Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2023 року кредитна спілка «Центр фінансових послуг» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилалася на те, що 28.08.2019 між кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В53/055/19/135/21СЗ про надання коштів у позику, а також укладено Додатковий договір про транш № 1 до Кредитного договору, відповідно до яких відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7 000 грн під змінювану процентну ставку в розмірі 84 % річних на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Водночас у п. 3 Додаткового договору сторони погодили графік платежів по кредиту та процентам. Позивач виконав умови кредитного договору та перерахував відповідачу [PERSON] кошти в сумі 7 000 грн. Отримавши кредитні кошти, останній належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а тому станом на 23.02.2022 існує заборгованість в сумі 16 474,11 грн, що складається з: 6 278,78 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 9 551,24 грн - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 07.11.2019 по 28.08.2021; 412,49 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 91,86 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 139,74 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 29.08.2021 по 23.02.2022. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати в розмірі 2684 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Рокитнняського районного суду Київської області від 24.03.2023 справу призначено до судового розгляду по суті на 09.05.2023. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного розгляду справи. [PERSON] у призначене судове засідання на 09.05.2023 не прибув. Будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання, судовою повісткою відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, не повідомив про причини неявки, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибув, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому статтями 279-281 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 28.08.2019 між кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії № В53/055/19/135/21СЗ про надання коштів у позику, а також укладено Додатковий договір про транш № 1 до Кредитного договору, відповідно до яких відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 7 000 грн під змінювану процентну ставку в розмірі 84 % річних на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Водночас у п. 3 Додаткового договору сторони погодили графік платежів по кредиту та процентам. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору кредитної лінії сторони погодили, що кредит надається позичальнику у національній валюті України після підписання даного договору готівкою в касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням позичальника, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок позичальника в додатковий капітал за його заявою. Нарахування процентів за дговором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку базової змінюваної процентної ставки 84 % річних (п. 3.2, п. 3.3 Кредитного договору). Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, договір набуває чинності з моменту його укладення 28.08.2019 і діє до 28.08.2021 (24 місяці), але в будь-якому випадку зобов`язання за договором діють до моменту повного фактичного їх виконання позичальником. 28.08.2019 від відповідача [PERSON] надійшла заява про зарахування цільового внеску в додатковий капітал в сумі 7 000 грн. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] грошові кошти за кредитним договором в сумі 7 000 грн, а останній їх отримав, що підтверджується копією видаткового касоогом ордера № 77 від 28.08.2019. Відповідно до п.п. 10 п. 2.4 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 25 числа, вказаного в Додатковому договорі про транш. Згідно з п 3.7 даного Договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором кредитної лінії та додатковим договором про транш №1 від 28.08.2019. Станом на 23.02.2022 існує заборгованість в сумі 16 474,11 грн, що складається з: 6 278,78 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 9 551,24 грн - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 07.11.2019 по 28.08.2021; 412,49 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 91,86 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 139,74 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 29.08.2021 по 23.02.2022. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору кредитної лінії № В53/055/19/135/21СЗ від 28.08.2021; копією додаткового договору про транш № 1 до кредитного договору кредитної лінії № В53/055/19/135/21СЗ від 28.08.2021; розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору кредитної лінії; розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми по кредитному договору кредитної лінії; копіями заяв [PERSON] від 28.08.2021; копією видаткового касового ордера від 28.08.2021. Застосовані норми права Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК Українипередбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згіднозі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зі змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно дост. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таку ж норму містить і Закон України "Про споживче кредитування", розділ Прикінцеві та перехідні положення якого доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. оскільки заборгованість стягується за період до введення в дію воєнного стану на території України. Відповідно до п.п. 10 п. 2.4 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше 20 числа, вказаного в Додатковому договорі про транш. Прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів (п. 3.7 кредитного договору). Однак свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав. Вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорах, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором кредитної лінії № В53/055/19/135/21СЗ від 28.08.2021 в розмірі 7 000,00 грн. Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за кредитним договором станом на 23.02.2022 існує заборгованість в сумі 16 474,11 грн, що складається з: 6 278,78 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 9 551,24 грн - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 07.11.2019 по 28.08.2021; 412,49 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 91,86 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 139,74 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 29.08.2021 по 23.02.2022. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19. Аналіз норми частини 1 статті 1048 ЦК України дає підстави зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку сплатити проценти за право тимчасово користуватися наданими йому коштами, однак до спливу визначеного договором строку кредитування, тобто в даному випадку до 19.11.2021, а після цього строку компенсацію за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України. Враховуючи те, що строк кредитування закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, стягненню підлягають 3 % річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період після прострочення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. З урахуванням викладеного, з відповідача за прочтрочення зобов`язання слід стягнути заборгованість у виді 9 551,24 грн - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 07.11.2019 по 28.08.2021; 412,49 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 91,86 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 139,74 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 29.08.2021 по 23.02.2022. Таким чином, з відповідача слід стягнути всього 16 474 грн, що складається з: 6 278,78 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 9 551,24 грн - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 07.11.2019 по 28.08.2021; 412,49 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 91,86 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 29.08.2021 по 23.02.2022; 139,74 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 29.08.2021 по 23.02.2022. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2684 грн. сплаченого при поданні позовної заяви до суду, що підтверджується копією платіжної інструкції № 44 від 09.03.2023.

Outcome: approved