Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У провадження судді Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості вартості не облікованої електричної енергії. 3 квітня 2023 року було ухвалено рішення суду (заочне), яким позов Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості вартості не облікованої електричної енергії було задоволено; стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП- [NUMBER] , адреса місця реєстрації [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (код ЄДРПОУ: 00131713, місце знаходження юридичної особи: 65031,м. Одеса, вул.. М. Боровського, 28Б) заборгованість за не обліковану електричну енергію у розмірі 37\~269,38 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. 7 квітня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» - адвоката Калініченка С.М. надійшла заява, в якій він просить суд ухвалити у справі № 522/2048/23 додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП- [NUMBER] , адреса місця реєстрації [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (код ЄДРПОУ: 00131713, місце знаходження юридичної особи: 65031,м. Одеса, вул. М. Боровського, 28Б) витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. На підставі вище викладеного та враховуючи, що судове рішення від 3 квітня 2023 року було ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін при заочному розгляді, суд приходить до висновку, що додаткове рішення також слід ухвалити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін при заочному розгляді. Копію заяви про ухвалення додаткового рішення позивач надіслав відповідачці 7 квітня 2023 року. Станом на 2 травня 2023 року від відповідачки жодних заяв щодо додаткового рішення не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, не вирішив питання про судові витрати. Судом встановлено, що під час ухвалення рішення від 3 квітня 2023 року не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку із тим, що вказана вимога позивачем не була заявлена у прохальній частині позовної заяви. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду було ухвалено 3 квітня 2023 року, а представник позивача звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення - 7 квітня 2023 року, тобто у встановлений п`ятиденний строк. Окрім того, у позовній заяві, яка надійшла до суду 30 січня 2023 року позивач, надаючи суду орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надає копію договору про надання правової допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року, а додаткову угоду до вказаного договору на підтвердження орієнтованого розміру витрат на правничу допомогу та акт наданих послуг щодо представництва інтересів позивача в рамках вказаної справи та докази оплати вказаних послуг будуть подані у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано Договір про надання правової допомоги № 137-ОЕМ від 25 вересня 2020 року, Додаткову угоду від 28.12.2022 року до Договору про надання правової допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 року, відповідно до якої строк Договору було продовжено до 31.12.2023 року; Акт надання послуг № 79 від 05.04.2023 року, в якому міститься детальний опис послуг , затрачений час на кожну з них та їх вартість; Копію Довіреності № 74/2023 від 07.03.2023 року на ім`я адвоката Калініченка Сергія Миколайовича; Копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ОД № 004230 від 15.07.2020 року на ім`я Калініченка С.М. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові\~Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial