Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

11.07.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позов мотивований тим, що шлюб між сторонами розірваний рішенням суду від 02.07.2015 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2015 року № 127/13730/15 з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітної плати та інших видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітної плати та усіх інших видів доходу щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку. Виконавче провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів було відкрите 07.10.2015 року (ВН № 48945606). Заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.07.2022 року становить 120 191,81 грн. Відповідач знав про наявність у нього аліментних зобов`язань, однак, несвоєчасно та не в повній мірі виконував обов`язок по сплаті аліментів на утримання дитини, що покладений на нього рішенням суду від 15.09.2015 року, що призвело до накопичення боргу та звернення з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Зазначаючи правовою підставою ст.ст. 180, 196 Сімейного кодексу України, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в сумі 120\~191, 81 грн., що відповідає розміру заборгованості по аліментам. В судовому засіданні представник позивача адвокат Геращенко Т.В. позов [PERSON] підтримала, надала додаткові письмові пояснення. Суду пояснила, що після звернення до суду із позовом та під час розгляду даної справи відповідач почав сплачувати заборгованість по аліментам, на сьогодні заборгованість відсутня. 09.01.2023 року при розгляді судом скарги на дії державного виконавця було встановлено, що державним виконавцем не була врахована сплата аліментів в період з січня 2019 року до грудня 2021 року на суму 38\~000 грн., тому заборгованість, що існувала на момент звернення до суду з позовом, становить 82\~191,81 грн. Просила врахувати, що відповідач знав про рішення суду про стягнення аліментів, не в повному обсязі виконував свій обов`язок, сплачував аліменти частинами і умисно допустив заборгованість. Оскільки пеня не може бути більшою, ніж сума боргу, просила стягнути з відповідача на користь позивача 82\~191,81 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. позов не визнала. Суду пояснила, що про наявність заочного рішення про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів [PERSON] дізнався лише в кінці січня 2022 року, коли було заблоковано його картки для виплат. Пеня є санкцією за ухилення від сплати аліментів, однак, вини відповідача у тому, що виникла заборгованість зі сплати аліментів, немає, оскільки він не знав про те, що має зобов`язання, покладене на нього судовим рішенням. В період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року він сплачував кошти на утримання доньки на користь позивача на її картку в ПриватБанку. За вказаний період він сплатив 65\~600 грн., що в середньому складало 1\~822,00 грн. щомісяця та перевищувало мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Наголосила, що відповідач не отримував жодних документів із суду та від державного виконавця про зобов`язання сплачувати аліменти на утримання доньки в більшому розмірі. Копію заочного рішення від 15.09.2015 року відповідач отримав в архівному відділі суду 23.02.2022 року та звернувся із заявою про перегляд заочного рішення, однак, в задоволенні заяви було відмовлено. [PERSON] також звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця та здійснення перерахунку по аліментам з урахуванням сплаченої ним суми. Судом було встановлено, що державним виконавцем не була врахована сплачена сума аліментів - 38\~000 грн. за період з січня 2019 року по грудень 2021 року, тому заборгованість зменшилась. Крім того, з 16.04.2021 року по 29.12.2021 року відповідач не мав роботи, перебував на обліку в центрі зайнятості, а в квітні 2023 року заборгованість погасив повністю. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками є [PERSON] , [PERSON] . Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2015 року № 127/13730/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітної плати та інших видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало чинності, був виписаний та виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2022 року № 127/13730/15-ц було поновлено відповідачеві строк на перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2015 року № 127/13730/15-ц. Заяву про скасування заочного рішення залишено без задоволення. Ухвала набрала законної сили 30.06.2022 року. Підставою для відмови в задоволенні заяви стало те, що в судовому засіданні [PERSON] визнав, що в 2019 році державним виконавцем було прийнято постанову про заборону виїзду за кордон у зв`язку з наявністю боргу зі сплати аліментів. Твердження [PERSON] , що він мав домовленість із позивачем про часткову сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини та з 2019 року по 2022 рік частково сплачував аліменти на утримання дитини, не доведені в ході розгляду справи. Крім того, зазначені відповідачем обставини не підтверджують його необізнаність про наявність рішення суду від 15.09.2015 року про стягнення аліментів. Відомостей щодо оскарження заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2015 року в апеляційному порядку відповідач не надав. 07.10.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Ірпінського МУЮ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 48945606 про стягнення аліментів на утримання дитини, яку направлено сторонам виконавчого провадження для відома. У зв`язку звідсутністю відомостей про сплату аліментів, державним виконавцем було внесено інформацію про [PERSON] до Єдиного реєстру боржників. 25.01.2019 року до відділу надійшла заява стягувача про відсутність станом на 25.01.2019 року заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим державний виконавець прийняв постанову про скасування заходів примусового виконання та виключив [PERSON] з Єдиного реєстру боржників. 14.01.2022 року в зв`язку з відсутністю відомостей про сплату аліментів, державним виконавцем нараховано [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів та внесено відповідну інформацію до Єдиного реєстру боржників. 14.01.2022 року державним виконавцем було прийнято постанову про арешт коштів боржника, яку направлено для подальшого виконання до банківських установ. 18.01.2022 року до державного виконавця звернувся боржник [PERSON] та надав інформацію про сплату аліментів безпосередньо стягувачу [PERSON] , у зв`язку з чим було перераховано заборгованість зі сплати аліментів та встановлено, що станом на 01.01.2022 року розмір заборгованості становить 91\~077,83 грн. Заборгованість нарахована відповідно довідки про доходи, виданої КПП «Теплоенергопостач» від 17.01.2022 року та середньомісячного заробітку по Ірпінському регіону за 2019-2021 роки. Згідно розрахунку наданого державним виконавцем Дяченком Є.В., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.07.2022 року становить 120\~191,81 грн. (а.с. 11). 21.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця при здійсненні примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.01.2023 року № 127/13730/15-ц поновлено [PERSON] строк звернення із скаргою до суду. Скаргу [PERSON] задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Ірпінського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченка Є.В. щодо неврахування при обчисленні розміру заборгованості за аліментами платежів, здійснених боржником на рахунок стягувача в розмірі 38\~000 грн. Зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48945606 з урахуванням сплаченої ним суми в період з січня 2019 року по грудень 2021 року в загальному розмірі 38\~000 грн. Вказаною ухвалою було встановлено, що станом на 17.10.2022 року заборгованість по аліментам, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого у справі № 127/13730/15-ц, становить 104\~509,75 грн. Судом також встановлено, що боржник добровільно за період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року сплатив стягувачу 38\~000 грн. аліментів. На виконання ухвали суду державним виконавцем проведений перерахунок боргу і станом на 01.04.2023 року заборгованість становить 50\~180,36 грн. 05.04.2023 року заборгованість була повністю погашена відповідачем. Правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць ? кількість днів заборгованості ? 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Враховуючи наведені обставини, позивачем вірно обраховано пеню відповідно до правового висновку Верховного Суду і згідно розрахунку, наданого позивачем, загальна сума неустойки становить 544\~475,55 грн. Оскільки відповідно до ст. 196 СК України пеня не може бути більшою, ніж 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, а також з урахуванням того, що при обрахунку боргу державним виконавцем не була врахована сплачена відповідачем сума 38\~000 грн. в період з січня 2019 року по грудень 2021 року, суд вважає необхідним визначити пеню зі сплати аліментів станом на момент звернення до суду з позовом в розмірі 82\~191,81 грн. (120\~191,81 грн. - 38\~000 грн. = 82\~191,81 грн.) Представник відповідача розрахунок не оспорила, проте заперечувала взагалі щодо стягнення пені, при цьому вказувала на відсутність вини у несплаті аліментів. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року в справі №636/3546/17 (провадження № 61-19793св19) зроблено такий правовий висновок: «… відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». Твердження представника, що відповідач був необізнаний про наявність рішення суду і не отримував жодного документу з відділу ДВС, є безпідставними і спростовуються наведеними доказами. Сплата аліментів добровільно в різних сумах, відсутність постійного місця роботи не звільняють [PERSON] від обов`язку сплатити пеню і не спростовують вини відповідача у виникненні заборгованості. В даному випадку ухилення виражається в бездіяльності відповідача і неповно сплачених сумах, що лише частково забезпечують необхідні потреби дитини і не відповідають розміру, встановленому рішенням суду. Також відповідач не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання. Погашення заборгованості після звернення [PERSON] до суду з даним позовом не є підставою для відмови у стягненні неустойки (пені), оскільки на момент звернення така заборгованість існувала. Враховуючи наведені обставини, неустойка (пеня) за період з січня 2019 року до червня 2022 року становить 82\~191,81 грн., що становить 100% заборгованості із врахуванням сплачених відповідачем коштів за цей період (38\~000 грн.) На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахування ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог (68%), що становить 730,04 грн. (1073,60?68% = 730,04 грн.).

Outcome: approved