Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути на свою користь 39\~311,47 грн. недоплаченої частки заробітної плати за період з 01.01.2022 по 31.07.2022. В обґрунтування вимог зазначено, що на підставі наказу № 403/ОС від 06.08.2021, вона з 10 серпня 2021 року була прийнята по переводу з Дніпропетровської клінічної лікарня на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - фельдшером в м. Кривий Ріг здоровпункт. Так, відповідач має серед інших такий вид діяльності, як 86.21 загальна медична практика, а філія «Центр охорони здоров`я» діяльність лікарняних закладів, загальна медична практика, стоматологічна практика, інша діяльність у сфері охорони здоров`я, дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук. Таким чином, вона працює медичним працівником (фельдшером вищої категорії) у закладі охорони здоров`я (цех здоров пункт) державної власності. Вважає, що з дати оприлюднення постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 № 2, заробітна плата медичним працівникам за січень 2022 року повинна нараховуватись і виплачуватись в підвищених розмірах. При зверненні її до відповідача 10.07.2022 з пропозицією нарахувати та виплатити їй із січня 2022 року по теперішній час частки щомісячного заробітку на рівні не менше 13\~500,00 грн. отримала відмову, де зазначено, що посадовий оклад фельдшера вищої категорії становить 5\~265,00 грн., що являється істотним обмеженням її трудових прав. Так, вона має диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Лікувальна справа» професійна кваліфікація фельдшер, свідоцтво до диплому про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовку молодших медичних і фармацевтичних спеціалістів; відомості про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки «Швидка та невідкладна допомога (удосконалення)» та свідоцтво про навчання методам проведення перед рейсових (після рейсових) медичних оглядів водіїв транспортних засобів та складання заліку. Тому ураховуючи викладене, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На виконання вимог ухвали суду, відповідачем подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що АТ «Укрзалізниця» діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань (п. 20 Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 № 735) та відповідно до встановлених законодавством вимог не залучає кошти державного бюджету. Постановою КМУ № 2 від 12.01.2022 не передбачено застосування зазначених в ній вимог щодо нарахування заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я інших форм власності. Вказаною постановою № 2 внесено зміни до додатку 3 Типової форми договору про медичне обслуговування населення, відповідно до яких для медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги, вимоги постанови № 2 застосовуються у разі, коли лікаря обрали не менше ніж 70% пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги. На сьогодні АТ «Укрзалізниця» підписано договір з Національною службою здоров`я України про надання медичних послуг за програмою медичних гарантій з первинної медичної допомоги на 2022 рік № 0000-0НЕ6-М000 та найближчим часом будуть укладені договори про медичне обслуговування населення по вторинній медичній допомозі. Згідно з пунктом 2 пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я», пункт охорони здоров`я (здоров пункт) створюється на підприємствах, установах, організаціях і входить до складу поліклініки або амбулаторію. Однак здоров пункт, де працює позивач, не входить до складу поліклініки чи амбулаторію, а до складу структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». З огляду на викладене, здоров пункти, що знаходяться у складі підрозділів регіональних філій, не відносяться до закладів охорони здоров`я, а отже до їх медичних працівників вимоги постанови № 2 не застосовуються. При цьому у зазначений позивачем період часу вона не кожного місяця виконувала установлену норму тривалості робочого часу, тому наведений нею у позовній заяві нею розрахунок є не тільки безпідставним по суті, а ще містить арифметичні помилки. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. В обґрунтування відповіді на відзив позивачем зазначені аналогічні викладеним у позові доводи, з посиланням на той факт, що фельдшер, який має вищу кваліфікаційну категорію, може працювати на посаді сестри медичної. При цьому після переходу йому встановлюється посадовий оклад сестри медичної з вищою категорією, тобто за 9-м тарифним розрядом ЄТС. Раніше [PERSON] заявив, що медпрацівники отримають усі надбавки наприкінці розрахункового періоду. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, згідно запису трудової книжки, [PERSON] з 10 серпня 2021 року прийнята по переводу з Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - фельдшером в м. Кривий Ріг здоровпункт (а.с. 8-15 копія трудової книжки). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 4 ст.\~97\~КЗпП України роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 98\~КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Аналогічну норму містить і ст. 13 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про оплату\~праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Крім того, відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів\~України від\~12\~січня 2022\~р.\~№ 2\~затверджено зміни, що вноситься\~у додаток\~3\~до Типової\~форми договору\~про медичне\~обслуговування населення\~за програмою\~медичних гарантій,\~відповідно до\~яких пункт\~1\~доповнено підпунктом 9 такого змісту: 9) забезпечувати виплату заробітної плати у розмірі не меншому, ніж передбачено цим підпунктом. Заробітна плата медичного працівника закладу охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці встановлюється у розмірі: - не менше ніж 20000 гривень для лікарів (крім лікарів-інтернів), професіоналів з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; - не менше ніж 13500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівців з початковим рівнем (короткий цикл) вищої освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Для медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги (лікарів або молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівців з початковим рівнем (короткий цикл) вищої освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства, які входять до команди з надання первинної медичної допомоги такого лікаря), цей підпункт застосовується у разі, коли лікаря обрали не менше ніж 70 відсотків пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги. У разі встановлення медичному працівнику неповного робочого дня або неповного робочого тижня, а також під час невиконання працівником у повному обсязі встановленої норми тривалості робочого часу вимога щодо розміру оплати праці, передбачена цим підпунктом, застосовується пропорційно до відпрацьованого часу». Вказаний пункт 1 додатку 3 Переліку зобов`язань надавача медичних послуг щодо забезпечення належного рівня надання таких послуг за договором передбачає перелік обов`язків надавача медичних послуг протягом строку дії договору відповідно до законодавства. Зазначеною постановою\~Кабінету Міністрів\~України встановлено\~державну гарантію\~мінімальної оплати\~праці медичним\~працівникам закладів\~охорони здоров`я\~державної або\~комунальної форми\~власності,\~до числа\~яких відносить\~лікарів (крім\~лікарів-інтернів)\~та професіоналів\~з вищою\~немедичною освітою,\~які допущені\~до медичної\~діяльності в\~закладах охорони\~здоров`я,\~а також\~молодших спеціалістів\~з медичною\~освітою (фахових\~молодших бакалаврів),\~фахівців з\~початковим рівнем\~(короткий\~цикл)\~вищої медичної\~освіти,\~першим (бакалаврський)\~рівнем вищої\~медичної освіти\~і магістрів\~з медсестринства. Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002\~ № 385, передбачено перелік лікувальних закладів, а також у поясненнях до Переліку зазначено (пункт 2), що пункт охорони здоров`я (здоровпункт) створюється на підприємствах в установах, організаціях і входить до складу поліклініки або амбулаторії. Медичний персонал лікарських пунктів охорони здоров`я (крім державних навчальних закладів і підприємств для інвалідів та об`єктів з особливим режимом роботи) утримуються за рахунок таких підприємств. Проте пункт охорони здоров`я може і не входить до складу поліклініки чи амбулаторії, а бути підрозділом підприємства і перебувати на балансі останнього, не залежно від розміру чи кількості працівників. Позивачем не надано доказів того, що вона працює у закладі охорони здоров`я, яким являється здоровпункт в АТ «Українська залізниця», що слугувало б підставою для застосування відносно неї встановленою Кабінетом Міністрів України державною гарантією мінімальної оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності. Даних про те, що указаний здоровпункт входить до складу поліклініки чи амбулаторії і якої саме, позивачем не надано, клопотання про витребування указаної інформації, нею не заявлено. Сам по собі лише факт її освіти та роботи фельдшером, на думку суду, не дає підстави для застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. № 2 без з`ясування обставин віднесення її місця роботи до закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати. Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. № 590, коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком. Тому судовий збір в сумі 992.40 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed