Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

14 грудня 2021 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.10.2013 року по 30.09.2021 року у розмірі основного боргу - 71479,07 грн., також просить стягнути інфляційні витрати 16146,82 грн., та 3% річних 6012,86 грн та судовий збір У подальшому 12 грудня 2022 року подали заяву про зменшення позовних вимог, у якій просили стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] (116-121) за період з 31.01.2019 року по 30.09.2021 року у розмірі основного боргу 28711,11 грн., також просить стягнути інфляційні витрати 2534,16 грн., та 3% річних 1177,25 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.. Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12 грудня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Коваленко Р.А. до АТ «Криворізька теплоцентраль» про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири в порядку захисту прав споживача, яка була уточнена в ході розгляду справи. В обґрунтування зустрічного позову, зазначено, що 18 січня 2019 року позивач, [PERSON] , на підставі договорів купівлі- продажу, стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначеними Договорами купівлі-продажу квартири від 18 січня 2019 року не передбачено перехід зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги від Продавців до Покупця квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.01.2019 року за № 60, та №61, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль А.А. Вважає, що на [PERSON] не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послугу централізованого опалення, надані Відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 18.01.2019року, тобто до укладення Договору купівлі-продажу квартири. Просить зобов`язати акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» Зобов`язати АТ "Криворізька теплоцентраль" виключити із сум заборгованості (виключити з обліку по особовому рахунку), за адресою: [ADDRESS] , заборгованість у розмірі 44708,01 грн., яка виникла з вини попередніх власників, а саме за період до 18.01.2019 року. Також просвить Зобов`язати АТ "Криворізька теплоцентраль" виключити із сум заборгованості (виключити з обліку по особовому рахунку), за адресою: [ADDRESS] , заборгованість у розмірі - виконавчий лист 26307,22 грн., судовий збір 1921,00 грн., 3% 1786,28 грн., індекс інфляції 6338,50 грн. які виникли з вини попередніх власників, а саме за період до 18.01.2019 року. Ухвалою суду від 13.10.2022 зустрічна позовна заява прийнята до провадження та об`єднана в одне провадження з первісним позовом. 12 грудня 2022 року представник позивача відповідача Шаблій Ю.В. подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів. У відзиві вказувала на те, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Крім того, АТ «Криворізька теплоцентраль» не покладає на [PERSON] обов`язку зі сплати боргу попереднього власника спірної квартири та наявність боргу на особовому рахунку не порушує жодним чином права та інтереси [PERSON] , як власника квартири. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року та 14 березня 2023 року вирішено питання про витребування доказів. Представник позивача-відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шаблій Ю.В. у судовому засіданні підтримала первісну позовну заяву із заявою про зменшення позовних вимог, просила її задовольнити, з підстав викладених у позові. Зустрічну позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. П редставник відповідача-позивача\~ [PERSON] \~адвокат Коваленко\~Р.А.\~у судовому\~засіданні просив задовольнити позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь АТ "Криворізька теплоцентраль" заборгованість за адресою: [ADDRESS] , яка була нарахована за період за період з 31.01.2019 року по 30.09.2021 року у розмірі основного боргу 26721,06 грн, інфляційні витрати 2534,16 грн., та 3% річних 1177,25 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн, надавши при цьому роздруківки «Інформації про суми нараховані до сплати комунальними та іншими службами за адресою [ADDRESS] (116-121) за жовтень, листопад, грудень 2021 року, січень 2022 року, та роздруківки квитанцій про сплату боргу за зазначений період. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», відкритий особовий рахунок на послуги централізованого опалення. З 18 січня 2019 року позивач, [PERSON] , на підставі договорів купівлі- продажу за № 60, та № 61, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кноль А.А , стала власником квартири за адресою: [ADDRESS] (116-121). Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 , п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обов`язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до приписів норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року, - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (116-121). з 18.01.2019 року, а тому повинна утримувати своє майно саме з дня набуття права власності на це майно. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідачів, однак відповідачем за первісним позовом [PERSON] зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] (116-121).за період з 31.01.2019 року по 30.09.2021 року у розмірі основного боргу 28711,11 грн. Але, при винесенні рішення, суд враховує пояснення представника відповідача, в якому просив задовольнити позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь АТ "Криворізька теплоцентраль" заборгованість за адресою: [ADDRESS] , яка була нарахована за період за період з 31.01.2019 року по 30.09.2021 року у розмірі основного боргу 26721,06 грн, надавши при цьому роздруківки «Інформації про суми нараховані до сплати комунальними та іншими службами за адресою [ADDRESS] за жовтень, листопад, грудень 2021 року, січень 2022 року, та роздруківки квитанцій про сплату боргу за зазначений період. З вище викладеного слідує, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення до відповідача підлягає частковому задоволенню. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 1177,25 грн. та інфляційні втрати у сумі 2534,16 грн. Що стосується зустрічного позову, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу від 18 січня 2019 року, згідно з яким позивач за зустрічним позовом [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Позивач за зустрічним позовом не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попередніх власників спірної квартири. За таких обставин, на позивача за зустрічним позовом [PERSON] не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 27 грудня 2018 року, тобто до укладення ним договору купівлі-продажу спірної квартири. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Так, представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилався лише на відсутність механізму списання боргів за спожиті комунальні послуги попередніми власниками квартири, а також на те, що особовий рахунок відкривається на квартиру, а не на власника майна, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки суперечать принципу ефективного судового захисту. Крім того, позивачем за первісним позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» не пред`явлена вимога про стягнення заборгованості, яка виникла до 27 грудня 2018 року до попереднього власника спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за період до 18 січня 2019 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за період до 18.01.2019 року, тобто до набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження № 613604 св 20), від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18 (провадження № 61 20547св19), від 26 січня 2022 року у справі 201/11406/20 (провадження №61-18079св21), від 15 березня 2023 року у справі №176/552/22 (провадженя №61-12657 св 22). Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом було встановлено, що 11 січня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Коваленко Р. А. було укладено договір про надання правничої допомоги, за яким за надані клієнту послуги адвокату сплачується гонорар, який визначається додатковою угодою. При цьому фактичні витрати [PERSON] на правничу допомогу підтверджено долученими її представником додатковою угодою від 27 грудня 2022 року про визначення вартості години роботи адвоката та його участі у судовому засіданні, актом прийому-передачі наданих [PERSON] послуг, підписаний сторонами такої угоди, де наведено розрахунок погодинної роботи адвоката та фактично надані ним послуги [PERSON] на загальну суму 9400 грн., а також квитанцією від 10 травня 2023 року про оплату [PERSON] адвокату Коваленко Р. А. 9400 грн. за надані послуги з правової допомоги за договором від 29 липня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст.\~133\~ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст.\~141\~ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом ст.\~137\~ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст.\~137\~ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.\~141\~ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що позивачкою по зустрічному позову понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9400 грн., що підтверджується матеріалами справи. При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивачки на правничу допомогу в сумі 9400 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. З огляду на те, що первісні позовні вимоги та вимоги зустрічного позову задоволені, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача за первісним позовом підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921,00 грн. та з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 9400,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial