Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Позивач [PERSON] 15.12.2022 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 16905, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання у квартирі [ADDRESS] . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., позивач [PERSON] залишає за собою та при ухваленні рішення просить покласти на нього. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] , який приходиться позивачеві [PERSON] сином, з народження був зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , за його згодою як власника цієї квартири, однак жодного дня у цьому житлі не проживав, а проживав фактично із своєю матір`ю [PERSON] у смт. Дубляни Самбірського району Львівської області, де й перебуває на даний час. Позивач [PERSON] стверджує, що він є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , де й один проживає, а тому вказує про припинення у відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням у згаданій квартирі. Позивач [PERSON] звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач [PERSON] , залишаючись зареєстрованим у належній йому квартирі, однак фактично проживаючи в іншій місцевості разом із матір`ю [PERSON] , тим самим чинить йому перешкоди, зокрема порушує його право власності щодо вказаної квартири, тобто право вільно нею користуватись і розпоряджатись, так як добровільно не знявся з реєстрації, хоча міг би зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлює звернення позивача [PERSON] за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань, пов`язаних з утриманням цього житла. Відтак позивач [PERSON] , виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, був змушений звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрав спосіб захисту визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] , скориставшись канцелярією, 15.12.2022 року, одночасно із зверненням у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 16905, подав заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 16.12.2022 року первинно, а 10.01.2023 року та 02.022023 року повторно було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача [PERSON] .. Оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи відповідача [PERSON] , то суддею 1612.2022 року було вжито заходів для звернення до Державної податкової служби України щодо надання відповідної інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків такої фізичної особи відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 06.02.2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , який не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 20.03.2023 року, 09:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 20.03.2023 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву позивача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 27.04.2023 року о 11:30 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 27.04.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У призначене судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явилися позивач [PERSON] , який також забезпечив явку своєї уповноваженої представниці адвокатки Журавльової Л.Ю. (ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1129962 від 01.02.2023 року в оригіналі та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 173 від 13.10.1993 року у належно засвідченій копії містяться у матеріалах цієї справи), а також свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Відповідач [PERSON] у таке судове засідання не з`явився, про поважні причини своєї неявки суд не повідомляв. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими нею позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 3696761, сформованим КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 27.05.2004 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6001340 (копія міститься у справі, а. с. 8), котру отримав у порядку приватизації відомчого житлового фонду за місцем праці у АТ «Українська залізниця». У вказаній квартирі зареєстрований та фактично проживає позивач [PERSON] , а також має зареєстроване місце проживання його син відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою Львівської дирекції ВСП Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» від 23.02.2022 року за вих. № 360 (міститься у справі, а. с. 14), а також будинковою книгою для прописки громадян (копія міститься у справі, а. с. 15-17), який був зареєстрованим у вказаному домоволодінні з його дозволу як власника. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] у вказаній квартирі хоча й зареєстрований, проте ніколи там не проживав й не проживає, як і не здійснює оплати за надані комунальні послуги. Так, допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають у сусідніх з квартирою позивача [PERSON] квартирах у будинку [ADDRESS] , усі надали показання, згідно з котрими зазначений відповідач там не проживав й не проживає, його особистих речей там немає. Отже відповідач [PERSON] , більше року за добровільною згодою не проживає за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання по [ADDRESS] ,\~а постійно\~проживає в\~іншій місцевості,\~зокрема у\~смт.\~Дубляни Самбірського\~району Львівської\~області. Крім того, позивач [PERSON] не веде спільного господарства з цим відповідачем, а останній, відповідно, не бере участі в утриманні згадано квартири. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. До спірних\~правовідносин,\~які виникли\~між сторонами,\~підлягають застосуванню\~норми Конституції\~України,\~окремі норми\~чинних Цивільного\~кодексу України\~(надалі\~ ЦК\~України)\~та Житлового\~кодексу України\~(у\~редакції Закону\~України №\~2215-ІХ\~від 21.04.2022\~року «Про\~дерадянізацію законодавства\~України» (надалі\~ ЖК\~України),\~положення Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року й\~протоколи до\~неї, норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.\~ Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у постанові\~від 16.12.2020\~року у\~справі за\~єдиним унікальним\~номером 320/9482/17\~та номером\~провадження 61-6318св19\~вказав,\~що початок\~відліку часу\~відсутності особи\~у житловому\~приміщенні визначається\~від дня,\~коли ця\~особа залишила\~житлове приміщення. Повернення\~особи до\~жилого приміщення,\~яке вона\~займала,\~перериває строк\~тимчасової відсутності.\~ Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 490/12384/16-ц та номером провадження 61-37646св18; від 22.11.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 760/13113/14-ц та номером провадження № 61-30912св18; від 26.02.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 333/6160/17 та номером провадження 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 182/6536/13-ц та номером провадження 61-23089св19. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Оскільки вичерпного переліку поважності причин непроживання особи в житловому приміщенні чинне законодавство не встановлює, то зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та зібраних у справі доказів. Отже, позивач [PERSON] , як особа, який на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи його позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У свою чергу, наданими позивачем [PERSON] й дослідженими судом у даній справі доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, безперечно стверджується та обставина, що відповідач [PERSON] , який приходяться йому сином, відсутній у житловому приміщенні належної йому квартири [ADDRESS] понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у вказаному житлі, в силу фактичного проживання разом із своєю матір`ю [PERSON] в іншому житлі в іншій місцевості, він протягом вказаного строку туди на постійне місце проживання не прибув, у зв`язку з чим право зазначеного відповідача щодо користування згаданим житловим приміщенням у вказаній вище квартирі слід вважати припиненим, а його самого слід визнати таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Суд також вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у вказаній квартирі надасть можливість усунути позивачеві [PERSON] перешкоди вільно нею користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власника об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останнього. Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією Філії Львівського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» від 09.12.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у такому порядку, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь позивача [PERSON] та його відповідної волі про покладення цих судових витрат на нього, залишити за зазначеним позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved