Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що шлюбні відносини подружжя не підтримує, почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено. Суперечок про поділ майна позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 18 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено порядок спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання 02 березня 2023 року не з`явились, 02 березня 2023 року, позивач звернувся до суду з заявою в якій просив проводити подальший розгляд справу за його відсутності, на позові наполягав. Відповідач 14 лютого 2023 року, 16 лютого 2023 року, 27 лютого 2023 року подала заперечення позов (відзив), згідно яких просить відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що була вимушена виїхати до Німеччини. Вважає, що цей позов є наслідком трагічних подій в Україні, які травмували її чоловіка психічно. Також вказує, що потребує допомоги чоловіка в подальшому житті, через стан здоров`я, тому заперечує щодо розірвання шлюбу. Має бажання зберегти сім`ю. 02 березня 2023 року ухвалою суду [PERSON] до [PERSON] надано строк для примирення тривалістю до 27 квітня 2023 року. Провадження по справі за вказаним позовом - зупинено до 27 квітня 2023 року. Позивачка у судове засідання не з`явилася. 24 квітня 2023 року надала до суду звернення, в якому просила продовжити строк для примирення. Також зазначила, що має проблеми зі здоров`ям, зараз проходить лікування в Німеччині. Потребує допомоги чоловіка, та зазначила, що в разі наполягання позивачем на розірванні шлюбу просить суд розглянути можливість призначення їй аліментів, оскільки він не зважає на її стан здоров`я. Щодо заяви відповідача про надання строку на примирення, суд відзначає наступне. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже, суд вважає недоцільним надання сторонам повторно строку для примирення. Також суд на місці ухвалив відмовити у прийнятті заяви про стягнення з позивача аліментів, оскільки з огляду на її оформлення, не можливо її розцінювати як належно оформлену зустрічну позовну заяву, як того вимагає процесуальний закон, крім того суд не вбачає доцільності розгляду ймовірного зустрічного позову про стягнення аліментів разом з первісним позовом. Також, варто відзначити, що зазначення відповідача, про потребу матеріальної допомоги чоловіка, не впливає на вирішення питання про примирення, оскільки шлюб є добровільною згодою жінки та чоловіка. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини, що сторони зареєстрували шлюб 29 вересня 1990 року у Іллічівському міському відділі РАЦС Одеської області, про що 29 вересня 1990 року зроблено відповідний актовий запис № 501. Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від спільного шлюбу на даний час у подружжя неповнолітніх дітей немає. Сторони не проживають сумісно, відносини не підтримують, суспільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, а також згідно принципу добровільності шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв`язку з чим, є неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved