Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

28 березня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись заявники зі спільною заявою окремого провадження про розірвання шлюбу, яка ухвалою судді того ж суду від 30 березня 2023 року була залишена без руху, а заявникам надано строк для усунення недоліків їх заяви. 04 квітня 2023 року заявниками на виконання вищевказаної ухвали судді від 30 березня 2023 року подано уточнену спільну заяву про розірвання шлюбу, в якій заявники просили розірвати укладений між ними 27 серпня 2016 року шлюб. В обґрунтування своєї заяви заявники послались на те, що від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя заявників не склалось, наразі вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, окрім спільної дитини їх нічого не пов`язує. За таких обставин, вказуючи, що вони досягли згоди з питань участі у вихованні та утриманні спільної дитини, уклавши про це відповідний нотаріально посвідчений договір, зазначаючи про відсутність майнового спору між подружжям внаслідок його поділу на підставі нотаріально посвідченого договору, заявники звернулись до суду із даною спільною заявою про розірвання шлюбу, яку просили суд задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням заявниками недоліків їх спільної заяви окремого провадження про розірвання шлюбу таку заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду по суті в судове засідання. В судовому засіданні заявники, представник заявника [PERSON] [PERSON] просили суд задовольнити заяву окремого провадження в повному обсязі, підтвердивши дійсність всіх викладених у такій заяві фактичних обставин. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 294 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників розгляду справи. Вислухавши заявників, представника заявника та матеріли цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2016 року між заявниками у справі було укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №492, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [INFO] у заявників від шлюбу народилась спільна дитина дочка [PERSON] , про що 01 червня 2018 року складено відповідний актовий запис за №1105, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи, шлюбні відносини між заявниками наразі остаточно припинені, заявники мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя та побут подружжя, втрата почуття любові, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. 28 березня 2023 року заявники уклали між собою нотаріально посвідчений договір про виховання та утримання дитини, а 04 квітня 2023 року додатковий договір до нього, якими врегулювали між собою питання визначення місця проживання спільної дитини сторін, порядок, рівень та способи участі батьків у спілкуванні, вихованні та матеріальному утриманні спільної дитини, забезпечення останній належних умов життя та розвитку. Відтак, вказаний договір відповідає умовам, визначеним ст.109 СК України. Крім того, 28 березня 2023 року між заявниками укладено договір про розподіл майна подружжя у зв`язку із прийняттям спільного рішення про розлучення, яким врегульовано питання поділу спільного сумісного майна заявників. Правовідносини, які виникли між заявниками, врегульовані нормами Конституції України, СК України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. Положеннями ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. В свою чергу ст.109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Нормою ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на наступному. Так, відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса, саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між заявниками фактично вже припинені тривалий час та більше не відновлювались, заявники не проживають разом, наполягають на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, що вказує на те, що спільна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, а з огляду на з`ясовані судом в ході розгляду справи фактичні обставини правовідносин сторін, зокрема укладення ними нотаріально посвідчених договорів про участь у вихованні, утриманні та визначенні місця проживання спільної дитини, поділу спільного сумісного майна подружжя, немає підстав вважати, що розірвання шлюбу заявників порушуватиме їх особисті та майнові права та/або права їх спільної дитини. Тому суд приходить до висновку, що шлюб заявників по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а отже підлягає розірванню, а спільна заява задоволенню. З огляду на положення ст.294 ЦПК України судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають та мають бути віднесені на рахунок заявників. На підставі викладеного,

Outcome: approved