Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтуванні позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, посилався на те, що 23.01.2019 року о 19 год. 15 хв. у м. Дніпрі на Полтавському шосе в районі будинку №466 відбулося зіткнення автобуса «Ікарус 260», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Ford», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Автобус «Ікарус 260», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231». Автомобіль «Ford», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] , згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 13.07.2016 року. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2019 року, водій Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» [PERSON] порушив п.12.3 та п. 13.3 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулись, отримали механічні пошкодження, у зв`язку з чим було завдано матеріальних збитків. Згідно з Полісом №АМ/6522374 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого становить із 20.09.2018 року по 19.03.2019 року, цивільно-правова відповідальність ТОВ АТП 11231 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія», з лімітом відповідальності 100\~000 грн. за шкоду заподіяну майну. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.04.2019 року, водій [PERSON] порушив п.12.3 та п.13.3 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулись, отримали механічні пошкодження, у зв`язку з чим було завдано матеріальних збитків. Тобто, в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] судом було встановлено однакові порушення Правил дорожнього руху, а саме: пунктів 12.3 та 13.3 ПДР України, порушення яких і призвело до дорожньо-транспортної пригоди. На час настання дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої обов`язки та перебував на посаді водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, згідно з висновком судового експерта Мазурека О.А. №ZU030919 від 24.09 2019 року вартість ремонту автомобіля «Ford», д.н.з. [NUMBER] , із урахуванням зносу становить 400\~372 грн. 54 коп.. Позивач зазначив, що водій [PERSON] та водій [PERSON] порушили одні й ті ж самі пункти ПДР України 12.3 та 13.3, тому, за вказаними обставинами розмір відшкодування визначається у рівній частці і становить 50 % відсотків від спричиненої шкоди, таким чином заподіяна позивачу шкода, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить - 201\~436,27 грн., що розрахована наступним чином - 400\~372,54 грн.. (Вартість ремонту автомобіля «Ford», д.н.з. [NUMBER] , з врахуванням зносу) + 2500,00 грн. (вартість послуг судового експерта) = 402 872 грн.54 коп./ 100% - 50% (розмір відшкодування у рівній частці). Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в розмірі 101436,27 грн., а також стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», страхове відшкодування у розмірі 100\~000 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Окрім цього, позивач зазначив, що внаслідок ДТП він пережив сильний стрес. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля на значну суму грошей, порушенні звичайного укладу життя, можливості користуватись автомобілем для потреб своєї родини. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, завданих внаслідок ДТП, їх характер та тривалість, враховуючи, що його страждання це немайнові втрати, що неможливо відновити, звертаючи увагу на бездіяльність відповідача стосовно добровільного відшкодування завданої шкоди, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 50\~000,00 грн., яку просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» надав до суду відзив на позов, у якому посилався на відсутність підстав для задоволення позову до страхової компанії, оскільки відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено спеціальний строк, упродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Утім, дорожньо-транспортна пригода сталася 23.01.2019 року, проте із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяною майну, позивач до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» не звертався. Тому, факт неподання потерпілим заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, що відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, у зв`язку із чим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, додатково зазначивши, що при зіткненні автомобіль позивача отримав значні ушкодження, а належний ТОВ «Автотранспортне підприємство 11231» автобус залишився майже неушкодженим, тому, враховуючи суму завданої матеріальної шкоди та встановлену вину обох водіїв, відповідачі зобов`язані відшкодувати половину вартості збитків. Представник відповідача ТОВ «Автотранспортне підприємство 11231» Повіланський О.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки підтверджена вина обох водіїв у скоєнні ДТП. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. Вказаною постановою встановлено, що 23.01.2019 року о 19 год. 15 хв. [PERSON] на Полтавському Шосе в районі буд. №466 у м. Дніпрі, керував транспортним засобом «Ікарус 260», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та порушивши вимоги п.п. 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, під час руху при зустрічному роз`їзді не обрав безпечний боковий інтервал та своєчасно не вжив усіх заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки, або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу з транспортним засобом «FORD», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Також, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок ) гривень. Вказаною постановою встановлено, що 23.01.2019 року близько 19:15 год. у м. Дніпрі на Полтавському шосе, в районі буд. №466, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Форд, д/н [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді не обрав безпечного бокового інтервалу та своєчасно не вжив всіх необхідних заходів, щодо зменшення швидкості руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автобусом Ікарус, д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , тим самим порушив вимоги п. 12.3, 13.3 ПДР. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки, постраждалих людей немає. Таким чином, матеріали справи містять рішення судів, які набрали законної сили, є чинними та не скасовані, якими\~встановлено вину обох водіїв\~- [PERSON] та [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди 23.01.2019 року. Крім цього, вказаними постановами встановлено порушення водіями однакових пунктів ПДР України 12.3 та 13.3. Відповідно до ч.ч. 3,6\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 13.07.2016 року, транспортний засіб «Ford», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] . На час настання дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, виконував свої обов`язки та перебував на посаді водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231». Згідно з\~Полісом №АМ/6522374\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~строк дії\~якого становить\~з 20.09.2018\~року по\~19.03.2019\~року,\~цивільно-правова\~відповідальність ТОВ\~АТП 11231\~була застрахована\~в Приватному\~акціонерному товаристві\~«Українська пожежно-страхова\~компанія»,\~з лімітом\~відповідальності 100\~000\~грн.\~за шкоду\~заподіяну майну\~(а.с.102),\~тому позивач\~із повідомленням\~про дорожньо-транспортну\~пригоду звернувся\~до страхової\~компанії,\~про що\~представником було\~вказано у\~судовому засіданні. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та згідно з висновком судового експерта Мазурека О.А. №ZU030919 від 24.09 2019 року вартість ремонту автомобіля «Ford», д.н.з. [NUMBER] , із урахуванням зносу становить 400372 грн. 54 коп.(а.с.25-34). Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.34.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Матеріалами справи встановлено, що згідно з висновком судового експерта Мазурека О.А. №ZU030919 від 24.09 2019 року вартість ремонту автомобіля «Ford», д.н.з. [NUMBER] , із урахуванням зносу становить 400372 грн. 54 коп.(а.с.25-34). Згідно з Полісом №АМ/6522374 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого становить з 20.09.2018 року по 19.03.2019 року, цивільно-правова відповідальність ТОВ АТП 11231 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія», з лімітом відповідальності 100\~000 грн. за шкоду заподіяну майну (а.с.102). Таким чином, враховуючи, що відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не здійснив виплати страхового відшкодування у встановлений законодавством строк, тому суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхового відшкодування підлягає задоволенню та вважає стягнути із ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 10000,00\~грн. Крім того, суд звертає увагу на те, що протягом розгляду справи в суді відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не виявив бажання та наміру виплатити страхове відшкодування та виконати свої зобов`язання за Полісом №АМ/6522374. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі». Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі». Відповідно до п.14 Постанови №4 від 01.03.2013 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» «При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті\~1192\~ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації». Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з п.6 Постанови №4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року «Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті\~1191\~ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті\~1187\~ЦК\~). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті\~1191\~ЦК\~). Оскільки судом встановлено, що на момент ДТП водій [PERSON] , який керував автомобілем «Ікарус 260», д.н.з. [NUMBER] , перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» та у момент ДТП виконував свої трудові (службові) обов`язки, тому різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою підлягає стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231», що становить 100\~186 гривень 27 копійок (400372 грн. 54 коп. 50% 10000 грн. 00 коп.). Крім цього, позивачем було понесено додаткові витрати, пов`язані з оплатою вартості послуг судового експерта зі складання висновку судового експерта Мазурека О.А. №ZU030919 від 24.09 2019 року на суму у розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 03.09.2019 року (а.с.46), тому за наявності вини обох водіїв із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» підлягає стягненню половина вартості вказаних витрат у розмірі 1250,00 грн., у зв`язку з чим із Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума матеріальної шкоди у загальному розмірі 101\~436 гривень 27 копійок. Що стосується вимоги позивача про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 11231» завданої моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтуванні вимог про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що з дня скоєння дорожньо-транспортної пригоди і по теперішній час він позбавлений свого права володіння належним йому транспортним засобом, у зв`язку із чим у нього порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного життя, що потребує від нього додаткових фізичних зусиль та моральних страждань. Утім, як встановлено судом та зазначалося позивачем, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2019 року водія транспортного засобу Форд, д/н [NUMBER] , - [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок ) гривень. Матеріали справи містять рішення судів, якими\~встановлено вину обох водіїв\~- [PERSON] та [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди 23.01.2019 року. Крім цього, вказаними постановами встановлено порушення водіями однакових пунктів ПДР України 12.3 та 13.3. Таким чином, позивачем у повній мірі не обґрунтовано заподіяння йому моральної шкоди саме з вини водія [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Автотранспортне підприємство 11231» та у момент ДТП виконував свої трудові (службові) обов`язки, оскільки наявна і спільна вина позивача. Таким чином, на думку суду, у задоволенні позовних вимог в частині морального відшкодування слід відмовити у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим із відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 гривні 40 копійок гривень із кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial