Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

28 березня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2008 року, який зареєстрований відділом реєстрації акті цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Останній час сімейні відносини між мною та відповідачем погіршились, ми не можемо знайти порозуміння, оскільки протягом тривалого часу між нами виникають постійні сварки та суперечки, що негативно впливають на нормальний психологічний стан сім`ї, проживаємо окремо. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів та спільних інтересів, втрата один до одного почуття любові, довіри, взаємної поваги у результаті чого між ними склалися неприязні відносини. Вважає, що за сукупності таких обставин примирення між ними вже неможливе, шлюб існує лише формально, а тому його необхідно розірвати без надання терміну на примирення. На даний час спору щодо поділу майна між ними не має, а суперечка щодо місця проживання дітей існує, тому вона вимішена звернутися до суду з даним позовом. 20.04.2023 року відповідач за первісним позовом звернувся до суду до позивачки за первісним позовом з позовною заявою про визначення місця проживання дітей, в якій зазначає, що останнім часом сімейні відносини між ними погіршились та відповідачка подала позовну заяву про розірвання шлюбу. Останнім часом , а саме з кінця 2022 року відповідачка проживає окремо, в іншому регіоні України та за кордоном. В той час він разом з дітьми проживає за місцем реєстрації та вони знаходяться на його повному утриманні. Всі потреби дітей задоволені, вони проживають у комфортних умовах разом з ним, в нього з ними доброзичливі стосунки побудовані на взаємодовірі та розумінні. Мати дітей, позивачка за первісним позовом не позбавлена можливості спілкування та участі в виховані спільних дітей про те висловлює наміри забрати їх до іншого місця проживання при цьому не може визначити, де саме та с ким мають проживати діти, їх умови, матеріальне забезпечення та інше, що і спонукає його до відповідного звернення в суд за захистом своїх прав та головне інтересів дітей. 29 березня 2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 02 травня 2023 року винесено ухвалу про прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом Позивачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », судовий збір сплачений при подачі позову просила стягнути з відповідача. Вимоги зустрічного позову про визначення місця поживання дітей визнала в повному обсязі. Відповідач за первісними позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Вимоги первісного позову визнав в повному обсязі, не заперечив проти розірвання шлюбу. Вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в зустрічному позові. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову та зустрічного позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи вимоги первісного позову суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис №117 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] про що видано свідоцтво про народження шлюб серії [NUMBER] та доньку [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження шлюб серії [NUMBER] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Подружні відносини фактично перестали існувати, втрата почуття любові, взаємоповаги один до одного. Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню. Враховуючи заяву позивачки за первісними позовом, її прізвище слід залишити без змін [PERSON] . Враховуючи заяву позивачки за первісним позовом, судові витрати слід стягнути з відповідача. Вирішуючи вимоги зустрічного позову суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває дана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, будучи відповідачем по справі, приймаючи до уваги існування між ними спору щодо проживання дітей, відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей. Так дійсно, 14 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між мною та відповідачку, про що складено відповідний актовий запис №117 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] про що видано свідоцтво про народження шлюб серії [NUMBER] та доньку [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження шлюб серії [NUMBER] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. З кінця 2022 року відповідачка проживає окремо, в іншому регіоні України та за кордоном. В той час позивач за зустрічним позовом [PERSON] разом з дітьми проживає за місцем реєстрації та вони знаходяться на його повному утриманні. Всі потреби дітей задоволені, вони проживають у комфортних умовах разом зі позивачем за первісним позовом в нього з дітьми доброзичливі стосунки побудовані на взаємодовірі та розумінні, що визнається сторонами. Мати дітей, відповідач по справі не позбавлена можливості спілкування та участі в виховані спільних дітей про те висловлює наміри забрати їх до іншого місця проживання при цьому не може визначити де саме та с ким мають проживати діти, їх умови, матеріальне забезпечення та інше, що і спонукає його звернутися до суду за захистом своїх прав та головне інтересів дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до\~ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст.141 Сімейного кодексу України\~\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1\~ст. 150 СК України\~\~визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно\~ст.151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч.1,2\~ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу,постійного місця проживання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій\~\~ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері\~\~малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Наведені вище правові норми та інші обставини справи, отримання мною постійного заробітку, належність на праві власності нерухомого майна, свідчать про мою можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дітей. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей належних умов для їх виховання, його більшу турботу і увагу до дітей, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дітей з батьком,\~думку відповідачки за зустрічним позовом, яка позовні вимоги визнала, відсутність протипоказань щодо проживання позивача за зустрічним позовом з дітьми, який має можливість утримувати дітей, виходячи із найвищих інтересів дітей, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічного позову.\~\~\~\~

Outcome: approved