Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 18.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 07.11.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С., за № 13634, укладений від імені [PERSON] з [PERSON] . Визнати недійсним договір дарування від 07.11.2019, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. за номером 13637, укладений від імені [PERSON] з [PERSON] . Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49601082 від 08.11.2019, на підставі якого до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесений запис за номером №34073730 про право власності [PERSON] на 1/3 земельної ділянки площею 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051. Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49600790 від 08.11.2019, на підставі якого до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесений запис за номером №34073477 про право власності [PERSON] на 1/3 земельної ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052. Судові витрати, пов`язані з розглядом даної позовної заяви, покласти на відповідачів. Ухвалою від 01.04.2021 року провадження у справі відкрито. 03.11.2021 року адвокат Дмитрієв В.П., який діє на представництво інтересів відповідача [PERSON] , подав до суду відзив. Ухвалою суду від 15.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити. Треті особи до підготовчого судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що 07.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського ноатріального округу Омаровою В.С. нотаріально посвідчені два договори дарування, реєстрові №№ 13634, 13637, сторонами яких вказані [PERSON] та [PERSON] . За умовами вказаних договорів дарування [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 земельних ділянок площею 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, та площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, розташовані за адресою: [ADDRESS] . 08.11.2019 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова В.С. внесла відомості про зазначені договори дарування до Єдиного державного реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, внаслідок чого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 земельних ділянок. Позивач зазначає, що всупереч ст. ст. 203, 207 ЦК України [PERSON] вільного волевиявлення на вчинення оспорюваних правочинів (договорів дарування) з [PERSON] не виявляв, оскільки спірні договори дарування особисто не підписував, до приватного нотаріуса ОМНО Омарової В.С. [PERSON] для посвідчення вказаних договорів не звертався. Також позивач вказує, що [PERSON] жодних мотивів безоплатної передачі належних йому земельних ділянок [PERSON] , який не перебуває з ним у родинних або будь-яких відносинах, не мав. Іншого нерухомого маайна у [PERSON] також не було, відповідно за звичайних умов [PERSON] ніколи б не підписав спірні договори дарування, та причин відмовлятися від своєї власності та передавати її безоплатно сторонній особі у [PERSON] не було. Отже, договори дарування від 07.11.2019 року 1/3 земельних ділянок площею 0,0317 га, та площею 0,0316 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , посвідчені приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С., які укладені від імені [PERSON] іншою особою, повинні бути визнані недійсними на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. Також скасуванню підлягають рішення приватного нотаріуса ОМНО Омарової В.С. про державну реєстрацію відповідних прав. У відзиві на позовну заяву адвокат Дмитрієв В.П. посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , якому належало на праві власності майно: 26/50 частин житлового будинку (по факту окремо розташований будинок) за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,0633 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, за адресою [ADDRESS] . За свого життя 29.03.2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., згідно якого [PERSON] заповів все йому належне майно [PERSON] . Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та син померлого [PERSON] . В подальшому [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] стосовно спадкового майна та між ними була укладена та затверджена судом мирова угода, якою спадкове майно було поділене: [PERSON] 2/3 частини, [PERSON] 1/3 частина. Неможливість тривалий час зареєструвати право власності на спірне спадкове нерухоме майно була зумовлена наявністю заборон на земельну ділянку та житловий будинок, внесених в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представник відповідача зазначає, що відчуження спадкового майна після смерті [PERSON] 08.02.2017 року відбулося після незаконного втручання в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яким знято заборони, внесені на підставі підроблених ухвал суду, а також підробки довіреності від імені [PERSON] та правовстановлюючих документів на майно, адже оригінали правовстановлюючих документів на майно надавалися на огляд суду під час розгляду цивільної справи №520/12641/17 і до сих пір знаходяться у [PERSON] . У відзиві на позов адвокат Дмитрієв В.П. послідовно викладає обставини щодо подальшого відчуження спадкового майна [PERSON] та судових спорів щодо нього. Підсумовуючи викладене, адвокат вказує, що незважаючи на послідовно створену видимість майнових претензій один до одного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вони є організованою групою осіб, дії яких об`єднані єдиною метою незаконне заволодіння спірними земельними ділянками. Їх дії виходять за межі здійснення своїх цивільних прав, порушують моральні засади суспільства. Адвокат стверджує, що позовні вимоги [PERSON] не направлені на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, адже він не є стороною оспорюваних договорів дарування, на дату укладання оскаржуваних договорів дарування у [PERSON] не існувало права власності або будь-якого інтересу відносно спірних земельних ділянок. Позов [PERSON] має метою створення преюдиційного рішення суду щоб запобігти витребуванню з його незаконного володіння спірних земельних ділянок за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] в рамках цивільної справи №947/24419/20. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] на праві приватної власності належало нерухоме майно, у тому числі: 26/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 248,7 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року № 3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; та земельна ділянка, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110126900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД №061019 від 01.07.2004 року, зареєстрованого за №0104505000967, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010. [INFO] [PERSON] помер. За життя, 29.03.2014 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №1269, згідно з яким [PERSON] на випадок своєї смерті здійснив розпорядження, а саме: усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він, згідно з законом буде мати право, заповів [PERSON] . [PERSON] син померлого [PERSON] , звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., про визнання заповіту недійсним, який в подальшому доповнював та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від 29.03.2014 року, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 26/50 частин будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0633 га за вказаною адресою після смерті [PERSON] (справа №520/15855/14-ц). За наслідками розгляду вказаної справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року було затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої: -Визнано за [PERSON] право власності: на 1/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , що відкрилась після смерті [PERSON] та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12.07.1983 року №3-7240, дата реєстрації 15.07.1983 року; на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що відкрилась після смерті [PERSON] та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД №061019 від 01.07.2004 року та зареєстрованого за №0104505000967, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010; -Визнано за [PERSON] право власності: на 2/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , що відкрилась після смерті [PERSON] та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12.07.1983 року №3-7240, дата реєстрації 15.07.1983 року; на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що відкрилась після смерті [PERSON] та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД №061019 від 01.07.2004 року та зареєстрованого за №0104505000967, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010. 08.02.2017 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності від 24.07.2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б.Б., зареєстрованої в реєстрі за №242, діяв [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №123, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав нерухоме майно: 26/50 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 248,7 кв.м. та був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за №122, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] на підставі вказаної довіреності уклав 08.02.2017 року договори купівлі-продажу, на підставі яких розпорядився від імені [PERSON] належним йому на праві власності нерухомим майном, вже після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 08.02.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкрито розділ та проведено реєстрацію земельної ділянки. 08.02.2017 року зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрованого в реєстрі за №122. 20.03.2017 року зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою С.А., зареєстрованого в реєстрі за №557. 01.08.2017 року зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., зареєстрованого в реєстрі за №676. 11.10.2017 року право власності [PERSON] погашено на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомого майна від 21.09.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованої в реєстрі за №2109. [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння (цивільна справа №520/12641/17). Під час розгляду вказаної справи Київським районним судом м. Одеси земельна ділянка площею 0,0633 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010 була поділена на підставі заяви [PERSON] на дві земельні ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:39:004:0051. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі №520/12641/17 було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії з земельною ділянкою площею 0,0633 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010. При цьому 16.02.2018 року [PERSON] було укладено іпотечні договори з [PERSON] , у відповідності до яких передає [PERSON] земельні ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051. Іпотечні договори зокрема містять наступні умови: п. 1.11 іпотекодавець засвідчує, що на момент укладання цього договору предмет іпотеки за цим договором належить іпотекодавцю на праві власності, не знаходиться в іпотеці у третіх осіб, в тому числі не знаходиться у податковій заставі, не подарований, не проданий, в суперечці та під арештом не перебуває. Відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, у тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2018 року позов [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частин житлового будинку від 08.02.2017 року, а саме стосовно 26/50 частин житлового будинку за номером [ADDRESS] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2017 року, а саме: стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24.03.2020 року по цивільній справі №520/12641/17, були скасовані записи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельні ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, розташованих за адресою [ADDRESS] , витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та визнано за нею право власності на 2/3 частини зазначених земельних ділянок. 24.07.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень скасовано право власності [PERSON] на земельні ділянки на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 27.06.2019 року по цивільній справі №520/12641/17. 23.10.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право власності [PERSON] на 1/3 частину земельних ділянок на підставі Постанови Одеського апеляційного суду від 27.06.2019 року по цивільній справі №520/12641/17 та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року по цивільній справі №520/15855/14-ц. 07.11.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право власності [PERSON] на 1/3 частину земельних ділянок на підставі Договорів дарування від 07.11.2019 року, реєстровий №13637 та реєстровий №13634, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. В подальшому [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів іпотеки (справа №947/6698/20). Рішенням Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі №947/6698/20 від 19.06.2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03.06.2021 року, було визнано недійсними договори іпотеки від 16.02.2018 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Скасовано записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, розташованих за адресою: [ADDRESS] , внесені на підставі договорів іпотеки від 16.02.2018 року. Однак, на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №53663942 від 18.08.2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Грибом М.П. було припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] та проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0317 га, розділ №1377376051101, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №53664180 від 18.08.2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Грибом М.П. було припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] та проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0316 га, розділ № 1377398151101, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак на підставі договорів купівлі-продажу від 21.08.2020 року за №1630 та №1632, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., [PERSON] продав [PERSON] земельні ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . 21.08.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право власності [PERSON] на земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 21.08.2020 року, реєстровий №1630 та реєстровий №1632, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. Наказом Міністерства юстиції України від 25.09.2020 року №3338/5 скасовано рішення державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб М.П. від 18.08.2020 року №№ 53663942, 53664180, якими припинено права спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та зареєстровано право власності на земельні ділянки за [PERSON] . При цьому 14.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав у строк до 14.08.2020 року позику [PERSON] 1250000,00 грн. 27.08.2020 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 1622500,00 грн. 24.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом третіх осіб з самостійними вимогами щодо предмета спору про визнання договору позики фіктивним. В той же час 08.10.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким [PERSON] позичає у [PERSON] 1622500,00 грн. строком до 16.10.2020 року. 22.10.2020 року приватним виконавцем Гамбаль О.Є. на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] відкрито виконавче провадження № АСВП 63392914. При цьому 22.10.2020 року приватним виконавцем Гамбаль О.Є. прийнято постанову № 63392914 про арешт всього майна належного [PERSON] , зокрема, накладено арешт і на земельні ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051. 18.11.2020 року приватним виконавцем Гамбаль О.Є. по виконавчому провадженню № АСВП 63392914 виставлено на продаж на аукціон через систему електронних торгів арештованим майном (СЕТАМ) зазначені земельні ділянки. Проте 28.12.2020 року приватним виконавцем виконавче провадження було завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу, а продаж арештованого майна припинено. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.11.2021 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу відмовлено. Позовну заяву третіх осіб з самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики фіктивним задоволено. Визнано недійсним договір позики від 14.08.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 17.05.2022 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16.11.2021 року в частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики фіктивним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року по справі №947/24419/20 позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Державного реєстратора Лиманської державної адміністрації Одеської області Гриб М.П. про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, витребування майна, скасування записів про державну реєстрацію права власності, поновлення записів про державну реєстрацію права власності та стягнення моральної шкоди задоволені частково. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриба М.П. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень № 53663942 від 18.08.2020 року. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриба М.П. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень №53664180 від 18.08.2020 року. Витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Скасовано записи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельні ділянки, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначене рішення суду не набрало законної сили, справа перебуває на розгляді в Одеському апеляційному суді. Таким чином, судом встановлено, що відносно об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: [ADDRESS] , наявні й інші судові спори, які на теперішній час остаточно ще не вирішені. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. У відповідності до вимог\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст.\~316, ч. 1 ст.\~317 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2019\~року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право\~власності [PERSON] на 1/3 частину спірних земельних ділянок на підставі Договорів дарування від 07.11.2019 року, реєстровий №13637 та реєстровий №13634, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. Позивач [PERSON] в своїх позовних вимогах просить визнати недійсними саме вказані договори дарування, а також визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. щодо реєстрації права власності [PERSON] на підставі зазначених договорів дарування. Суд зазначає, що на підставі договорів купівлі-продажу від 21.08.2020 року за №1630 та №1632, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., [PERSON] продав [PERSON] земельні ділянки площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Тобто державна реєстрація права власності на вказані земельні ділянки за [PERSON] відбулась лише 21.08.2020 року. В ході судового розгляду справи стороною позивача [PERSON] не обґрунтовано, чим саме укладені 07.11.2019 року договори дарування порушують права або законні інтереси позивача, який набув право власності на земельні ділянки майже через рік після укладення оспорюваних договорів. В судових засіданнях представник позивача [PERSON] , надаючи суду пояснення, звертав увагу на те, що при укладенні оспорюваних договорів були порушені приписи ст. ст. 203, 207 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 215 ЦК України вказані договори є недійсними. Проте доводів в обґрунтування порушення прав позивача вказаними договорами не навів. За таких обставин суд погоджується з доводами сторони відповідача [PERSON] стосовно того, що позовні вимоги [PERSON] не направлені на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, адже він не є стороною оспорюваних договорів дарування та на дату укладання оскаржуваних договорів дарування у [PERSON] не існувало права власності чи будь-якого інтересу щодо земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, сторона позивача заявила вимоги щодо угод, укладених між двома учасниками, однак позовні вимоги пред`явила лише до одного учасника угод - [PERSON] . При цьому іншого учасника угод - [PERSON] зазначила лише третьою особою. З даного питання суд зазначає, що окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання угод недійсними є не пред`явлення позовних вимог до [PERSON] , як належного співвідповідача - другого учасника угод. Пред`явлення вимог до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С., стороною позивача належним чином не обгрунтовано та не доведено. Які саме порушення вчинені нотаріусом, на підставі яких норм права нотаріус по даній справі зазначена як співвідповідач стороною позивача не вказано. В ході судового розгляду справи сторона позивача не змінила правової позиції та обгрунтування претензій до [PERSON] , тому суд приходить до висновку про безпідставність таких вимог до нотаріуса. Доводи сторони відповідача [PERSON] відносно конкретних обставин правовідносин сторін, а саме протизаконних дій осіб, в тому числі і позивача, спрямованих на заволодіння чужим майном, зокрема створення "штучних позовних вимог", які розглядаються судами протягом тривалого часу, про що суду надані належні письмові докази, не було спростовано стороною позивача. Напроти, представник позивача вказав, що участі в розгляді інших справ позивача не приймає та підтвердив, що він обізнаний про існування таких судових справ. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність порушення прав позивача [PERSON] зі сторони відповідача [PERSON] , що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed