PERSON] від 07.10.2021, що останній позичив у позивача [PERSON] у якості позики 60\~000 грн. на строк три місяці без визначення розміру процентів, а тому в силу приписів частини першої\~статті 1048\~ЦК України розмір процентів слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України. Із наданого представником позивача Розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами від 25.01.2023 (а.с. 7) вбачається, що за період із 07 жовтня 2021 року по 07 січня 2022 року розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України (8,5%-9%) складає суму в розмірі 1323,29 грн., що є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Крім того, в силу приписів частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається із розписки відповідача [PERSON] від 07.10.2021, що останній позичив у позивача [PERSON] у якості позики 60\~000 грн. на строк три місяці, тобто строк повернення вказаної суми позики сплив 07 січня 2022 року. Із наданого представником позивача Розрахунку трьох процентів річних від 25.01.2023 (а.с. 8) вбачається, що за період із 07 січня 2022 року по 25 січня 2023 року прострочено 384 дні, а тому розмір трьох процентів річних обгрунтовано становить 1893,69 грн. (60000х3%/100%/365х384), що також підлягає до задоволення. Крім того, як убачається із матеріалів справи, що за період із 07 січня 2022 року по 25 січня 2023 року, прострочено 384 дні, сукупний індекс інфляції за увесь час прострочення становив 127,616070%, а тому обгрунтований розмір інфляційних\~втрат становитиме\~16\~569,64\~грн. (60\~000,00 x 127,616070% - 60\~000,00) Проте, ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає\~справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України), а тому виходячи із долученого до позовної заяви представником позивача Розрахунку інфляційних збитків від 25.01.2023 (а.с. 9), згідно якого позивач просить стягнути суму інфляційних збитків у розмірі 15\~961,95 грн. (60000х126,603/100%-60000), відтак згідно принципу диспозитивності, не виходячи за межі позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині в межах заявленої суми (15\~961,95), яка є меншою від дійсної суми на 607,69 грн. (16\~569,64). Відтак, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 07.10.2021 року на загальну суму 79\~178,93 грн., з яких сума основного боргу (позика) 60\~000,00 грн., проценти за користування позикою в сумі 1323,29 грн. (за період: з 07.10.2021 по 07.01.2023), а також інфляційні втрати у розмірі 15961,95 грн. (за період прострочки: з 07.01.2022 по 25.01.2023), три проценти річних у сумі 1893,69 грн. (за період прострочки: з 07.01.2022 по 25.01.2023). Окрім того, у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1074 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved