Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути грошові кошти в розмірі 856\~114,17 гривень, які складаються з суми боргу 365\~600,00 грн., що еквівалентно 10\~000 доларів США за курсом НБУ станом на 13.09.2022, 3% річних в сумі 18\~269,98 грн. за період 01.01.2021 по 31.08.2022, інфляційних втрат у сумі 472\~244,19 грн. за період з 01.01.2021 по 31.08.2022, та судові витрати, що пов`язані з правовою допомогою. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 лютого 2020 року позивач дав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 10\~000 доларів США. Строк виконання зобов`язання з повернення боргу становив до кінця грудня 2020 року. Після чого, на підтвердження передачі грошей, [PERSON] написав позивачу розписку. У зв`язку з тим, що зобов`язання щодо повернення отриманої позики не виконані, борг перед позивачем не погашений і при цьому відповідач уникає будьяких контактів і як наслідок мирного вирішення спору, він вимушений звернутися до суду з позовом. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м. За життя батько не оформив право власності на неналежну йому нерухомість. Оскільки на нерухоме майно не було всіх необхідних документів, позивач звернувся до адвоката Прядки В.М., про що уклав з ним договір №54/19 про надання послуг від 17.09.2019. У якості гарантії майбутньої оплати за послуги адвоката Прядки В.М. останній попросив написати відповідача розписку на суму 10\~000 доларів США, яку за їх домовленістю повинен був знищити після повернення відповідачем коштів. 11.02.2020 він написав розписку на ім`я [PERSON] , проте жодних коштів від нього не отримав. У подальшому\~відповідач дізнався,\~що без\~його волевиявлення\~він став\~засновником та\~директором ТзОВ\~«Еліт Партнер\~Юг»,\~при цьому,\~внісши до\~статутного капітану\~належне йому\~майно,\~а саме:громадський будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 142,8 кв.м., що складається з: офісні приміщення під літ. А, навіс під літ. Б, замощення І, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2001605571101. Із змісту розписки не вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 10\~000 доларів США, а розписка була написана з метою вирішення питання щодо гонорару адвокату [PERSON] . У відповіді\~на відзив\~відповідача позивач\~зазначає,\~що посилання\~відповідача на\~те,\~що це\~був гонорар\~адвокату,\~ не\~відповідає дійсності,\~оскільки текст\~розписки говорить\~про те,\~що він\~не передавав\~кошти,\~зокрема представнику\~позивача \~ні як\~адвокату,\~ні як\~фізичній особі,\~а сам\~отримав кошти\~від [PERSON] . Факт того, що боржник зобов`язався повернути кошти до грудня 2020 року та наявність у кредитора оригіналу боргової розписки свідчить про те, що кошти [PERSON] було надано в борг і строк сплати боргу сплинув в кінці грудня 2020 року. Доказів того, що кошти боржником фактично не отримувалися, не підтверджено жодними письмовими доказами. На доведення обставин, що викладені у відзиві, в тому числі, що [PERSON] кошти не отримувалися в борг від [PERSON] , відповідачем жодних належних доказів не надано. За вказаних обставин, позивач вважає, що позовні вимоги повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У запереченні відповідача на заперечення позивача на відзив відповідач зазначає, що у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що ані йому як адвокату, ані йому як фізичній особі [PERSON] не передавав кошти. Проте, відповідач ніколи не заявляв про те, що передавав якісь кошти адвокату [PERSON] . Натомість, він стверджує, що звернувся до адвоката Прядки Віталія Михайловича за наданням правової допомоги для оформлення документів на нежитлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується письмовим доказом, а саме договором № 54/19 про надання послуг від 17.09.2019. Факт укладення між ним та представником позивача договору, предметом якого є надання правової допомоги, представником позивача не заперечується. Цей договір до цього часу не розірвано. Відповідач вважає, що у [PERSON] та [PERSON] виник намір незаконно заволодіти майном відповідача, а за допомогою розписки та цього позову вони намагаються штучно створити у нього грошові зобов`язання. Так, у відповіді на відзив позивач зазначає, що кошти йому було надано у борг. Проте, це не відповідає дійсності. У розписці про це не зазначено. Таким чином на даний момент відповідача незаконного позбавляють права власності на нежитлове приміщення, а матеріалами справи не підтверджено, що грошові кошти фактично йому передавалися. Натомість справжня правова природа взаємовідносин між ним та [PERSON] , та [PERSON] не обумовлена договором позики, а направлена на незаконне заволодіння його майном. Тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу відповідач просить відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.01.2023. 24.01.2023 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено до 06.02.2023. 06.02.2023 у зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача судове засідання відкладено до 14.02.2023. 14.02.2023 судове засідання відкладено до 14.03.2023 у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення судового засідання. 14.03.2023 судове засідання відкладено до 24.04.2023, у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення судового засідання. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідачем [PERSON] особисто написана розписка 11.02.2020 про отримання коштів від позивача. При передачі коштів у розмірі 10\~000 доларів США представник позивача був особисто присутній, чим підтверджується факт передачі коштів особисто відповідачу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив, підтвердив, що написав розписку від 11.02.2020 особисто в присутності адвоката Прядки В.М. та [PERSON] , але кошти йому не були передані. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти задоволення позовних вимог. Факт написання розписки 11.02.2020 відповідач [PERSON] визнає, але отримання та передачі коштів у розмірі 10\~000 доларів США заперечує. Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно розписки від 11 лютого 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. Строк повернення отриманої позики становив до грудня 2020 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між\~юридичними особами; правочини\~між фізичною\~та юридичною\~особою,\~крім правочинів,\~передбачених частиною\~першою статті\~206\~цього Кодексу; правочини\~фізичних осіб\~між собою\~на суму,\~що перевищує\~у двадцять\~і більше\~разів розмір\~неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян,\~крім правочинів,\~передбачених частиною\~першою статті\~206\~цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс\~України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 525\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами з дотриманням вимог статті 629 ЦК України. Суд, дослідивши та аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, встановив, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору позики і отримання позичальником коштів за цим договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору на вказаних у розписці умовах. Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки, жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково суду не надав, факт наявності боргу і його розмір оспорює. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що він не отримав вказаних грошей. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно зі\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями\~свідків. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів щодо неотримання грошових коштів. Згідно зі ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 11 лютого 2020 року [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 10\~000 доларів США. Відповідачем у судовому засіданні визнаний факт написання розписки 11.02.2020 про отримання коштів у загальному розмірі 10\~000 доларів США, але його заперечення стосовно передачі коштів нічим не доведені. Посилання відповідача на його участь в ТзОВ «Еліт Партнер Юг» не стосуються вказаних правовідносин сторін. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). З матеріалів справи вбачається, що знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено відповідну розписку від 11.02.2020, за якою [PERSON] отримав грошові кошти у загальному розмірі 10 000 доларів США, які й підлягають стягненню з останнього на користь позивача [PERSON] , оскільки у суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів. На час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Відповідно до положень\~ст.\~625\~ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 373/2054/16-ц, у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3% річних саме з розміру заборгованості в іноземній валюті. Позивач заявив до стягнення 3% річних за період з 01.01.2021 по 31.08.2022 у сумі 18\~269,98 грн. та інфляційні втрати за період з 01.01.2021 по 31.08.2022 у сумі 472\~244,19 грн. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних, суд зазначає таке. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022 року). Указом Президента України від 12.08.2022 №73/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.22 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позивач має право на нарахування 3% річних за період з 01.01.2021 по 23.02.2023. Отже обґрунтованим розміром 3% річних є 12590,66 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає таке. За змістом статті 1\~Закону України\~від 03\~липня 1991\~року №\~1282-ХІІ\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625\~ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення інфляційних втрат, оскільки між сторонами виникли боргові правовідносини в іноземній валюті, а відтак передбачені частиною другою статті 625\~ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки сплата заборгованості з урахуванням установлення індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті тобто гривні, а не в іноземній валюті. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу у сумі 365\~600 грн., що еквівалентно 10\~000 доларів США за курсом НБУ на 3% річних за період з 01.01.2021 по 23.02.2023 у сумі 12\~590,66 грн., усього 37 8190,66 грн. У решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Суд вважає, що надані до відзиву відповідачем докази не стосуються даної справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаною позовною заявою. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно від розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3781,90 грн.

Outcome: partial