Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 17 листопада 2006 року він уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2195. Під час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В подальшому, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2019 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Причиною розірвання шлюбу стали ті обставини, що [PERSON] відмовилась від спільного проживання та утримання молодшого сина. 03 серпня 2022 року між сторонами укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Також, зазначав, що відповідачка повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] , взагалі не піклується про дитину та не бере участі у його вихованні, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Так, відповідно до довідки про склад сім`ї №135 від 09.01.2023 року [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою в [ADDRESS] . Крім того, вказував, що він є фізичною особою-підприємцем, здійснює діяльність у сфері транспортних перевезень, налаштування логістики. Від вказаного виду діяльності він має стабільний офіційний дохід, що дає змогу повністю забезпечувати потреби дітей. В той самий час, піклуванням про сина займається виключно він, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не непогашеної судимості немає, в розшуку не перебуває, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, протипоказання до виконання батьківських обов`язків відсутні. Також зазначав, що згідно довідки лікаря-педіатра з виховання ОРФ АПВ ПМД №3 [PERSON] перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка». З дитиною за медичною допомогою звертався тільки він, та рекомендації лікаря виконує у повному обсязі, дотримуючись медичних норм. В свою чергу, [PERSON] навчається у Чернівецькому ліцеї №20 у 7-А класі. Під час навчання зарекомендував себе працелюбним учнем, є активним учасником суспільної та спортивної діяльності навчального закладу. Згідно характеристики, виданої директором [PERSON] вбачається, що домашнім вихованням дитини займається батько - [PERSON] . Враховуючи те, що відповідачка не бере участі в забезпеченні потреб дитини в харчуванні, медичному огляді, лікуванні та матеріальних потребах, властивих дитині відповідного віку, не цікавиться його життям, не бачиться з ним та не спілкується, не виявляє інтересу до здобуття дитиною освіти, засвоєнню дитиною норм моралі, вважає, що [PERSON] свідомо нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Таким чином, вважає очевидним умисне ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] . Також, питання позбавлення відповідачки батьківських прав ретельно вивчалось органом опіки та піклування Чернівецької міської ради, про що наданий відповідний висновок про доцільність позбавлення останньої батьківських прав. Вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідачку доцільно позбавити батьківських прав. На підставі вищевикладеного, просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просив їх задовольнити, та у разі неявки відповідачки не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, у тому числі й шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду, про причини своєї неявки суд не повідомила та не подала відповідної заяви про відкладення розгляду справи. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи містиься заява про розгляд справи без його участі. При цьому, зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та підтримує наданий висновок від 28.03.2023 року. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Крім того, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 17 листопада 2006 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2195(а.с.12). Під час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.13). В подальшому, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Як вбачається із довідки про склад сім`ї №135 від 09.01.2023 року [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою в [ADDRESS] (а.с.17). Крім того, між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріальний договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 03.08.2022 року(а.с.16). Згідно інформації [PERSON] перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка». З дитиною за медичною допомогою звертався батько [PERSON] , який рекомендації лікаря виконує у повному обсязі, дотримуючись медичних норм(а.с.18). Крім того, відповідно до довідки [PERSON] навчається у Чернівецькому ліцеї №20 у 7-А класі. Під час навчання зарекомендував себе працелюбним учнем, є активним учасником суспільної та спортивної діяльності навчального закладу(а.с.19). Згідно характеристики, виданої директором [PERSON] вбачається, що домашнім вихованням дитини займається батько - [PERSON] (а.с.20). При цьому, як убачається з матеріалів справи, а саме із нотаріально засвідченої заяви-згоди [PERSON] надала згоду щодо позбавлення її батьківських прав, та зазначила, що наразі вона будує своє особисте життя з іншою людиною, у зв`язку із чим немає вільного часу, який може використовувати на вирішення питань дитини, яка є достатньо дорослою, щоб вирішувати їх самостійно (а.с.37). Доказів протилежного відповідачкою не надано. Також, згідно письмової заяви малолітнього сина [PERSON] від 12.01.2023 року його матір самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, уникає спілкування з ним. На даний час проживає із батьком, який повністю забезпечує його усім необхідним, піклується про нього, слідкує за станом здоров`я(а.с.25). Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують їх до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Крім того, згідно із роз`ясненнями пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Також, органом опіки і піклування Чернівецької міської ради надано відповідний висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина. Зокрема, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, у наданому 28 березня 2023 року висновку № 167/7, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Також із даного висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради вбачається, що відповідачка не заперечує проти позбавлення батьківських прав, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини(а.с.64). Тому, ураховуючи положенні ст.164 СК України та оцінивши наявні докази в їх сукупності, у суду немає підстав ставити під сумнів вищевказаний висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина. Таким чином, ураховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] проживає разом з батьком, його матір [PERSON] батьківські обов`язки не виконує, матеріально дитину не утримує, проживає окремо від дитини, не займається вихованням та утриманням малолітнього сина, не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров`ям та навчанням, матеріальної допомоги не надає, не відвідує сина, що в свою чергу, свідчить про умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] та не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин суд, аналізуючи усі зібрані в справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Тому, ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідачки на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved