Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Сердюченко В.В. звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно отриманні кошти в сумі 20 639,20 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 27.06.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 5870 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості в розмірі 551 618,68 гривень, який пред`явлено до виконання Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя. 28.09.2018 старшим державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя Савенко І.А. складено акт про проведення електронних торгів (аукціону) згідно якого, проведені електронні торги з реалізації транспортного засобу ВАЗ 21104, державний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] .. 29.08.2018 Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електронні торги, загальна сума коштів, сплачена переможцем склала 25 898,02 гривень. Частина коштів в сумі 20 639,20 гривень, отримана внаслідок реалізації транспортного засобу, державним виконавцем була спрямована на користь відповідача. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2021 у справі № 334/3435/21, виконавчий напис № 5870 від 27.06.2017, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С., визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим кошти, отримані відповідачем підлягають поверненню. Представник позивача адвокат Якушев С.О. надав відзив на позов, в якому зазначив, що предметом спору є те, що позивачка бажає стягнути з відповідача нібито безпідставно отримані кошти в сумі 20 639,20 гривень, перераховані Дніпровським ВДВС м. Запоріжжя на рахунок відповідача після продажу на публічних торгах заставного автомобіля. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2021 у справі № 334/3435/21 скасовано виконавчий напис № 5870 від 27.06.2017, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С., який на час здійснення продажу заставного автомобіля та виконавчого провадження № 55107311 був таким, що підлягав виконанню. 11.04.2006 між сторонами укладено кредитний договір № ZPD0AK10200009, згідно з умовами якого Банк надав позивачці кредитні кошти на купівлю автомобіля ВАЗ 21104, 2006 року випуску, строком до 11.04.2011 включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 56 130,75 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитом, між сторонами укладено договір застави, згідно з умовами якого надано в заставу вказаний автомобіль. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору та несплату кредиту, 27.06.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.С. вчинено виконавчий напис № 5870 про стягнення заборгованості з позивачки заборгованості за кредитним договором № ZPD0AK10200009 від 11.04.2006 в сумі 551 618,68 гривень. На підставі виконавчого напису, 09.11.2017 Дніпровським відділом ДВС м. Запоріжжя відкрито виконавче провадження № 55107311. 31.05.2018 виконавчою службою винесена постанова про опис та арешт коштів боржника, згідно якої вилучено у позивачки транспортний засіб. Після продажу транспортного засобу, 19.09.2018 виконавчою службою були перераховані на користь відповідача кошти в сумі 20 639,20 гривень. 23.10.2019 виконавчою службою винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Після повторного пред`явлення до виконавчої служби виконавчого напису № 5870 від 27.06.2017 і відкриття виконавчого провадження № 60955399 та арештом будинку, позивачкою оскаржено виконавчий напис. Рішенням суду у справі № 334/3435/21 встановлено лише порушення нотаріусом порядку видачі виконавчого напису, а також те, що заборгованість не можна вважати безспірною. Якщо позивачка бажає стягнути зі свого кредитора кошти, які Банк отримав за продаж заставного автомобіля, тоді вона повністю погоджується з усією процедурою виконавчого провадження № 55107311, погоджується з тим фактом, що вона вже не є власницею автомобіля, у разі прийняття рішення судом про задоволення її позову, відповідач втрачає право застави та своє заставне майно. Через обрання неналежного способу захисту, позивачкою обраний неналежний відповідач. Станом на 01.04.2023 заборгованість позивачки перед відповідачем за кредитним договором складає 836 699,01 гривень. Кредитний договір та договір застави на сьогодні є чинними та були і є правовими підставами для отримання коштів від продажу транспортного засобу в рамках виконавчого провадження № 55107311. У разі, якщо суд побачить правові підстави для задоволенні позову, тоді необхідно застосувати позовну давність як самостійну окрему правову підставу і відмовити позивачці у задоволенні її позовної заяви. Позивачкою не надано жодних доказів дійсних витрат на правову допомогу адвоката в сумі 7000 гривень. Представник позивачки надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження відповідача щодо обрання неналежного способу захисту стороною позивача є необґрунтованим, оскільки матеріалами справи підтверджується, що 26.10.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі № 334/3435/21 ухвалено рішення, яким виконавчий напис № 5870 від 27.06.2017, визнано таким, що не підлягає виконанню. Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачка виходила з вимог нормативно-правових актів та практики застосування вказаних актів під час аналогічних справ. Підтверджується та обставина, що 09.11.2017 старшим державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя Матейчук І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55107311. З матеріалів виконавчого провадження № 55107311 вбачається, що частину грошових коштів в сумі 20 639,20 гривень було спрямовано державним виконавцем на користь відповідача. Оскільки вказані кошти були отримані внаслідок примусового виконання виконавчого документу, який на даний момент рішенням суду, визнаний таким, що не підлягає виконанню, мають бути повернуті на підставі статті 1212 ЦК України, тому як набуті без жодної на те правової підстави. Між сторонами існують договірні зобов`язання як за кредитним зобов`язанням, так і за договором застави, оскільки грошові кошти в сумі 20 639,20 гривень були набуті відповідачем не на виконання умов укладеного сторонами договору, а й на виконання виконавчого напису, який було визнано таким, що не підлягає виконанню. В спростування твердження відповідача про те, що у позивачки існує заборгованість за кредитним договором в сумі 836 699,01 гривень зазначила на постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18 та постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Позивачка звернулася до суду із позовом в межах трирічного строку, а отже нею не пропущено строк позовної давності. Судові витрати, визначені у фіксованому розмірі. Зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу не надання правничої правової допомоги за таких обставин не є необхідним, як і надання доказів проведення їх оплати. Ухвалою від 06.04.2023 відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 12.04.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні відмовлено, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомлення (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сердюченко В.В. у судове засідання не з`явились. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримав. Представник відповідача адвокат Якушев С.О. у судове засідання не з`явився. У відзиві просив розглянути справу без його участі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2021 у справі № 334/3435/21 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позов задоволений. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.06.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівно, зареєстрований в реєстрі за № 5870, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в сумі 554\~618,68 гривень. Рішення суду набрало законної сили 26.11.2021. Вказаним рішенням встановлені наступні обставини щодо сторін цієї справи, які в силу частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді справи. 11.04.2006 між ПАБ КБ «Приватбанк» і [PERSON] був укладений Кредитний договір №ZPD0AK10200009, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти на строк до 11.04.2011 включно у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 56\~130,75 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом здійснення щомісячних платежів у сумі 1\~194,05 гривень. 27.06.2017 приватним нотаріусом Дніпропетровської міської нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис №5870 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 551\~618,68 гривень, з них 36\~268,38 гривень в якості заборгованості за кредитом, 139\~628,53 гривень заборгованість за відсотками, 373\~003,73 гривні пеня, а також 3\~000 гривень в якості витрат, пов`язаних із вчиненням зазначеного виконавчого напису. Строк, за який проводиться стягнення 11 років 1 місяць 19 днів, а саме, з 11.04.2006 по 30.05.2017. Вищезазначений виконавчий напис було вчинено на підставі заяви стягувача від 27.06.2017, письмової вимоги банку про усунення порушень за кредитним договором №ZPD0AK10200009, без доказів його отримання боржником, копії кредитного договору №ZPD0AK10200009, розрахунку заборгованості за період з 14.04.2006 по 30.05.2017. Згідно з матеріалами виконавчого провадження 30.01.2020 державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 60955399 з примусового виконання виконавчого напису №5870. У рамках виконавчого провадження № 60955399 державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову від 02.03.2021 про опис та арешт майна (коштів) боржника, накладено арешт на будинок [ADDRESS] , власником якої є позивач. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, 31.05.2018 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області постановою про опис та арешт (коштів) боржника описано та накладено арешт на транспортний засіб ВАЗ 21104, державний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , який знаходиться у несправному стані та на відповідальному зберіганні у Директора ВФ ДП «СЕТАМ» С.В. Пусаєва. Згідно з актом про проведення електронних торгів (аукціону) від 28.09.2018 Державним підприємством «СЕТАМ» були проведені електронні торги з реалізації вищевказаного транспортного засобу. Стартова ціна склала 21\~947,48 гривень, ціна продажу - 25\~898,02 гривень. Переможцем електронних торгів визнаний [PERSON] . Акт виданий на підставі протоколу № 354817 від 29.08.2018 Державного підприємства «СЕТАМ». Відповідно до розпорядження № 55107311 від 18.09.2018 та платіжного доручення № 8142 від 19.09.2018 грошові кошти у сумі 20\~639,20 гривень 12.09.2018 надійшли на рахунок ПАТ «Приватбанк». Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.10.2019 з урахуванням відсутності зареєстрованого майна за боржницею, рахунків, джерела доходів, пенсії, транспортних засобів, виконавчий напис № 5870 від 27.06.2017, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 554\~618,68 гривень, державним виконавцем повернуто стягувачу. 18.11.2022 представник позивачки звернувся до відповідача із вимогою, в якій вимагав повернути позивачці грошові кошти в сумі 20\~639,20 гривень. 29.12.2022 вказана вимога залишені відповідачем без задоволення, оскільки рішенням суду від 26.10.2021 у справі 334/3435/21 Банк не зобов`язано сплатити [PERSON] вищевказані грошові кошти. Згідно з наданим відповідачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № ZPD0AK10200009 від 11.04.2006 заборгованість позивачки станом на 01.04.2023 становить 836\~699,01 гривень. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: (1) повернення виконаного за недійсним правочином; (2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; (3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: (1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; (2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: (1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; (2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20. Суд встановив, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів в сумі 20\~639,20 гривень, що стягнуті з позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали. Вказані грошові кошти, які були перераховані приватним виконавцем відповідачу, підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, а також договір застави, є чинними, не спростовує факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів. При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Представником відповідача у відзиві заявлено про застосування позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено статте 256 ЦК України. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Як було зазначено судом вище, стаття 1212 ЦК України може бути застосовувати тільки після того, як правова підстава для утримання майна (у даному випадку грошових коштів) в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Таким чином, оскільки виконавчий напис, який був підставою для отримання грошових коштів відповідачем, був скасований рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2021 у справі № 334/3435/21, яке набрало законної сили 26.11.2021, то саме з 26.11.2021 розпочав свій перебіг строк позовної давності за вказаною вимогою позивачки. Суд встановив, що на момент звернення позивачки до суду з цим позовом строк позовної давності за її вимогою не сплив. Враховуючи вказане, суд не бере до уваги аргумент представника відповідача про початок перебігу строку позовної давності з 19.09.2018 - моменту отримання відповідачем спірних грошових коштів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 1\~073,60 гривні. Також, представник позивачки просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7\~000 гривень. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Представник відповідача не погодився з розміром судових витрат на правову допомогу адвоката позивачки, оскільки їх сплата підлягає доведенню в суді відповідними доказами. Проте, у разі задоволенні позову, відповідач просив зменшити витрати на правову допомогу адвоката позивачки у порядку статті 137 ЦПК України, врахувавши лише докази, які підтверджують сплату заявлених сум та врахувавши ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved