Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

22 лютого 2023 року позивач [PERSON] , через свого представника, адвоката Заблуду Г. І, звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилалася на те, що 01 жовтня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони спільних дітей не мають. Спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів любові та поваги один до одного. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою суду від 08 березня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 17). Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] подав суду заяву, у якій позовні вимоги заявлені позивачем визнав у повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с. 21). Суд, дослідивши заяви по суті справи, наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з таких обставин. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 жовтня 2011 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 416 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01 жовтня 2011 року (а.с. 8). За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, ураховуючи втрату ними почуття любові один до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З урахуванням указаних обставин справи, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам сторін, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Водночас, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] », після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536,80 грн., решта суми підлягає відшкодуванню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved