Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Адвокат [PERSON] від імені [PERSON] 20 грудня 2021 року пред`явила до [PERSON] позов про стягнення боргу за договором позики від 09 квітня 2019 року та 20 травня 2019 року в сумі 421\~527,00 грн. та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання в сумі 24\~771,93 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову посилалася на те, що [PERSON] особисто передала в борг [PERSON] грошові кошти відповідно до трьох розписок про отримання грошових коштів на суму 6000 доларів США від 09 квітня 2019 року, 6000 Євро від 20 травня 2019 року та 2500 Євро від 20 травня 2019 року, що становить 421\~527,00 грн. Незважаючи на тривалий час користування позикою, а також на той факт, що відповідач зобов`язувався повернути вказані грошові кошти до 30 грудня 2019 року та листопада 2019 року [PERSON] ігнорує позивачку та не бажає повертати борг. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 15 грудня 2021 року загальна сума вимог дорівнює 446\~298,93 грн. та складається з: заборгованість за зобов`язаннями 421\~527,00 грн. та застосовані санкції 24\~771,93 грн. (проценти) 24\~771,93 грн. У зв`язку із чим просила стягнути із відповідача [PERSON] борг за договором позики від 09 квітня 2019 року та 20 травня 2019 року в сумі 421\~527,00 грн. та три проценти річних за період прострочення грошового зобов`язання в сумі 24\~771,93 грн., а також стягнути судові витрати. На підставі ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, що є малозначною та розгляд якої визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Ковальчук О.В. подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог та не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із розписки вбачається, що [PERSON] 09 квітня 2019 року отримав від [PERSON] , [INFO] у позику 6000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 30 грудня 2019 року (а. с. 11). Із розписки вбачається, що [PERSON] 20 травня 2019 року отримав від [PERSON] , [INFO] у позику 6000 Євро, які зобов`язувався повернути до 30 листопада 2019 року (а. с. 12). Із розписки вбачається, що [PERSON] 20 травня 2019 року отримав від [PERSON] , [INFO] у позику 3000 доларів США та 2500 Євро, які зобов`язувався повернути до листопада 2019 року (а. с. 13). У правовій позиції, яка викладена ВСУ у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові\~розписки чи\~договори позики,\~суди повинні\~виявляти справжню\~правову природу\~укладеного договору,\~незалежно від\~найменування документа,\~і залежно\~від установлених\~результатів робити\~відповідні правові\~висновки. Однак, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором позики не виконав, гроші позивачці [PERSON] не повернув. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Для розрахунку трьох процентів річних за період з 31 грудня 2019 року по 15 грудня 2021 року використовується формула С х 3 х Д / 365/ 100, де С - сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Суд, провівши розрахунок за вказаною формулою встановив, що сума трьох процентів річних становить 24\~771,93 грн. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що\~\~позовні вимоги [PERSON] є підставними, а також позивачкою вірно проведено такі розрахунки. Ураховуючи наведене, є підстави стягнути із [PERSON] у користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 421\~527,00 грн., 24\~771,93 грн. - три відсотки річних за користування позикою. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено повністю, то із відповідача [PERSON] у користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 4463,00 грн., що підтверджено квитанцією.

Outcome: approved