Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач ПрАТ «УПСК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів. Свою позовну заяву позивач пояснює тим, що 22.01.2020 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «PORSCHE», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Золотоніського міськрайонного суду від 22.06.2020 р. у справі №695/343/20 встановлено, що ДТП сталося внаслідок порушення вимог ПДР [PERSON] . Внаслідок ДТП власнику автомобіля «PORSCHE» завдана матеріальна шкода, розмір якої згідно звіту ФОП [PERSON] від 18.05.2020 р. складає 353695,08 грн. Автомобіль «PORSCHE» був застрахований в ПрАТ «УПСК», тому страхова виплатила власнику даного транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі 348595,08 грн. з вирахування безумовної франшизи. Цивільна відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». 20.07.2020 р. ПрАТ «УПСК» звернулося до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації) на суму 348595,08 грн. 20.10.2020 р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «УПСК» у розмірі 99000,00 грн з вирахуванням безумовної франшизи (1000,00 грн.) в межах страхової суми (ліміту відповідальності) за шкоду, завдану майну третіх осіб. Різниця не відшкодованих збитків позивачу становить 249595,08 грн. Оскільки відповідач добровільно шкоду відшкодовувати відмовляється, позивач відповідно до ст.1194 ЦК України звернувся до суду для захисту своїх прав. Ухвалою судді від 09.07.2021 р. було відкрито провадження в справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.08.2021 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Гаврильченка В.М. надійшла заява з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 24.11.2021 р. судом було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження та змінено засідання з розгляду по суті призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.12.2022 р. підготовче провадження в справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. У судовому засіданні представник позивача адвокат Юхименко С.Ю. підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та представник відповідача адвокат Гарильченко В.М. у жодне судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як сторона відповідача належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання ні відповідач, ні його представник не з`явилися без поважних причин, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, вислухавши доводи представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2020 р. по справі №695/343/20, вбачається, що [PERSON] , 22 січня 2020 року о 3-45 год. на 16 км автодороги Золотоноша-Сміла, керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з автомобілем PORSCHE CAYENNE д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, завдавши йому механічних пошкоджень, чим порушив п.п. 12.1 ПДР України. В даній ДТП травмованих та постраждалих немає. Провадження по даній справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказана постанова набрала законної сили. Обставина наявності вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків пошкодженням автомобіля PORSCHE відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З копії договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №078\~044/000/190000144 від 15.05.2019 р. вбачається, що вказаним договором автомобіль PORSCHE CAYENNE, д.н.з. [NUMBER] , застрахований [PERSON] в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». Зі звіту ФОП [PERSON] №1485 від 18.05.2020 встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля PORSCHE, д.н.з. [NUMBER] , складає 353695,08 грн. Відповідно до платіжного доручення №10919 від 11.06.2020 р. ПрАТ «УПСК» виплатило страхове відшкодування згідно страхового акту № КАСКО/044/000/20/0024 від 11.06.20 в сумі 348595,08 грн. Копія даного страхового акту міститься в матеріалах справи. Згідно відомостей з централізованої бази даних МТСБУ транспортний засіб ВАЗ 21099 застрахований ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс АО №005788579. 20.07.2020 року ПрАТ «УПСК» було направлено до ТДВ СК «Альфа-Гарант» претензію про сплату виплаченого страхового відшкодування за пошкоджений застрахований автомобіль» №2172/17 в сумі 348595,08 грн. Копія даної претензії міститься в матеріалах справи. Копією платіжного доручення №12301 від 20.10.2020 р. стверджено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило ПрАТ «УПСК» 99000,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу згідно страхового акту №ЦВ/20/1052/1 за договором страхування №АО-00005788579 від 02.07.2019 р. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України). Статтею 993 ЦК України та ст.27 Закону України « Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Абзацом 2 частини 1 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, судом встановлено, що страхова виплата - 99000,00 грн., є недостатньою для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, яка становить 348595,08 грн., тому з відповідача відповідно до вимог ст.1194 ЦК України підлягає до стягнення на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 249595,08 грн. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір, тому суд задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача відшкодування по сплаті судового збору в сумі 3743,93 грн. Судом встановлено, що загальна сума витрат позивача на правничу допомогу згідно копії договору про надання правової допомоги, додаткової угоди, акту про надання правої допомоги та платіжного доручення складає 9000,00 грн., що стверджено належними та допустимими доказами, наданими стороною позивача. Дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі зазначеного та

Outcome: approved