Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують подружні стосунки, між ними виникають суперечки та сварки, відсутнє взаєморозуміння. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2023 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не прибув, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. Зазначив, що позивач підтримує позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та просив надати сторонам строк для примирення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2018 року, про що зроблено актовий запис № 2394 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с.3) Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З позовної заяви та пояснень відповідача вбачається, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, примирення між сторонами не відбулось. Зберегти сім`ю з відповідачем позивач не бажає, подальше сімейне життя не є можливим, оскільки шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3 та 4 статті 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами неможливе, розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. Сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сім`ї. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, існує формально і зберегти її неможливо, тому позов має бути задоволений.

Outcome: approved