Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

05 жовтня 2020 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за наданні послуги з теплопостачання. На обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає відповідачу послуги з постачання теплопостачання до приміщення площею 37,6кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідност.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем було порушено дане зобов`язання. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідач є споживачем МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та йому присвоєно особовий рахунок. Нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювалось згідно тарифів. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність повного погашення заборгованості, відповідач здійснює неналежну оплату за надані підприємством послуги, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.10.2013 року по 31.08.2020 року в розмірі 31018 грн. 10 коп. З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з відповідача на його користь 31\~018,10 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання, а також судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявних позовних вимог заперечив, оскільки відсутній договір про надання послуг позивачем, розрахунок заборгованості необґрунтований, а також позовні вимоги заявлено з пропуском строку звернення до суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 06.08.1981 року, та отримує за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок [NUMBER] на [PERSON] .. Однак, відповідач не здійснила повної оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в період з 01.10.2013 року по 31.08.2020 року включно. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в період з 01.10.2013 року по 31.08.2020 року включно,\~становить -31018, 10 грн.. Зазначені обставини підтверджуються: довідкою зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.09.2020 року; довідкою про розмір заборгованості за особовим рахунком 3261, виданою МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" 16.09.2020 року за №189. Відповідно до ст. 526 ЦК України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. В силу\~ч.6\~ст.19,\~ст.25\~Закону України\~«Про теплопостачання»\~споживач повинен\~щомісячно здійснювати\~оплату теплопостачальній\~організації за\~фактично отриману\~теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМ України від 21 серпня 2019 року № 830, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 33 цих вказаних Правил визначено, що плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору (п.37 Порядку). Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року в справі № 712/8916/17 (Провадження № 14-448цс19) зробила наступний висновок щодо переривання строків позовної давності, зазначивши, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Відповідно до\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за послуги гарячого водопостачання проведено ним лише в жовтні 2019 року в сумі 12700,55грн., без обґрунтування вказаної суми, в тому числі обсягів, періоду за який її нараховано та відповідно тарифів. З актів зняття показників приладу обліку ГВП за адресою [ADDRESS] вбачається, що зняття показників лічильника проводилось позивачем: 28.05.2008 року і показник лічильника (№003979) становив 64; 03.10.2019 року показник лічильника (№003979) становив 209; 03.11.2022 року лічильника (№003979) становив 276,5. Тобто, в період з травня 2008 року по жовтень 2019 року перевірка показань вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної послуги у квартирі відповідача, позивачем не проводилась. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що послуги гарячого водопостачання на суму 12700,55грн. було надано ним саме в період з 01.10.2013 року по жовтень 2019 року, чи саме в жовтні 2019 року. Не надано суду і доказів на підтвердження надання відповідачу рахунків на оплату спожитої послуги за кожний розрахунковий період визначений законодавством. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12700,55грн. за послуги гарячого водопостачання за період з 01.10.2013 року по 31.08.2020 року включно, слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю таких вимог. Щодо решти позовних вимог, то слід зазначити, що відповідачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення оплати отриманих послуг за опалення в квартирі [ADDRESS] за період з 01.10.2013 року по 31.08.2020 року включно, чи ненадання таких послуг позивачем. Не надано відповідачем та її представником належних та допустимих доказів і на спростування розрахунку заборгованості за послуги опалення за період з 01.10.2013 року по 31.08.2020 року включно. Таким чином, такі вимоги позивача обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Проте, враховуючи, що представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, а звернення позивача в лютому 2019 року до суду з заявою про видачу судового наказу не перериває позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання (опалення) в розмірі 10880,05 грн., за період з жовтня 2017 року по 31.08.2020 року, тобто в межах строків позовної давності (позивач з позовом звернувся до суду 05.10.2020 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання (опалення) в розмірі 10880,05 грн., за період з жовтня 2017 року по 31.08.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 737,38грн. (31018,10/100= 310,18; 10880,05/310,18 = 35,08; 2102/100 х 35,08 = 737,38грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial