Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 14.12.2005 уклали кредитний договір № МКК7СА00000185, згідно з яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6254 доларів США на термін до 13.12.2009, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно з договором у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашения заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Як зазначає представник позивача, у порушення умов кредитного договору, а також статями 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.08.2016 має заборгованість у розмірі 25479,57 доларів США, яка складається з наступного: 2343,57 доларів США заборгованість за кредитом; 7422.96 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 124,80 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 15588,24 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, як зауважує представник позивача, заборгованість до стягнення становить 9891,33 доларів США, що за курсом 25,05 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016 складає 247777,82 грн., яка складається з наступного: 2343,57 доларів США заборгованість за кредитом; 7422,96 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 124,80 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом. На підставі наведеного, представник позивача просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9891,33 доларів США, що за курсом 25,05 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016 складає 247777,82 грн., за кредитним договором № МКК7GА00000185 від 14.12.2005, яка складається з наступного: 2343,57 доларів США заборгованість за кредитом; 7422,96 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом: 124,80 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2016 у цивільній справі № 308/9103/16-ц задоволено повністю позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № MKK7GA00000185 від 14.12.2005 в розмірі 9891,33 доларів США, що є еквівалентом 247777,82 грн., та 3716,67 грн. судового збору. Ухвалою суду від 29.09.2020 задоволено заяву [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Пітух В.І. про перегляд вказаного заочного рішення суду. Скасовано заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2016 у цивільній справі № 308/9103/16-ц, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24.12.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про зупинення провадження у справі. 07.06.2022 від представника відповідача адвоката Пітуха В.В. до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просить застосувати строк пропущеної позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] . У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що під розгляду даної справи, здійснивши пошук в ЄДРСР та АСВП, стало відомо, що позивач звертався до Ужгородського міськрайонного суду із аналогічним позов про дострокове стягнення кредиту в березні 2009 року. 10.07.2020 представником відповідача було ознайомлено з матеріалами цивільної справи № 2п-2808/09 (провадження № 2-180/10) у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів цивільної справи № 2п-2808/09 вбачається, що позивачем в лютому 2009 року подано до Ужгородського міськрайоннного суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , з метою погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2495,17 доларів США, шляхом продажу предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27.03.2009 року у справі № 2-0808/09 відкрито провадження у справі. Вказує, що заявою про зміну позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд змінити предмет позову, а саме стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МКК7GA00000185 від 14.12.2005 у розмірі 19212,81 грн. Заявою від 27.11.2011 ПАТ КБ «Приватбанк» залишив позовну заяву про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2012 у справі № 2-2417/11 позовну заяву залишено без розгляду. Представник відповідач зазначає, що заявленим позовом ПАТ КБ «Приватбанк» вказував на неналежне виконання позичальником умов укладеного кредитного договору, зазначав, що умовами кредитного договору, а саме пунктами 2.2.7, 2.3.1, 2.3.6 та приписами статей 1054, 1055 ЦК України передбачено право банку вимагати дострокового виконання зобов`язання позичальником та поручителем за кредитним договором в повному обсязі. Представник відповідача наголошує, що банк скористався своїм правом і пред`явив до боржника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів і всіх належних платежів за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Такими діями, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом. При цьому залишення позовної заяви без розгляду не припиняє строк позовної давності на право кредитора для повторного звернення до суду та нарахування процентів. Звертає увагу, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2012 у справі № 2п-2417/11 позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] залишено без розгляду. Відтак, належними та допустимими доказами встановлено: факт звернення позивача у лютому 2009 року із позовною вимогою про дострокове стягнення суми заборгованості по кредитному договору; визнання строку таким, що настав; винесення всієї суми на прострочку. Банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання. За твердженням представника відповідача, позивач, заявивши позовні вимоги 02.09.2016 про стягнення з відповідача заборгованості, з урахування суми заборгованості, що виникла станом на 17.08.2016, пропустив строк позовної давності для звернення з даною вимогою для захисту порушених прав та інтересів за кредитним договором. 20.09.2022 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначає, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що договір не є розірваним або припиненим згідно з правовими підставами, визначеними статями 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Крім того, представник позивача зазначає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07.10.2020 має заборгованість у розмірі 7697,84 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Щодо наявності раніше ухваленого рішення суду представник позивача зауважує, що у березні 2009 році АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2012 позовну заяву залишено без розгляду. Відповідач продовжує ухилятися від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, банк змушений звернутися до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, раніше ухвалене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. На думку представника позивача, постановлення ухвали про залишення позовної заяви без розгляду не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а тому позивач має право на захист своїх інтересів у судовому порядку. Щодо строку позовної давності представник позивача вказує, що згідно з випискою клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 06.04.2017, підтвердженням чого є виписка з рахунку № [NUMBER] . Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у 27.08.2016 до спливу строку позовної давності. Також зазначає, що згідно з п. 5.1 кредитного договору обумовлено, що договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобов`язань сторонами, тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань. У зв`язку з цим, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Враховуючи викладене, представник позивача у поданій відповіді на відзив просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Ухвалою суду від 26.04.2023 відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви представника позивача про стягнення заборгованості у даній цивільній справі. Представник позивача у дане судове засідання не з`явився, при цьому від представника банку 26.04.2023 до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, згідно з яким у зв`язку з необхідністю додаткового часу для уточнення позовних вимог представник позивача просить суд відкласти розгляд справи в судовому засіданні на іншу дату. Суд зазначає, що аналогічного змісту клопотання про відкладення судового засідання представником позивача подавалися до суду 25.11 та 19.12.2022, а також 19.04.2023, тобто вже після подання до суду уточненої позовної заяви. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів першого та другого частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Передбачене частино першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Судом вжито усіх необхідних заходів для надання позивачу та його представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. З урахуванням викладеного та положень статей 128-131, 223 ЦПК України, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності представника позивача, а відтак відсутні підстави для відкладення судового засідання. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Пітух В.В. 26.04.2023 подав до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без їх участі, врахувати доводи, наведені у відзиві на позовну заяву та застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, у позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.12.2005 між ЗАТ КБ «Приватбанк» (змінило своє найменування на ПАТ КБ «Приватбанк», а у подальшому на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № МКК7GА00000185, згідно з яким позичальник отримав кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 6257 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі суми 1 % від суми виданого кредиту спочатку в момент надання кредиту та щомісячної комісії 0,16 %. У порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки [PERSON] належним чином не виконав. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 17.08.2016 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 9891,33 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 247777,82 грн. (1 долар США = 25.05 грн.), з яких: 2343,57 доларів США заборгованість за кредитом у сумі; 7422,96 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі; 124,80 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Представником відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення взятого на себе зобов`язання за кредитним договором, 29.12.2005 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 66,9 кв.м. житловою 36,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] . У березні 2009 року банк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКК7GА00000185 від 14.12.2005 у розмірі 2495,17 грн. просило звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2009 відкрито провадження у справі № 2-0808/09 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду вказаної справи банком було подано заяву про зміну позовних вимог, згідно з якою просило змінити предмет позову та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МКК7GA00000185 від 14.12.2005 у розмірі 19212,81 грн., а у подальшому подано до суду заяву про залишення позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості без розгляду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2012 у справі № 2-2417/11 вказану позовну заяву залишено без розгляду. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Звернувшись з позовом до відповідача у справі № 2-0808/09 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк скористався своїм правом і пред`явив до боржника вимогу про дострокове повернення кредитних коштів і всіх належних платежів за несвоєчасне повернення кредитних коштів, чим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Суд означає, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Таким чином, оскільки банком при поданні позову у 2009 році та у подальшому зміні позовних вимог із звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 2-0808/09, який ухвалою суду від 26.01.2012 було залишено без розгляду, змінено строк виконання основного зобов`язання, суд вважає, що позивач, пред`явивши даний позов у вересні 2016 році, пропустив позовну давність, про застосування якої заявив відповідач. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц зазначено, що стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). За наведених обставин, встановивши, що позивачем пропущена позовна давність, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed