Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

У квітні 2023 року до суду звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що з 04 квітня 2019 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося і з 28 вересня 2022 року сторони разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Син проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Посилаючись на положення статей 84, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 3000,00 грн (у дужках зазначено дві тисячі гривень) щомісячно починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку та утримання малолітніх дітей та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Ухвалою судді від 10.04.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 03 травня 2023 року. 01 травня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Атаманюка В.М. до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначив, що відповідач не має наміру ухилятися від сплати аліментів та від виконання свого батьківського обов`язку, однак аліменти в такому розмірі є для нього непосильними, оскільки відповідач офіційно не працює, має лише невеликі доходи від приватних робіт, яких вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Зазначає, що відповідач і без призначення аліментів постійно намагався надавати позивачці кошти на утримання сина, неодноразово надсилав їм із сином передачі із - за кордону. При заявлені позовних вимог позивачкою не було враховано всі обставини, які беруться судом до уваги при визначенні розміру аліментів, у відповідності до статті 182 СК України. Розмір заробітної плати по регіону, де проживає відповідач, складає приблизно 11284 грн. частини всіх видів його заробітку (доходу) становить 2821 грн, що не відповідає можливостям відповідача, розмір аліментів є необґрунтовано великим. У свою чергу позивачка, на якій лежить обов`язок доведення можливості відповідача сплачувати аліменти, не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Представник відповідача вважає, що при винесенні рішення суд зобов`язаний взяти до уваги неспроможність відповідача надавати аліменти у такій великій сумі, оскільки це є однією з обов`язкових умов стягнення аліментів. Враховуючи вказані обставини, відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 3000,00 грн сторона відповідача вважає необґрунтованою, оскільки позивачка не надала будь - яких доказів того, що її колишній чоловік має спроможність надавати їй матеріальну допомогу. При цьому посилався на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 01 жовтня 2018 року у справі №534/1603/16-ц та від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19, у яких зазначено, що можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Тому у задоволенні даної вимоги представник відповідача просив відмовити (а.с. 20-21). У судовому засіданні 03 травня 2023 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, зазначила, що вірною слід вважати суму аліментів на її утримання у розмірі три тисячі гривень, дві тисячі було зазначено помилково. В даний момент вона ніде не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Відповідач офіційно не працює, разом із батьками проживає більше десяти років у Іспанії, тому його посилання на проблеми з роботою у зв`язку з війною є необґрунтованими. Не заперечувала того, що отримувала посилки від відповідача у вигляді продуктів харчування, дитячих речей та декілька разів - грошових коштів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов представник відповідача просив справу вирішувати без його присутності та присутності відповідача, про дату, час та місце судового засідання сторона відповідача обізнана. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що 04.05.2019 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією з відділу РАЦС м. Мостолес, Іспанія, яка містить апостиль (а.с. 7-8). Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України від 15.02.2022 №536/026-22 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с.9). Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області 02.03.2023 №10-17/731, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: [PERSON] - син, [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, [PERSON] - бабуся (а.с.11). На даний час позивачка разом із сином проживає у с. Велика Круча Лубенського району Полтавської області. Таким чином судом установлено, що малолітній син перебуває на повному матеріальному утриманні матері, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Щодо відправки відповідачем коштів, дитячого одягу та продуктів харчування, що, зокрема підтверджується наданою стороною відповідача ескпрес накладною «Нової пошти» №59000952038465, у якій відправником зазначена [PERSON] (а.с.23), чого не заперечувала у судовому засідання позивачка [PERSON] , суд зазначає, що добровільна допомога дитині не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину відповідно до вимог статті 180 СК України. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд зазначає наступне. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Судом першої інстанції встановлено, що спільна дитина сторін - [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач є здоровим та працездатним, та, як установлено із відзиву представника відповідача, працює за кордоном, що дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення у повному обсязі. Суд не приймає посилання представника відповідача на те, що розмір аліментів, який просила стягнути позивачка на утримання дитини, є необґрунтовано великим, оскільки в даному випадку суд виходить з інтересів дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення. Доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі сторона відповідача не надала. Наявність у відповідача інших дітей на утриманні судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на дружину, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (частина 6 статті 84 СК України). Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Вказаними положеннями сімейного законодавства України передбачене право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відзиві сторона відповідача, обґрунтовуючи неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини, посилалася на постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 та від 01 жовтня 2018 року у справі №534/1603/16-ц, відповідно до яких можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Однак у справі №712/4702/19 судами було встановлено, що відповідач не в змозі надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу, оскільки є інвалідом 2 групи без права отримання пенсії по інвалідності, доходів не отримує. У справі №534/1603/16-ц суд навпаки дійшов думки про існують умов, необхідних для виникнення права на утримання, передбачених частиною другою статті 84, частиною другою статті 91 СК України та частково задовольнив позов. У даній справі судом установлено, що позивачка проживає разом з сином, ніде не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Вказаний факт відповідачем не оспорюється. Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач може надавати своїй дружині матеріальну допомогу, так як він має молодий працездатний вік, працює за кордоном, нормальний стан здоров`я, інших осіб, окрім малолітньої дитини сторін, на утриманні не має. Доказів на спростування зазначених обставин відповідач не надав. Однак судом також ураховується, що інформації про реальний дохід відповідача матеріали справи не містять. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що розмір аліментів на дружину у твердій грошовій сумі у розмірі 1500, 00 грн щомісячно до досягнення сином трирічного віку буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд зазначає, що даний вид аліментних зобов`язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку. Також суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Згідноч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Щодо судових витрат по справі. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачкою при зверненні до суду було заявлено дві майнові вимоги (про стягнення аліментів на утримання позивачки та про стягнення аліментів на утримання дитини). Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 2684, 00 грн. Таким чином судовий збір за подання позовної заяви [PERSON] становить 2147,2 (1073,60 + 1073,60). Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Тобто, позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору у даній справі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, те що позивачка звільнена від слати судового збору, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольняються у повному обсязі, а про стягнення аліментів на утримання дружини частково на суму 1500,00 грн щомісячно (50%, що становить 536,8 грн він суми судового збору - 1073,60 грн), з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1610,40 грн (1073,60 грн + 536,80 грн). На підставі викладеного та,

Outcome: partial