Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 02.08.2008, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Стверджував, що відносини між ним і його дружиною погіршились, між ними немає взаєморозуміння, поваги, мають різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки припинені, вони проживають окремо, діти проживають з матір`ю. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до порядку, визначеному розділом І главою 7 ЦПК України. Про причини повторної неявки не повідомила, заперечення проти позову не подала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2008 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надала жодного заперечення та не прибула в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак у випадку виявлення обставин або фактів, під час підготовки справи до розгляду або під час судового засідання, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Враховуючи обставини справи, позиції обох сторін, суд вважає, що надання подружжю строку на примирення, не буде доцільним. Згідно\~ч.3\~ст.109\~СК України,\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що заява\~про розірвання\~шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Питання щодо місця проживання спільних дітей позивачем у позовних вимогах не ставилось. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved