Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що вона з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 був розірваний. Відповідач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . 24 травня 2021 Літинським районним судом Вінницької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до його повноліття, починаючи стягнення з 21.05.2021 року. Вказує, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримують повністю і просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовну заяву визнає в повному обсязі та не заперечує щоб її задовольнили та позбавили його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби у справах дітей Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду заяву відповідно до якої зазначають, що ні до служби у справах дітей ні до органу опіки та піклування Якушинецької сільської ради не надходило жодних документів по вказаній справі, тому комісією не розглядалось питання захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Так, відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 (а.с.8) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.9) його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за №10 від 06.01.2023 (а.с.10) син [PERSON] , [INFO] дійсно знаходиться на утриманні матері [PERSON] та проживає разом з нею. Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за №78 від 10.01.2023 (а.с.11) [PERSON] навчається у 3 класі КЗ «Микулинецький ліцей» Якушинецької сільської ради Вінницької області. Мати учня [PERSON] бере безпосередню участь у навчанні та вихованні сина, відвідує батьківські збори, постійно спілкується з класним керівником. Відповідно до повідомлення з Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області за №6151 від 01.02.2023 (а.с.12-13) та розрахунку заборгованості (а.с.14-15) судом встановлено, що у [PERSON] існує наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 59419,03 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, він не цікавиться його життям, не піклується про стан здоров`я, не проявляє батьківської турботи, не створює належних умов для проживання та розвитку, отримання ним освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам неповнолітньої дитини. Враховуючи ту обставину, що позов підлягає до задоволення, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved