Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем він знайомий впродовж багатьох років, вони завжди підтримували дружні стосунки, тому коли у червня 2022 року відповідач попросив про надання йому грошей у борг, мотивуючи своє прохання тим, що йому терміново потрібні кошти для відкриття власної справи і закупівлі обладнання, товару. На той час він мав суму власних коштів, тому погодився надати відповідачу їх без процентів на вказаний термін для розвитку бізнесу, при цьому зазначив, що вказані кошти будуть йому потрібні у кінці року. 15 червня 2022 року [PERSON] отримав від нього позику в сумі 10 000 доларів США строком на шість місяців, тобто до 15 грудня 2022 року, що підтверджується розпискою, при цьому були присутні свідки [PERSON] і [PERSON] . У зазначений термін відповідач борг йому не повернув, мотивуючи тим, що не має коштів розрахуватися з боргами, тому борг поверне тоді, коли будуть гроші. Крім того, коли раніше вони часто спілкувалися та проводили час разом, то зараз відповідач став уникати зустрічей з ним, хоча не заперечував проти того, що гроші йому поверне, але не зазначив коли саме. Він зазначає, що сума боргу становить 10 000 доларів США, що станом на 20 лютого 2023 року становить 365 600 грн., за курсом Національного банку України за один долар США складає 36,56 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 365 600 грн. та судовий збір 4\~192,80 грн. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, здійснювати реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2020 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. за реєстровим № 1158 і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав за № 38084969, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14133512101. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, також не заперечувала щодо постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить конверт, що повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 53), також відповідач про день і час розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м.Дніпропетровська (а. с. 39, 51), та направленням відповідачу смс-повідомлень на його мобільний телефон (а.с. 40, 52, 57), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 27 квітня 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно розписки від 15 червня 2022 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та зобов`язався повернути суму позики до 15 грудня 2022 року. Зазначена розписка була складена у присутності свідків [PERSON] і [PERSON] (а.с.16). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи № 127/3120/16-ц, №752/19567/14-ц, № 531/152/19). Позивач на підтвердження укладення з відповідачем договору позики надав суду розписку від 15 червня 2022 року, яка посвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Натомість, відповідач не надав суду жодного допустимого доказу на підтвердження того, що договір позики він не укладав, грошей не позичав. При цьому суд враховує, що відповідач договір позики відповідно до положень ст. 1051 ЦК України не оспорював, цей договір недійсним у встановленому законодавством порядку не визнано. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. З наведених підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] щодо стягнення з відповідача на його користь боргу відповідно до розписки від 15 червня 2022 року у сумі 10 000 доларів США, що станом на 20 лютого 2023 року становить 365 600 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 4\~192,80 грн., яка складається із судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3 656 грн. (а. с. 12а) та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. (а. с. 27), оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

Outcome: approved