Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на земельні ділянки площею 0,6779 га в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] в с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області помер батько позивача, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, площею 0,4279 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Брусилівської селищної ради (колишньої Водотиївської сільської ради), право власності на яку належало померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ-23-02 №000185, виданому Водотиївською сільською радою 17.09.2002. Спадщину після смерті батька прийняв рідний брат позивача [PERSON] , оскільки проживав з батьком на момент його смерті без реєстрації, однак право власності на успадковане майно не зареєстрував. [PERSON] , помер [INFO] , після чого позивач як єдиний спадкоємець звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив у його видачі, в зв`язку з тим, що власник земельної ділянки і спадкодавець різні особи. Перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину являється відмінність у написанні «по батькові» померлого батька в державному акті від 17.09.2002, де було помилково записано ім`я по-батькові батька позивача як « [PERSON] », тоді як в інших документах « [PERSON] ». На підставі викладеного позивач просив: встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-23-02 №000185, виданому Водотиївською сільською радою 17.09.2002 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,6779 га, а саме: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,4279 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с.Водотиї Житомирського району Житомирської області (колишньої Водотиївської сільської ради), померлому [INFO] в с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на указану земельну ділянку. Ухвалою судді від 24.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат Нестеренко М.М. до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На підставі ст. 211, п.4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без участі сторін. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши та\~\~оцінивши\~\~надані\~\~докази,\~\~приходить до\~\~висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області (а.с.8). Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08.03.2023, земельної ділянки площею 0,6779 га, оціночна вартість указаної земельної ділянки становить 11200,95 грн (а.с. 10). З копії Державного акту на право приватної власності на земелю серії ЖТ-23-02 №000185 виданого виконавчим комітетом Водотиївської сільської ради від 17.09.2022 08.09.2004, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,6779 га, а саме: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,4279 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с.Водотиї Водотиївської сільської ради (а.с. 11). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.11.2021, зокрема, встановлено факт, що померлий [INFO] [PERSON] є батьком [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який народився в с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області [INFO] (а.с. 12-14). Постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 20.02.2022, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,6779 га так як власник земельної ділянки і спадкодавець різні особи. (а.с.9). Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4\~ЦПК\~України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст.\~16\~ЦК\~України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 6 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або у паспорті. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України 305-70-08 № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6\~ст.273 ЦПК\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, на підставі п.6\~ст. 273 ЦПК\~суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Вбачається, що в правовстановлюючому документі державному акті від 17.09.2002 серії [NUMBER] допущена помилка в зазначенні імені по-батькові [PERSON] , яка викликана технічною опискою і яка не може бути виправлена в позасудовому порядку. Факт допущеної помилки при виготовленні державного акту підтверджується іншими письмовими доказами з коректним зазначенням імені по батькові [PERSON] та судовим рішенням від 08.11.2021 в справі №275/553/21. Отже, враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що в ході судового розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документа державного акту на право приватної власності на землю від 17.09.2002 серії ЖТ-23-02 №000185, виданого виконавчим комітетом Водотиївської сільської ради на ім`я [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,6779 га. Встановлення факту належності державного акту [PERSON] має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для можливості прийняття спадщини та отримання відповідного свідоцтва. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування суд враховує наступне. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Статтею 49 Закону України "Про нотаріат"\~передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи\~відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня\~2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі\~№227/3750/19. Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач не врахував, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір лише у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування. Водночас, у постанові нотаріуса від 20.02.2022 відсутні відомості про неможливість видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно у випадку встановлення юридичного факту, який не був встановлений при зверненні позивача до нотаріуса. Отже, позивачем не надано доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину з підстав, інших ніж ті, що були предметом судового розгляду при вирішенні позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та які задоволені судом, тобто наразі не доведено неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину. Відтак, у частині позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,6779 га, а саме: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,4279 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с.Водотиї Житомирського району Житомирської області (колишньої Водотиївської сільської ради) слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial