Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 2 000,00 грн щомісячно до 5 000,00 грн у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з 14.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача на її користь 19 891, 50 грн у відшкодування частини понесених додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.08.2013 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2019. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03.08.2020, з відповідача на її користь на дитину з 16.10.2019 стягуються аліменти у розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів за період з 16.10.2019 по 17.03.2021 утворилася заборгованість у розмірі 36 000 грн, яку було стягнуто з відповідача у повному обсязі у травні 2021 року на підставі вжитих виконавчою службою примусових заходів. Також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2021 за її позовом стягнуто з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 960 грн, яке виконане відповідачем 21.03.2022 шляхом перерахування коштів на її банківську картку. Ураховуючи здійснені відповідачем одноразові виплати грошових коштів у розмірі 36 000 грн, 10 960 грн, 10 500 грн на професійну правничу допомогу у справі № 522/11435/21, вважає, що відповідач має неофіційний (прихований) дохід, який не впливає на розмір стягнутих аліментів. Крім того зазначає, що на сьогодні сума аліментів, яка стягується з відповідача не забезпечує гармонійного розвитку дитини та є недостатньою для забезпечення дитини на належному рівні, що пов`язано, зокрема, із досягненням [PERSON] семирічного віку та переходом до вікової групи дітей 6-18 років та збільшенням у зв`язку з цим прожиткового мінімуму для нього. Тому, ураховуючи поступове збільшення прожиткового мінімуму та наявність у відповідача неофіційного доходу, вважає, що останній зобов`язаний та має змогу сплачувати аліменти на дитину в розмірі 5 000 грн щомісячно. Також указує, що на даний час її матеріальний стан змінився, [INFO] у неї народилася дитина, у зв`язку з чим вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. В обґрунтування вимог щодо відшкодування частини понесених додаткових витрат, позивач указує, що у зв`язку з досягненням сином дошкільного віку та необхідністю його підготовки до початкової школи, останній відвідував підготовчі курси та курси англійської мови, за які нею було сплачено 3 750 грн. Також [PERSON] відвідував заняття по футбольній підготовці за програмою раннього розвитку «Шлях Переможця» та займався у авторській школі бойових мистецтв «Татамі», за що вона сплатила кошти у розмірі 10 610 грн. Крім того, нею було придбано дитячий інвентар - засоби пересування: гіроскутер, велосипед та санчата, загальна вартість яких становить 7 449 грн. Крім того, 01.09.2021 [PERSON] розпочав навчання у школі, у зв`язку з чим нею було придбано письмовий стіл, дитяче крісло, канцелярські товари, шкільну форму та взуття, спортивний одяг та взуття, засоби зв`язку (дитячий старт - годинник, стартовий пакет «Київстар») загальна вартість яких становить 15 108 грн. Також, у зв`язку з організацією навчального процесу та проведенням різноманітних шкільних заходів нею вносились певні кошти, загальна кількість яких становить 2 866 грн. Таким чином, загальна сума понесених нею витрат на дитину становить 39 783 грн, половину яких, на її думку, повинен відшкодувати відповідач. У відзиві на позовну заяву [PERSON] , у зв`язку зі зміною віку дитини та збільшення у зв`язку з цим її потреб, не заперечував проти збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього на дитину на підставі судового рішення, до 2 300 грн, у решті позовних вимог просив відмовити, зазначив, що його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів від 27.02.2020 не змінилося, він не отримував будь-яких доходів, не набув у власність рухоме або нерухоме майно, не є фізичною особою-підприємцем чи засновником будь-яких юридичних осіб, не має корпоративних прав чи прав на частку у статутному капіталі, натомість перебуває на обліку у центрі зайнятості. При цьому, доказів поліпшення його матеріального становища або підтвердження зміни обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відповідно до положень Сімейного Кодексу України, позивачем не надано. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а позивачем не доведено наявність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки саме по собі збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів. Також указує, що не свідчить про покращення його майнового стану і здійснення ним витрат на сплату заборгованості по аліментам та пені за прострочення їх сплати, а також витрат на правничу допомогу адвоката, а такі арґументи позивача не ґрунтуються на правильному тлумаченні ст. ст. 182, 192 СК України та такі витрати понесені ним на виконання обов`язку як батька дитини та у зв`язку з діями самої позивачки, що полягали у створенні нею перешкод у спілкуванні з дитиною. Також зазначає, що у разі збільшення розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня пред`явлення даного позову, а ст. 430 ЦПК України, яка регулює випадки негайного виконання рішення, з огляду на предмет позову, не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Щодо вимог позовної заяви про відшкодування вартості понесених додаткових витрат на дитину, вважає, що витрати, понесені позивачем, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки такі витрати не обумовлені особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що підтверджується сталою судовою практикою. Також указує, що його матеріальне становище не дозволяє нести додаткові витрати на дитину, а витрати, понесені позивачем та заявлені нею як додаткові витрати, не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій вважає позицію відповідача, викладену ним у відзиві на позовну заяву, ухиленням від виконанням свого батьківського обов`язку, а посилання відповідача на скрутне майнове становище таким, що не відповідає дійсності, оскільки ним 29.06.2022 було придбано автомобіль, середня вартість якого, відповідно до даних інтернет-ресурсу продажу автомобілів становить 406 431 грн, що еквівалентно 11 114 доларів США. Представник позивача - адвокат Колос В. М. у судовому засіданні позов просив задовольнити. Представник відповідача - адвокат Нижник Г. І. у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні запереченням, викладеним у відзиві на позовну заяву, зазначив, що відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього на дитину на підставі судового рішення, до 2 300 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 18.03.2015. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року у справі № 522/17502/19, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, починаючи з 16.10.2019 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач у зв`язку з реєстрацією 27.01.2021 шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За умовами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи наявність обставин, пов`язаних з перебуванням позивача у відпустці по догляду за дитиною та неможливістю працювати, зважаючи на згоду відповідача на часткове збільшення розміру аліментів, для забезпечення інтересів та гармонійного розвитку дитини, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь позивача на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року у справі № 522/17502/19 на дитину - [PERSON] , [INFO] , з 2 000 гривень до 3 000 грн, що встановить справедливий баланс між захистом прав дитини та обов`язком відповідача по сплаті аліментів. За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а збільшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно з абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відтак, стягнення аліментів у новому розмірі має здійснюватися починаючи з дня набрання рішенням законної сили у даній справі і до досягнення дитиною повноліття. Указане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18, від 20.12.2018 у справі № 143/1040/16-ц, від 15.08.2018 у справі № 486/506/17, від 11.04.2018 у справі № 478/256/16-ц, від 01.08.2019 у справі № 382/222/17, від 13.06.2019 у справі № 686/13303/16-ц, від 10.07.2019 у справі № 361/1484/16-ц, від 05.09.2018 у справі № 306/2389/16-ц. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що починаючи з дня набрання рішенням законної сили у даній справі, слід припинити стягнення аліментів на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року у справі № 522/17502/19. Стаття 430 ЦПК України регулює випадки негайного виконання судових рішень. Так, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема, стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відтак, ураховуючи, що предметом даного позову є не стягнення аліментів, а збільшення їх розміру, визначеного за рішенням суду, відсутні підстави для допуску негайного виконання даного рішення. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь половини вартості додаткових витрат, понесених нею на дитину у розмірі 19 891, 50 грн, суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач зазначає, що у зв`язку з досягненням сином дошкільного віку та необхідністю його підготовки до початкової школи, останній відвідував підготовчі курси та курси англійської мови, за які нею було сплачено 3 750 грн. Також [PERSON] відвідував заняття по футбольній підготовці за програмою раннього розвитку «Шлях Переможця» та займався у авторській школі бойових мистецтв «Татамі», за що вона сплатила кошти у розмірі 10 610 грн. Крім того, нею було придбано дитячий інвентар - засоби пересування: гіроскутер, велосипед та санчата, загальна вартість яких становить 7 449 грн. Крім того, 01.09.2021 [PERSON] розпочав навчання у школі, у зв`язку з чим нею було придбано письмовий стіл, дитяче крісло, канцелярські товари, шкільну форму та взуття, спортивний одяг та взуття, засоби зв`язку (дитячий старт - годинник, стартовий пакет «Київстар») загальна вартість яких становить 15 108 грн. Також, у зв`язку з організацією навчального процесу та проведенням різноманітних шкільних заходів нею вносились певні кошти, загальна кількість яких становить 2 866 грн. Разом з тим, у даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від19 березня 2018 року у справі № 759/18417/15-ц зроблено висновок, що «… витрати понесені на відпочинок дитини, придбання одягу, взуття, мобільного телефону, меблів, рюкзаку, проведення утеплення зовнішнього фасаду будинку не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.» Також у постанові Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 зроблено висновок, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Тому, вимоги позивача про відшкодування половини вартості витрат на придбання меблів, шкільного приладдя, одягу та взуття, засобів зв`язку задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем на придбання гіроскутера, велосипеда та санчат, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Крім того, щодо вимог позивача про стягнення вартості витрат, понесених на курси підготовки до школи, спортивні секції та вивчення англійської мови, то суд вважає, що вони задоволенню також не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що вони обумовлені розвитком особливих здібностей дитини, а тому понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного з батьків, охоплюється розміром аліментів, що стягуються з батька дитини, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29.04.2022 у справі № 761/27222/20, від 22.05.2019 у справі № 201/15248/16-ц, від 30.0.2019 у справі № 205/4322/16-ц, від 26.09.2018 у справі № 761/6933/17, від 20.06.2018 у справі № 202/7117/16-ц, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19. Відтак, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь половини вартості додаткових витрат, понесених нею на дитину у розмірі 19 891, 50 грн, задоволенню не підлягають. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial