Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Білозірської сільської ради про визначення місця проживання дитини. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Білозірської сільської ради про визначення місця проживання дитини. [PERSON] у поданій заяві посилався на те, що 20.03.2021 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них [INFO] народилась донька [PERSON] . З січня 2022 року вони разом не проживають, оскільки [PERSON] поїхала на лікування до м.Чернівці. Їх спільна донька з цього часу проживала разом із ним та його батьками. Вказував на те, що відповідач [PERSON] била їх малолітню доньку. Мати дитини ніякої участі у вихованні дитини не приймає та життям дівчинки не цікавиться. На даний час у нього виник спір із [PERSON] про визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом. Просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із ним за його місцем проживання. Ухвалою суду від 26.09.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву. Вказувала на те, що перебувала з позивачем у шлюбі. Від шлюбу у них є малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки, їх відносини погіршились, [PERSON] почав зневажливо ставитись до неї. На той час вона погано себе почувала після народження дитини, а тому хотіла поїхати на обстеження до лікаря, проте позивач їй відмовив у цьому. 06.11.2021 року її стан здоров`я значно погіршився, їй було важко самостійно пересуватися, проте [PERSON] не надав їй кошти для проходження медичного обстеження. Згодом її мати надіслала їй кошти на обстеження, за результатами якого їй поставили діагноз: виразковий коліт та рекомендували стаціонарне лікування. Позивач та його мати заперечували проти того, щоб вона проходила стаціонарне лікування, натомість хотіли, щоб вона продовжила лікування вдома. Згодом її стан погіршився, їй було важко пересуватися, у неї оніміли кінцівки. У подальшому, оскільки стан її здоров`я погіршився, а вона не мала змоги лікуватися в Черкасах, її мати прийняла рішення забрати її від чоловіка без дитини до м.Чернівці на лікування. У той час вона погано себе почувала, приймала сильні знеболюючі, у неї була пригнічена свідомість. У Чернівцях відповідач продовжила лікування. Коли вона поїхала до м.Чернівці, [PERSON] забороняв їй бачитись із донькою. Тому єдиним способом спілкуватися з дитиною та бачити її хоча б по телефону, було написати заяву до органу опіки та піклування. Тоді вона за станом здоров`я не могла приїхати до м.Черкаси та жити зі своєю дитиною, турбуватися про неї. Згідно рішення Виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 23.05.2022 року їй було встановлено години спілкування з малолітньою донькою та надано можливість спілкуватися з дитиною щоп`ятниці з 15:00 до 18:00 та щосереди з 15:00 до 18:00 у присутності батька. Коли її стан здоров`я покращився, вона приїхала до м.Черкаси, щоб зустрітися і побачитись із донькою, проте колишній чоловік викликав поліцію і як наслідок їй не дали побачити дитину. На даний час вона постійно проживає у [ADDRESS] , проте у даній квартирі немає достатніх умов для того, щоб проживати із донькою. Тому вона проживає у своєї тітки за адресою [ADDRESS] . Дана квартира облаштована усім необхідним для проживання дітей. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра відповідач не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася, алкогольними напоями не зловживає, по місцю проживання характеризується позитивно. Також [PERSON] посилалась на те, що працевлаштована, має стабільний дохід, що дозволяє їй матеріально забезпечувати доньку. Враховуючи вік дитини та те, що вона є дівчинкою, а тому вважає, що донька має більшу прихильність до неї, ніж до батька. Просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю за її місцем проживання. 27.10.2022 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження. Одночасно судом витребувано від Служби у справах дітей ЧМР та Служби у справах дітей Виконавчого комітету Булозірської сільської ради письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини. Сторонами відзивів на позови подано не було. 28.11.2022 року строк підготовчого провадження у справі було продовжено на тридцять днів. У подальшому, ухвалою суду від 15.03.2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені у ньому обставини. Зазначала, що мати дитини неодноразово застосовувала до дитини фізичне насильство. Після того, як відповідач поїхала до м.Чернівці вона не приймала участі у вихованні доньки та її матеріальному утриманні. На даний час у неї наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки. [PERSON] у вихованні доньки допомагає його мати [PERSON] . Просила первісний позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримала. Зазначила, що на той час, коли на відео зафіксовано як вона вдарила дитину, вона приймала сильнодіючі ліки і погано розуміла, що робить. Залишила дитину, оскільки їй необхідно було лікуватись. Лікувалась у лікарні біля трьох місяців. Вона їздила до дитини, проте батько не дав їй можливості спілкуватись із дитиною. На даний час бажає, щоб дитина проживала разом із нею, зможе забезпечити доньці належний догляд. Просила зустрічну позовну заяву задовольнити. У задоволенні первісного позову просила відмовити. Представник відповідача суду пояснив, що мати дитини не проживала з нею з поважних причин, оскільки перебувала на лікуванні. У матері був важкий діагноз і вона не могла забрати дитину. На даний час мати може виконувати свої обов`язки. Просив зустрічну позовну заяву задовольнити. У задоволенні первісного позову просив відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей ЧМР підтримав складений органом опіки та піклування висновок. Зазначив, що такий висновок було складено лише на підставі документів, поданих матір`ю. Батько дитини будь-яких документів їм не надав. Умови проживання дитини у батька вони не обстежували, дитину спеціаліст не оглядав та не спілкувався. Представник третьої особи Служби у справах дітей ВК Білозірської сільської ради підтримала складаний органом опіки та піклування ВК Білозірської сільської ради висновок. Пояснила, що мати дівчинки з`явилась до них у Службу, була агресивною через те, що їй припинили здійснювати виплати, пов`язані з народженням доньки. Окрім того, [PERSON] повідомила їм, що не може виконувати свої обов`язки за станом здоров`я та звернулась до них із заявою про визначення їй часу спілкування з донькою. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір`ю позивача та бабусею доньки. [PERSON] неодноразово била дитину, не доглядала за нею. Відповідач аліменти на утримання доньки не виплачує, живе своїм життям, лише декілька разів написала смс-повідомлення, в яких цікавилась станом доньки. Натомість, батько дівчинки забезпечує її необхідним доглядом та матеріально утримує її. Вона допомагає позивачу виховувати доньку. Свідок [PERSON] суду показала, що є хрещеною матір`ю доньки сторін. Вона бачила як [PERSON] ставилась до дівчинки. Мати дитиною не цікавилась, поводила себе з нею агресивно, могла різко штовхнути її, навіть вдарити. Вона робила [PERSON] зауваження, проте остання сказала, що це її дитина, як хоче, так і виховує. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом було встановлено, що сторони з 20.03.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.16). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.09.2022 року шлюб між ними було розірвано (а.с.248-249). Від шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Із дослідженого судом листа Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 10.01.2022 року вбачається, що 05.01.2022 року до Служби у справах дітей у телефонному режимі надійшла інформація про те, що за адресою [ADDRESS] сталася сімейна сварка між дорослими членами родини, які не можуть визначитися з ким із них буде проживати новонароджена [PERSON] , [INFO] . З`ясовано, що після народження дитини мати доньки перебуває у післяпологовій депресії та потребує психологічної допомоги, почувається погано, не може ходити. Батьками новонародженої було прийнято рішення, що мати [PERSON] поїде на лікування до Чернівецької області терміном до 14 днів, а дитина залишиться проживати батьком, бабусею та дідусем (а.с.18). Вказані обставини сторони не заперечували та підтвердили у судовому засіданні. Малолітня [PERSON] , [INFO] з січня 2022 року проживає разом із батьком, вказана обставина сторонами у справі визнається. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи положення частини першої статті 161 СК України, суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Так, на виконання зазначених вимог Закону, судом було встановлено, що батько дівчинки з грудня 2021 року працює касиром в ТОВ «Автолюкс Глобал Пост» та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. До виконання своїх професійних обов`язків відноситься добросовісно та відповідально, користується повагою в колективі (а.с.22). На даний час позивач зареєстрований та проживає разом із малолітньою донькою в [ADDRESS] . За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно. З сусідами та рідними не конфліктує, піклується про малолітню дитину, допомагає батькам по господарству (а.с.23,24). Із досліджених судом актів обстеження умов проживання №20 від 03.05.2022 року, від 25.11.2022 року, встановлено, що умови проживання у п`яти кімнатному будинку [ADDRESS] складається з веранди, кухні, ванної кімнати, 2 зали та 2 спальні. До будинку підведена каналізація та газопостачання. У дитини наявне ліжечко, іграшки та всі необхідні речі (а.с.35, 123). Позивач є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] та заповіла йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.122). Мати дитини [PERSON] має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] (а.с.70). За адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . У будь-яких інших осіб відсутнє зареєстроване місце проживання за вказаною адресою (а.с.71). Відповідно до довідки ТОВ «АТБ-маркет» від 12.10.2022 року [PERSON] працює в ТОВ «АТБ-маркет» на посаді продавця-консультанта з 11.10.2022 року (а.с.72). Судом також було досліджено медичні заключення щодо стану здоров`я відповідачки та встановлено, що останній у грудні 2021 року поставлено діагноз «виразковий ректосигмоїд, неспецифічний виразковий коліт середньо тяжкий перебіг». Анамнез хвороби: хворіє з вересня 2021 року. У лютому 2022 року була оперована в гінекологічному відділенні у зв`язку з порушенням трофіки фіброматозного вузла матки. Остання неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, зокрема: з 10.01.2022 року по 20.01.2022 року, з 18.02.2022 року по 28.02.2022 року, з 24.05.2022 року по 02.06.2022 року (а.с.73-81). Мати дитини [PERSON] на обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні та наркодиспансері не перебуває (а.с.82,83). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батькипроживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Окрім того, суд враховує, що у постанові від 17.10.2018 року №402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На виконання вимог статті 19 СК України ухвалою суду від 27.10.2022 року було витребувано від Служби у справах дітей ЧМР та Служби у справах дітей Виконавчого комітету Булозірської сільської ради письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання місця проживання малолітньої дитини. 08.12.2022 року суду було надано висновок Служби у справах дітей Виконавчого комітету Білозірської сільської ради №190/01-32 про визначення місця проживання малолітньої дитини. (а.с.119-121). Із дослідженого висновку вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] має достатню кількість сезонного одягу, який випрасуваний та охайно складений. Має особисте ліжечко, різні іграшки для розвитку та книжки для відповідного віку. Дитина забезпечена продуктами харчуваннями та засобами гігієни. Дитина йде на контакт, посміхається, радіє татові. У будинку за адресою [ADDRESS] для дитини створено усі необхідні умови для проживання та розвитку. Батько задовольняє необхідні потреби дитини відповідно до віку. Враховуючи інтереси дитини, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Білозірської сільської ради вважає за доцільне залишити місце проживання дитини з батьком (а.с.119-121). Також 01.03.2023 року суду було надано висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/361 від 13.02.2023 року (а.с.229-231). Як видно з вказаного висновку, [PERSON] забезпечена роботою, має достатній стабільний дохід, що дозволяє повноцінне матеріальне забезпечення доньки. Окрім того, кожного разу мати приходить до доньки, вона радісно її зустрічає і постійно хоче бути з мамою, проте колишній чоловік - батько дитини, не надає такої можливості , категорично проти повернення дитини до матері. У квартирі [ADDRESS] є всі умови, щоб проживати з донькою. Квартира облаштована всім необхідним для проживання дитини, зокрема наявні місця для сну, ігор та відпочинку. Враховуючи викладене, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , не порушуючи право батька [PERSON] на участь у вихованні дитини (а.с.229-231). Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням наведених вище положень Закону, судом також було досліджено відеозапис подій, що відбувалися 05.01.2022 року за участю матері дитини [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Мати та донька лежать на ліжку, на 07 хв. 58 сек. [PERSON] дає першого ляпаса своїй шестимісячній доньці, на 08 хв. 00 сек. мати повторно дає ляпаса дитині по обличчю, на 08 хв. 01 сек. відповідач сварить дівчинку та знову б`є її, на 08 хв. 35 хв. мати дає відчутного ляпаса доньці по обличчю, на 08 хв. 48 сек. б`є дівчинку по іншим частинам тіла, після чого дитина починає плакати (а.с.25). З приводу даного відеозапису відповідач [PERSON] повідомила, що вказані події дійсно мали місце. Вона тоді погано себе почувала та приймала сильнодіючі препарати, а тому погано розуміє чому так себе поводила. Суд зауважує, що вказаним обставинам у висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №01/02-24/361 жодним чином не було надано оцінку. Більше того, із висновку не вбачається, що Службою перевірявся психологічний стан матері та що було забезпечено можливість психологу обстежити малолітню [PERSON] з метою складення висновку щодо стосунків матері та доньки. Окрім того, суд звертає увагу на те, що належні умови проживання доньці, згідно висновку, забезпечено за адресою [ADDRESS] . Однак, мати дитини за вказаною адресою не зареєстрована, не є власником цього житла, та будь-яких підтверджуючих документів наявності у неї права користування цією квартирою суду не надала. Також суду не надано доказів, що власниця квартири [ADDRESS] надала дозвіл на проживання у її квартирі малолітньої дитини. Також, суд звертає увагу на те, що у висновку Орган опіки та піклування ЧМР зазначав про те, що кожного разу коли мати приходить до доньки, вона радісно її зустрічає і постійно хоче бути з мамою. Проте, як вбачається з наданих суду пояснень представником Органу опіки та піклування ЧМР, за місцем проживання дитини представник Служби у справах дітей ЧМР не перебував, спеціаліст із дитиною не спілкувався та не спостерігав за відносинами матері та доньки. Вказана обставина свідчить про недостовірність обставин, встановлених у висновку Органу опіки та піклування ЧМР від 13.02.2023 року. Суд враховує, що висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому суд не погоджується з вищевказаним висновком та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів. Мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо наявні обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується а ні практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, а ні судового практикою Європейського Суду з прав людини. Як зазначалося в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (§ 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Сторона, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, суд підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.). Визначаючи місце проживання дитини із батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, яка у даному спорі вже досить тривалий час проживає разом із батьком, та саме з ним має більшу захищеність та можливість проживати в атмосфері любові, турботи, захисту. Змінювати її місце проживання вагомих підстав немає. Мати дитини, яка на даний час періодично продовжує лікування, на думку суду, не зможе в повній мірі створити та забезпечити доньці належні та безпечні умови проживання. Окрім того, остання не надала суду безумовні докази на підтвердження зміни свого ставлення до малолітньої [PERSON] . У разі зміни обставин у спорі, чи відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо створення належних умов проживання дитини, оцінивши всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини за його місцем проживання є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: approved