Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

28.10.2021 року ПАТ «Укрнафта» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ нафтогазовидобувне управління «Надвірнанафтогаз», звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання вимог наказу ПАТ «Укрнафта» та наказу НГВУ «Надвірнанафтогаз» були створені 26 робочих інвентаризаційних комісій. В результаті проведення інвентаризації на АЗС № 1 с.Пнів ГСЛ (Надвірна) виявлено нестачу бензину автомобільного А-92 1604 кг. Згідно розрахунку шкоди, завданої нестачею, сума нестачі склала 37169,18 грн. Крім нестачі ТМЦ робочою комісією встановлено відсутність актів по результатах інвентаризації нафтопродуктів, яка повинна проводитись не рідше одного разу на місяць згідно п.13.2 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерством економіки України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155. Також позивач зазначає, що 31.03.2009 року між НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та інженером-механіком комплексної бригади з виробничого обслуговування ГСЛ (Надвірна) Іванюком А.В., тобто відповідачем по даній справі укладено договір про повну матеріальну відповідальність. У зв`язку з цим посилаючись на положення ст.130, п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України, ст.1166 ЦК України, а також на роз`яснення, що містяться в п.п.3, 15, 16, 17 Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам організаціям їх працівниками», позивач просить стягнути з відповідача суму недостачі 37169,18 грн. як завдану шкоду. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, вказуючи, що у нестачі палива немає його прямої вини. В обґрунтування заперечень зазначив, що дійсно 31.03.2009 року між ним та позивачем укладено договір про повну матеріальну відповідальність, проте вказаний договір укладений з ним як з техніком інспектором по контролю за ПММ, посаду якого він займав у той час. Проте у 2018 році його було переведено на посаду інженера-механіка. Зазначає, що на момент проведення інвентаризації 28.10.2020 року він займав посаду інженера-механіка, посадовою інструкцією якого не передбачено його обов`язку з фіксація втрати нафтопродуктів, їх облік та складання актів по результатам щомісячної інвентаризації. Крім того, він не був присутній під час проведення інвентаризації, оскільки перебував у відпустці і хворів. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. У відповіді на відзив позивач вказує, що на момент інвентаризації 28.10.2020 року відповідач був матеріально-відповідальною особою, за якою обліковувались матеріальні цінності, в тому числі бензин і дизпаливо, і з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 31.03.2009 року. На думку позивача виходячи з вказаного договору відповідач зобов`язаний був вести облік, складати і подавати товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей. Проте відповідач покладених на нього обов`язків не виконав внаслідок чого і виникла нестача, а відповідач поставив свій підпис у інвентаризаційному описі запасів від 28.10.2020 року. У запереченнях відповідач додатково акцентував, що інвентаризація відбулась з порушенням порядку, встановленого п.п.13.5., 13.21 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України. Так, до складу інвентаризаційної комісії було залучено матеріально-відповідальних осіб операторів заправних станцій, а протокол засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії та акт інвентаризації розглянутий керівником підприємства в строк більше ніж три робочих дні, а саме 23.12.2020 року. Позивач надав пояснення на заперечення у яких вказав, що акт інвентаризації від 28.10.2020 року підписаний відповідачем особисто, що спростовує заперечення останнього щодо відсутності його при проведенні інвентаризації. Ухвалою від 02.11.2021 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами загального провадження, призначивши підготовче засідання. Ухвалою від 02.12.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях на заперечення і просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). На доведення заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні докази. Позивачем надано копію Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного 31.03.2009 року, між НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та відповідачем, який займав посаду техніка-інспектора по контролю ПММ. Відповідно до цього Договору відповідач зобов`язався: дбайливо відноситися до переданих йому для зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей підприємства, організації і приймає міри по запобіганню їх псуванню; своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожує збереженню ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і подавати в чинному порядку товарно-грошові і інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей; приймати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Посадовою інструкцією техніка ІІ категорії БМТЗ НГВУ «Надвірнанафтогаз» [PERSON] , затвердженої 10.03.2015 року, встановленні завдання та зобов`язання, зокрема й контролювати приймання, оприбуткування нафтопродуктів та ведення обліку прийнятих нафтопродуктів (п. 2.3.). Пунктом 4.1. Посадової інструкції визначено, що технік ІІ категорії несе відповідальність за порушення нормативних документів, які регламентують порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку нафтопродуктів. Наказом ПАТ «Укрнафта» від 24.09.2020 року № 61-АГП призначено провести річну інвентаризацію активів, забезпечень та зобов`язань вказаного підприємства. Проведення інвентаризації запасів мало бути здійснено у період з 01.10.2020 року по 01.11.2020 року (включно) станом на 01.10.2020 року за інвентаризаційний період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року. Згідно вказаного наказу 23.10.2020 року наказом №705-АГП НГВУ «Надвірнанафтогаз» створено комісію в складі голови комісії Боднарук І.М., заступника голови комісії Дземюк В.В. та члена комісії [PERSON] для проведення інвентаризації в Групі складської логістики у матеріально-відповідальних осіб, зокрема й у інженера-механіка комплексної бригади з виробничого обслуговування [PERSON] (відповідача). Також вказаним наказом створено комісію в складі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для проведення інвентаризації Групи складської логістики (заправки) у матеріально-відповідальних осіб операторів заправних станцій: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Акту зняття залишків дизельного палива (ДП) і бензину А-92 на АЗС № 1 с.Пнів ГСЛ (Надвірна) станом на 28.10.2020 року на 11:50 виявлено нестачу дизельного палива в розмірі 278 кг. та нестачу бензину А-92 3012 кг. З Інвентаризаційного опису запасів станом на 01.10.2020 року вбачається, що при проведенні інвентаризації 28.10.2020 року виявлена нестача бензину АІ-92 1604 кг. Матеріально-відповідальною особою у вказаному описі зазначено відповідача, а вказаний опис містить його підписи. Опис складено комісією у складі голови (начальника СТС) Триняка В.М., заступника голови (майстра ГСЛ) [PERSON] , членів комісії (операторів ЗС) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , бухгалтера [PERSON] . Також 28.10.2020 року бухгалтером НГВУ «Надвірнанафтогаз» [PERSON] складено Звіряльну відомість згідно якої станом на 01.10.2020 року визначена недостача бензину А-92-Євро-ЕS в загальній кількості 1604,00, вартістю 30973,96 грн. Вказана відомість підписана інвентаризаційною комісією у складі голови (начальника СТС) Триняка В.М., заступника голови (майстра ГСЛ) [PERSON] та члена комісії бухгалтера [PERSON] 17.11.2020 року цією ж комісією та за участю матеріально-відповідальних осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складено Протокол засідання інвентаризаційної комісії по Групі складської логістики (заправка) у якому вказані порушення вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що були виявлені під час інвентаризації, запропоновані кроки для запобігання повторного виникнення нестачі. Зокрема вказано, що бухгалтерський облік бензину та дизпалива на АЗС № 1 с.Пнів ведеться по двох працівниках ГСЛ [PERSON] та [PERSON] і запропоновано керівнику Групи складської логістики (Надвірна) [PERSON] визначити одного працівника відповідального за облік нафтопродуктів. Крім того у вказаному Протоколі зазначено, що в «Акті залишків дизельного палива (ДП) і бензину А-92 на АЗС № 1 с.Пнів ГСЛ (Надвірна) станом на 28.10.2020 року на 11:50» відсутній підпис оператора заправних станцій [PERSON] . Відмову від підпису [PERSON] аргументувала можливістю несення матеріальної відповідальності за виявлену недостачу. Згідно Акту перевірки стану проведення річної інвентаризації 2020 року в НГВУ «Надвірнанафтогаз» від 11.01.2021 року №01/01/13/08/03-01/2/4 станом на 06.01.2021 року керівником ГСЛ (Надвірна) [PERSON] про результати службових розслідувань щодо виявленої нестачі пального на АЗС (Пнів) при проведенні річної інвентаризації 2020 року та визначення винних осіб і порядок відшкодування ними збитків завданих нестачею не повідомлено голову центральної інвентаризаційної комісії операційного менеджера НГВУ [PERSON] , а також до перевірки не представлено жодних результатів розслідувань. Також вказаним Актом встановлено, що в порушення п.п.1, 3 наказу НГВУ «Надвірнанафтогаз» №40 від 29.01.2009 року «Про впровадження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», на ГСЛ (Надвірна) впродовж року не проводились інвентаризації нафтопродуктів, які повинні проводитись не рідше одного разу на місяць, відповідно п.13.2. вказаної інструкції. Окрім того, на ГСЛ (Надвірна) відсутній наказ про призначення комісії по інвентаризації нафтопродуктів, який передбачений п.13.5. вказаної інструкції. За Розрахунком шкоди завданої нестачею, складеним головним бухгалтером НГВУ «Надвірнанафтогаз», вартість 72 кг. бензину А-92 становить 1504,22 грн., вартість 1532 кг 35664,96 грн. Всього розмір шкоди завданої нестачею становить 37169,18 грн. На думку позивача вказані докази доводять розмір і вартість виявленої нестачі, а також вину відповідача її виникненні. Також з матеріалів справи вбачається, що Наказом НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» № 1867-к відповідача переведено постійно з 16 жовтня 2018 року на посаду інженера-механіка у Групу складської логістики (Надвірна)/ комплексна бригада виробничого обслуговування. При цьому матеріали справи не містять Посадової інструкції чи інших документів з яких можна встановити коло функцій та обов`язків інженера-механіка Групи складської логістики (Надвірна)/ комплексної бригади виробничого обслуговування. Зі Звітів про витрати матеріалів при веденні робіт у порівнянні з витратами, визначеними виробничими нормами по ГСЛ Надвірна за серпень, жовтень, листопад, грудень 2020 року вбачається, що їх складено відповідачем та вони містять зокрема й інформацію про облік бензину та дизельного палива. Відповідач у письмових поясненнях від 18.02.2021 року та 29.10.2021 року, наданих в.о. начальника НГВУ «Надвірнанафтогаз» та начальнику управління Укрнафта-Логістика ДЗ та МТЗ ПАТ «Укрнафта», зазначав, що при поступленні ПММ на АЗС № 1 Пнів він не приймав, не відпускав пальне через паливно-роздавальні колонки, не підписує жодних накладних зі складу ПММ ГСЛ Надвірна. У посадовій інструкції інженера-механіка комплексної бригади з виробничого обслуговування ГСЛ Надвірна не відображено в завданнях і обов`язках ведення обліку, приймання, відпуску або зберігання ПММ. Також у період з 17.10.2019 року по 01.11.2020 року відповідач перебував у відпустці, а з 26.10.2020 року по 31.10.2020 року - на лікарняному, що підтверджується Наказом НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №652-вк від 29.09.2020 року та листком непрацездатності серії АДУ № 840511. Суд констатує, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України). Згідно з пунктами 1, 2, 5, 6 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Чинним законодавством не передбачено повної матеріальної відповідальності інженера-механіка, а тому позивач безпідставно посилається на п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України, як на одну з правових підстав позовних вимог про стягнення вартості недостачі. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України). При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач. Проте, позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження, що до обов`язків інженера-механіка у Групі складської логістики (Надвірна)/ комплексної бригади виробничого обслуговування належить приймання, зберігання, відпуск та облік нафтопродуктів. Зокрема, позивачем не надано Посадової інструкції інженера-механіка Групи складської логістики (Надвірна)/ комплексної бригади виробничого обслуговування. За таких обставин всупереч вимогам ст.81 ЦПК України та ст.138 КЗпП України позивачем не доведено, що до обов`язків відповідача входили приймання, зберігання, відпуск та облік нафтопродуктів; наявності вини відповідача у недостачі бензину А-92. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з відповідачем на посаді техніка-інспектора по контролю ПММ, не може розповсюджуватись і на посаду інженера-механіка Групи складської логістики (Надвірна)/ комплексної бригади виробничого обслуговування, яку обіймав відповідач з 16.10.2018 року. Аналогічний висновок щодо неможливості розповсюдження договору про повну матеріальну відповідальність на працівника переведеного на іншу посаду, укладеного з працівником на попередній посаді, викладено і у постанові ВС від 11.11.2020 року у справі № 333/7160/17. Також матеріали справи не містять доказів передання відповідачу бензину А-92 для зберігання або для інших цілей. Таким чином відсутні підстави покладення на відповідача матеріальної відповідальності на підставі договору про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Не містять матеріали справи і доказів одержання відповідачем бензину А-92 під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Або надання його відповідачу в користування. Складання відповідачем Звітів про витрати матеріалів при веденні робіт у порівнянні з витратами, визначеними виробничими нормами по ГСЛ Надвірна за серпень, жовтень, листопад, грудень 2020 року, не свідчить, що він є матеріально-відповідальною особою та що до його обов`язків та завдань входить приймання, зберігання, відпуск та облік нафтопродуктів. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідачем було завдано пряму дійсну шкоду винними протиправними його діями. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що керівництвом приватного підприємства вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що позивачем були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей. Разом із цим позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди. Отже відсутні підстави, передбачені пунктами 1, 2, 5, 6 частини першої статті 134 КЗпП України, покладення повної матеріальної відповідальності на відповідача. Надаючи оцінку Інвентаризаційному опису запасів станом на 01.10.2020 року, яким встановлена нестача бензину АІ-92 в розмірі 1\~604 кг, суд встановив наступне. Так у графі «До початку проведення інвентаризації всі видаткові та прибуткові документи на матеріальні цінності здані в бухгалтерську службу і всі матеріальні цінності, що надійшли на мою відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули списано» зазначено посаду відповідача «інженер-механік», проставлений його підпис, та вказано ПІБ відповідача. Крім того, вказаний опис підписано відповідачем як матеріально-відповідальною особою. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів, що з відповідачем на посаді інженера-механіка Групи складської логістики (Надвірна)/ комплексної бригади виробничого обслуговування укладався договір про повну матеріальну відповідальність як і доказів, що робота на посаді інженера-механіка передбачає матеріальну відповідальність, а до його обов`язків належить приймання, зберігання, відпуск та облік нафтопродуктів. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази (видаткові та прибуткові документи) фактичної передачі відповідачу бензину АІ-92. Отже, зазначення в Інвентаризаційному описі запасів, що відповідач є матеріально-відповідальною особою, за відсутності доказів цієї обставини, не може слугувати підставою покладення матеріальної відповідальності на відповідача. Також судом встановлено, що Інвентаризаційний опис запасів станом на 01.10.2020 року складений комісією у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка згідно наказу НГВУ «Надвірнанафтогаз» від 23.10.2020 року № 705-АГП в такому складі взагалі не створювалась. А комісія у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] створена для проведення інвентаризації Групи складської логістики (заправки) у матеріально-відповідальних осіб операторів заправних станцій: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а не у відповідача. При цьому згідно вказаного наказу інвентаризацію в Групі складської логістики, в тому числі й у відповідача, мала здійснювати інша комісія в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, інвентаризація відбулась з порушенням наказу НГВУ «Надвірнанафтогаз» від 23.10.2020 року №705-АГП не уповноваженою комісією. До того ж Акт зняття залишків дизельного палива (ДП) і бензину А-92 на АЗС № 1 с.Пнів ГСЛ (Надвірна) станом на 28.10.2020 року на 11:50, на який позивач посилається як на один з доказів нестачі виявленої у відповідача, також зафіксований комісією у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , і свідчить, що виявлення недостачі відбулось при перевірці залишків нафтопродуктів у матеріально-відповідальних осіб операторів заправних станцій: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а не у відповідача. А згідно розділу ІІ та п.4.3. наявної у справі копії Посадової інструкції оператора заправних станцій 3 розряду Групи складської логістики (Надвірна), затвердженої начальником НГВУ «Надвірнанафтогаз» 2019 року, оператор заправних станції зобов`язаний: провадити приймання та оприбуткування нафтопродуктів згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі Інструкція) за товарно-транспортною накладною та об`ємом, вимірянням у резервуарі; вести облік прийнятих нафтопродуктів, які надійшли на АЗС. За завдання матеріальної шкоди оператор заправних станцій несе відповідальність в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України. За таких обставин позивач не довів обставини, які мають значення для справи та на які посилався як на підставу своїх вимог, а саме не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідача відповідальності за недостачу бензину. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що задоволенні позову ПАТ «Укрнафта» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ нафтогазовидобувне управління «Надвірнанафтогаз», слід відмовити. На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. за подання позовної заяви покладаються на позивача. Вирішуючи питання про розподіл витрат відповідача на правничу допомогу адвоката, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. За змістом ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно\~до\~ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідачем до матеріалів справи додано копію, укладеного відповідачем з адвокатом Галкіним С.А. договору за № 31 від 12.11.2021 року про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. У пункті 4.1. вказаного Договору сторонами визначено, що за надання юридичної допомоги, що надається адвокатом, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар, який розраховується адвокатом в залежності від обсягу наданої правничої допомоги та витраченого часу. Юридичну допомогу, що надається адвокатом клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, що дорівнює 5000 грн. без ПДВ. При розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в п.4.1. даного Договору враховується час, витрачений адвокатом, що складає не більше 10 годин (п.4.3. Договору). У Додатку № 31/1 до Договору № 31 визначено види витрат на правову допомогу та встановлено їх вартість: консультація 2 години (700 грн.); адвокатський запит за 1 запит (700 грн.); позовна заява 2000 грн. (за 1 заяву); відвідування судових засідань (1600 грн.); всього 5000 грн. Також до матеріалів справи додано Акт від 17.11.2021 року прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги №31 від 12.11.2021 року та квитанцію від 17.11.2021 року про сплату 5000 грн. вартості правничої допомоги адвокату. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв. При цьому судом не встановлено, що у цій справі адвокатом надавалась така послуга як складання позовної заяви, оскільки він представляв інтереси відповідача, а зустрічну позовна заява не подавалась. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що витрати відповідача на правничу допомогу, що полягали у складанні позовної заяви, не підлягають розподілу між сторонами, оскільки не можуть стосуватись даної справи. Натомість решта вартості витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн. на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові мають бути відшкодовані йому за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved