Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаною заявою, за якою просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь [PERSON] 55 750,00 грн. відшкодування шкоди, з яких 39 000 грн. (залишок не перерахованого страхового відшкодування, моральна шкода, доплата моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи), 16 750,00грн. - витрати на поховання. На обґрунтування позову зазначено: «09 грудня 2021 року приблизно о 19 годині 35 хвилин, на автодорозі «Дніпро-Царичанки-Кобеляки-Решетилівка» поблизу с. Підгора Полтавського (Кобеляцького) району Полтавської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортного засобу «Volvo FH 440» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] .. Внаслідок ДТП пішохід, [PERSON] , від отриманих пошкоджень помер на місці ДТП. (копія свідоцтва про смерть додається). Внаслідок вказаної події Позивачу було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі батька, що вже жодним чином неможливо виправити. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №12021170000000819. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного «Volvo FH 440» д.н.з. [NUMBER] була забезпечена полісом АР 2292891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Кредо» (далі - Відповідач/ (копія полісу, витягу МТСБУ, додається). Страхова сума за полісом АР 2292891 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00грн. Відповідно до вимог ст. 27.3 Закону: Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Відповідно до вимог ст. 27.4 Закону: Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На момент смерті, [PERSON] мала спадкоємців першого ступеня дочку [PERSON] , яка відповідно до ст..27.3 ( Закону ) має право на отримання страхового відшкодування, моральної шкоди, та витрат на поховання У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна платі становила 6500,00грн.) 12*6500,00грн. - 78000,00грн., (копії заяв на виплати страхового відшкодування з додатками додаються).Та витратами на поховання в розмірі 33 500,00 грн. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 15 березня 2022 року, Старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області майора поліції Стець М.В., провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивача 3 жовтня 2022 року, страхове відшкодування в розмірі 55 750,00 грн. Відповідно до пояснень відповідача в телефонному режимі сума страхового відшкодування становить * 50% ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ ВОДІЯ ЗТЗ, ТОБТО ПОСЛАВШИСЬ НА ПОДІЛ СТРАХОВОГО ВІДШКОДУВАННЯ НАВПІЛ, а тому сума страхового відшкодування на думку відповідача становить 50% від загального розміру страхового відшкодування, 111 500,00-50%= 55 750,00 грн. Позивач категорично не погоджується з розміром отриманого страхового відшкодування». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 20 жовтня 2022 року були вирішено: «Відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами». У судове засідання сторони не явилися. У порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідач подав відзив на позов, яким заперечив на останній, посилаючись на положення ст. 36.3. закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Така позиція відповідача обґрунтована тим, що кримінальне провадження за вищевказаним фактом ДТП було закрито постановою, якою констатовано, що причиною ДТП є порушення пішоходом [PERSON] ПДР. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 09 грудня 2021 року приблизно о 19 годині 35 хвилин, на автодорозі «Дніпро-Царичанки-Кобеляки-Решетилівка» поблизу с. Підгора Полтавського (Кобеляцького) району Полтавської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортного засобу «Volvo FH 440» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який допустив наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] , який від отриманих пошкоджень помер на місці ДТП, факт смерті підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.12.2021 року серії [NUMBER] . Позивачка є донькою померлого в ДТП [PERSON] . Як наголошує позивач, внаслідок вказаної події йому було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань через загибель батька, що вже жодним чином неможливо виправити. Відомості про вказану події ДТП були внесені до ЄДРДР за №12021170000000819, відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області Стеця М.В. від 15 березня 2022 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Із постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що водій [PERSON] керував технічно справним транспортним засобом та 09.12.2021 року рухався з м. Дніпро в напрямку м. Київ автострадою «Дніпро-Царичанки-Кобеляки-Решетилівка», близько 19:40 год. проїжджав 118 кілометр вказаної автодороги поблизу с. Підгора Полтавського (Кобеляцького) району Полтавської області, рухався зі швидкість 70 км/год. Під час свого руху на даній ділянці дороги дорожні роботи не проводились, але на розділовій смузі, яка поділяє потоки напрямку руху т/з час від часу були стійки від дорожніх знаків, було зрозуміло що дорожні роботи на даній ділянці дороги вже закінчились, але не все приладдя придбали. У цей момент помітив об`єкт, який знаходився на розділовій смузі руху та який не рухався, [PERSON] рухався далі не змінюючи напрямку свого руху та наблизившись ближче помітив, що даний об`єкт схожий на пішохода, але вій стояв та не рухався. Вищевказаний об`єкт неочікувано для водія різко поновив свій рух та почав рухатися в сторону його автомобіля, зліва направо по ходу руху авто. Водій намагався, проте не зміг уникнути наїзду. Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №19/117-22/702-ІТТ від 20.01.2022 року в діях водія транспортного засобу «Volvo FH 440» д.н.з. [NUMBER] не виявлено будь яких невідповідностей вимогам ПДР. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного «Volvo FH 440», д.н.з. [NUMBER] , була забезпечена полісом АР 2292891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Кредо». Страхова сума за полісом АР 2292891 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн. Позивач звернулась до Відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна платі становила 6500,00грн.) 12*6500,00грн. - 78000,00грн., та витратами на поховання в розмірі 33 500,00 грн. Відповідно до страхового акту № 3002199 30.09.2022 року ТДВ СК «Кредо» було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія застрахованого транспортного засобу «Volvo FH 440», д.н.з. [NUMBER] , за спричинення шкоди життю в результаті ДТП, що сталася 09.12.2021 року, тобто страховим випадком, передбаченим Полісом №АР/2292891, призначено страхове відшкодування в сумі 55 750,00 грн, з яких: 39 000 грн. - моральна шкода; 16 750 грн. - витрати на поховання, що було виплачене ТДВ СК «Кредо» на користь позивача. З вказаним розміром отриманого страхового відшкодування позивач не погодилася та звернулася до суду за захистом порушених прав. Отже, між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП батька позивачки, та витрат на його поховання в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що ДТП відбулося за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода. Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. З позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача, як особи на яку закон покладає обов`язок з страхового відшкодування шкоди, 39000,00 грн. в якості доплати моральної шкоди, загальний розмір який відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 78000,00 грн. Так, позивач отримала від відповідача страхове відшкодування лише в частині моральної шкоди - 39000,00 грн. При цьому, доводи відповідача про те, що на підставі пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія повинна відшкодувати лише половину заподіяної шкоди не заслуговують увагу суду виходячи з наступного. За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована. Наведене вище відповідає висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 10.01.2019 у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295 св 18), де заначено: «Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у даній нормі йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту [PERSON] не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».» У пункті 27.4. статті 27 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Матеріалами справи підтверджується, що позивач понесла витрати на організацію поховання батька 33500,00 грн. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача половину вказаних витрат, яка складає 16750,00 грн., так як інша половина нею була отримана в досудовому порядку, а також те, що відповідно до законодавства вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання, вимога про відшкодування витрат на поховання підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає висновку Верховного Суду, наведеному в постанові від 06.07.2022 у справі № 442/3107/21 (провадження № 61-20886св21). При цьому, суд враховує, що загальний розмір страхового відшкодування, з урахуванням отриманих позивачем страхових виплат в досудовому порядку, не перевищує страхової суми. Оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, витрати по сплаті такого збору підлягають віднесенню на рахунок держави.

Outcome: approved