Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позову зазначено, що з 09.08.2019 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі [INFO] в них народилася дочка [PERSON] , матір`ю дитини є відповідач. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на повсякденне життя, несумісність характерів, а також відсутність взаєморозуміння. В провадженні Зміївського районного суду Харківської області перебувала справа про розірвання шлюбу №621/2232/22. Проживають вони окремо. Його неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом з ним в будинку [ADDRESS] . Актом обстеження підтверджується, що в житловому будинку за вказаною адресою проживає його дочка разом з ним, утриманням та вихованням дитини займався саме він, оскільки [PERSON] з жовтня 2021 року не проживає разом з ними, та перебуває за кордоном. Також, у зазначеному будинку проживають його батьки [PERSON] та [PERSON] , які є рідними бабусею та дідусем дочки [PERSON] . Зазначив, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки, виховує та піклується про дитину, а також повністю забезпечує. Піклується як про фізичний та і про духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідний медичний догляд та лікування, а також виховання. Його батьки теж піклуються про онуку [PERSON] , приділяють їй увагу та беруть участь у вихованні. Однак, його дитина наразі перебуває у віці, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки малолітньої дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дитиною основних правил і норм поведінки, виробляють його позицію по відношенню до світу і самого себе. При цьому, належні піклування та турбота батьків відносно дочки є вкрай необхідними та потрібними їй, як дитині відповідного віку. Саме належні та необхідні ціннісні орієнтири, установки, характер поведінки та ставлення до загальноприйнятих норм життя у суспільстві та моралі засвоює дитина, проживаючи разом з ним. Стиль життя їхньої родини та його ставлення до дитини сприяє належному вихованню дочки в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, а також сприяє становленню її як моральної та відповідальної особистості. Вінє працездатним, офіційно працює та отримує дохід, необхідний і достатній для утримання і забезпечення дитини. Відповідач постійно не проживала за місцем їх постійного проживання та не займалася вихованням дочки, належним чином не піклувалася про неї. Наразі відповідач забрала дочку та не дає можливості бачитися з нею, незважаючи на те, що належний догляд та піклування за дочкою може бути забезпечений тільки ним. При цьому, відповідач не має у приватній власності жодного нерухомого майна, що свідчить про те, що вона, як мати дитини, не може забезпечити її належними умовами проживання. Вважав, що саме він забезпечував та в змозі в подальшому забезпечувати належний психічний, фізичний та духовний розвиток дитини, і її базові потреби, необхідні для її повноцінного існування та проживання. Дочка є занадто малою, а тому потребує постійної батьківської турботи та піклування, які він прагне їй надавати, але позбавлений цього через перешкоди матері. Взагалі, їхня дочка [PERSON] більше звикла та прихильна до нього, тобто свого батька, оскільки саме він піклувався про неї та забезпечував всім необхідним. Він переконаний, що саме за спільного проживання з ним дочка ростиме в атмосфері любові і моральної забезпеченості, що і відповідатиме її якнайкращим інтересам. Враховуючи першочергові інтереси дитини, тривалість проживання та постійного перебування його малолітньої дочки саме з ним, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дочки необхідних умов проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з ним, чи фактів його негативного впливу на її виховання та розвиток, вважав, що є підстави для визначення місця проживання дитини разом з ним. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.12.2022 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 16.12.2022. 16.12.2022 підготовче засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. 19.12.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимогах позивача у повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначено, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені ним у якості обґрунтування позову доводи та аргументи такими, що не відповідають дійсності та є неправдивими. Так, вона дійсно проживає окремо від позивача. Раніше вони разом з дочкою та позивачем проживали за адресою: [ADDRESS] . Вона також постійно піклувалася за дочкою, займалася її розвитком та вихованням. В той час же позивач, як батько дитини, приділяв їй меншу увагу, оскільки переважно знаходився на роботі, у зв`язку з чим дитина фактично була під її піклуванням та, як наслідок, вона є більш прив`язаною до матері. Викладені в акті обстеження факти є недостовірними, оскільки не відповідають дійсним обставинам, що мали місце. Викладена в цьому акті інформація наразі вже втратила свою актуальність з огляду на сплив значного проміжку часу, внаслідок чого не може підтверджувати фактичні обставини справи, що на даний момент мають місце. Доказів про те, що вона з жовтня 2021 року перебувала за кордоном не надано, а тому така інформація не може вважатися достовірною. Також, заперечувала факт утримання дитини лише позивачем, бо переважно займалася вихованням дочки та її розвитком, забезпечувала її базові потреби саме вона. На той час з позивачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, внаслідок чого мали спільний сімейний бюджет, який спрямовувався, у тому числі, на утримання їхньої дочки. На час розгляду справи вона з дитиною перебуває за кордоном, де вона піклується, забезпечує всім необхідним дочку та забезпечує її всім не обхідним. Отже, очевидним є той факт, що тільки вона має можливість забезпечувати дитину всіх необхідним, піклуватись про неї, займатись її вихованням та розвитком. Батько дитини (позивач у справі) взагалі не надає коштів на її забезпечення, що підтверджується зверненням до суду з вимогою про стягнення аліментів з [PERSON] . Відомості про те, що вона забрала дочку та забороняє бачитись з дитиною є неправдивими. Вона дійсно виїхала разом з дочкою за кордон, однак, такий виїзд був здійснений з відома та зі згоди позивача, батька дитини, який не заперечував проти виїзду дитини разом з нею за кордон, що підтверджується копією заяви (додаток до відзиву), оскільки на території України було введено та діє воєнний стан, що зумовлено збройною агресією росії, внаслідок ворожих, терористичних обстрілів якої існувала та існує постійна загроза для життя її дитини, яку вона вимушена була рятувати та вивозити за межі території України для забезпечення її безпеки, запобігання загрозам для її життя та здоров`я. А тому і діяла виключно в інтересах дитини, ставлячи за мету забезпечення її безпеки і збереження її життя. На цей час очевидним є факт, що необхідним та доцільним є перебування її та дочки саме за кордоном, де вона перебуватиме у безпеці. Вважала, що дочці краще саме з нею, оскільки переважну кількість часу вони перебувають разом. Повідомила, що має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, де і в подальшому, після повернення в Україну, буде проживати разом з дитиною, де забезпечені належні та якнайкращі умови для зростання, виховання та розвитку дочки. На підставі викладеного, вважала, що проживання дитини саме з нею відповідатиме її якнайкращим інтересам та забезпечить її всебічний і належний розвиток та виховання. 12.01.2023 за клопотанням відповідача відкладено підготовче засідання. 17.01.2023, 18.01.2023 представник третьої особи 1 Корчагіна М. В. подала заяви, в яких просила розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області та винести рішення в інтересах малолітньої дитини. 20.01.2023 у зв`язку з неявкою учасників процесу, в умовах введеного в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", підготовче засідання відкладено на 20.02.2023. 13.02.2023 позивач [PERSON] долучив до матеріалів справи лист заступника Зміївського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Тімофєєвої Т. В. 20.02.2023 за клопотанням позивача [PERSON] продовжено строк підготовчого провадження, та відкладено підготовче засідання на 21.03.2023. 21.03.2023 представник третьої особи 1 Корчагіна М. В. подала заяву про неможливість надання висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 21.03.2023 за клопотаннями позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] відкладено підготовче засідання на 18.04.2023. 14.04.2023 представник служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Корчагіна М. В., та представник виконавчого комітету Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Мартинова О. В. подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили ухвалити рішення в інтересах дитини, а також долучили заяву [PERSON] . 17.04.2023 відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, у зв`язку з проживання разом з дитиною в країні Естонія, а також просила у задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2023 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2023. 26.04.2023 під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши доводи заяв по суті, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2019, мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 4, 5). З акта обстеження, складеного депутатом Зміївської міської ради 26.05.2022 вбачається, що під час перевірки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що разом зі своїм батьком [PERSON] проживає [PERSON] , [INFO] . Утримання та виховання малолітньої дитини здійснює батько, а мати [PERSON] , з жовтня 2021 року не проживає з родиною і перебуває за кордоном (а. с. 6). З копії заяви [PERSON] від 29.11.2022, посвідченої приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М., вбачається, що [PERSON] повідомив всіх зацікавлених осіб, що він відкликав заяву (скасував її дію), видану ним, про згоду його дочці, [PERSON] , [INFO] , на виїзд у період з 11 вересня 2022 року по 11 вересня 2023 року з України до Республіки Польща, Республіки Словенія, Республіки Молдова, Румунії, Угорщини з подальшим прямуванням країнами Європи, зокрема до Естонської Республіки, у супроводі матері, [PERSON] , [INFO] (а. с. 30). З листа заступника Зміївського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Тімофєєвої Т. від 10.02.2023 вбачається, що 08.02.2023 було розглянуто питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та комісія встановила, що батько - [PERSON] спроможний виконувати батьківські обов`язки (а. с. 57). Проте, начальник служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Корчагіна М. В. листом №01-31/95 від 20.03.2023 повідомила суд про неможливість надання висновку органу опіки та піклування Зміївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що до Зміївської міської ради як до органу опіки та піклування надійшла заява [PERSON] , в якій вона просила не розглядати це питання, оскільки вона з малолітньою дочкою [PERSON] перебуває за кордоном та не має змоги надати органу опіки та піклування Зміївської міської ради необхідні документи для винесення об`єктивного висновку (а. с. 74, 79). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її невістка [PERSON] разом з онукою [PERSON] проживали разом з нею, потім після введення на території воєнного стану, [PERSON] прийняла рішення про виїзд до Естонії разом з дитиною, та обіцяла, що на тривалий час не буде їхати, проте потім повідомила, що повертатись не має наміру. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Позивач [PERSON] не надав суду доказів, на підставі яких можливо зробити висновок, що визначення місця проживання дитини з батьком є необхідним з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Надані позивачем акт обстеження та інформація Зміївської міської ради свідчать лише про наявність у позивача належних умов для проживання дитини та його спроможність виконувати свої батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини. Разом з тим, досліджені судом матеріали справи не містять відомостей про те, що проживання з матір`ю може якимось чином зашкодити інтересам дитини щодо забезпечення їй належних умов для проживання, виховання та розвитку. Необхідність перебування дитини з матір`ю за межами України під час воєнного стану була повною мірою узгоджена сторонами, згода позивача на виїзд дитини з матір`ю за межі України була оформлена нотаріально. Подальша зміна позиції позивача з цього приводу та дострокове відкликання своєї згоди на виїзд дитини за межі України свідчить про те, що під час перебування дитини з матір`ю за межами України між сторонами виник спір з приводу місця проживання дитини. Водночас, фактичних даних, які б вказували на необхідність в інтересах дитини у судовому порядку змінити місце і умови проживання та визначити її місце проживання не з матір`ю, а з батьком, в матеріалах справи немає. Також, відсутні докази створення відповідачкою перешкод у спілкуванні дитини із батьком. Виїзд відповідачки з дитиною за межі України у період дії воєнного стану судом не розглядається як дія, що спрямована на перешкоджання у спілкуванні батька з дитиною. За таких обставин, оскільки вимоги позовної заяви не підтверджені належними та допустимими доказами, у задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed