Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

07.12.2021 року до суду з позовною заявою звернувся [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визнання дійсним договору обміну нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовуючи, ти що відповідно до договору обміну нерухомого майна від 20.06.2000 року зареєстрованого Універсальною біржею "Південь" №1208 проведено обмін квартир між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно обміну [PERSON] , [PERSON] стали власницями квартири [ADDRESS] . Після обміну [PERSON] , [PERSON] не зареєстрували договір обміну нерухомості в КП "ММБТІ" та нотаріально не засвідчили. Обидві сторони виконали умови зазначеної вище угоди обміну нерухомості. [PERSON] вселилась і зареєструвалась в зазначеній квартирі, а потім зареєструвала сила [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді частки в праві спільної сумісної власності у зазначеній квартирі. Оформити спадщину [PERSON] не може, так як договір обміну нерухомого майна не був нотаріально посвідчений і не зареєстрований в БТІ. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 08.12.2021 року задоволено заяву про самовідвід судді Лагоди А.А. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2021 року - головуючий суддя Кузьменко В.В. Ухвалою суду від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі. 12.10.2022 року надійшла уточнена позовна заява про визнання дійсним договору обміну нерухомого майна. Ухвалою суду від 18.01.2023 року залучено до участі [PERSON] як співпозивача. Ухвалою суду від 18.01.2023 року витребувано копію спадкової справи. 23.02.2023 року до суду надійшла спадкова справа від приватного нотаріуса Ягужинської К.Т. після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 28.03.2023 року витребувано з Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] 20.04.2023 року до суду надійшло повідомлення Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, відповідно до якого спадкова справа після смерті [PERSON] не виявлена. Позивачі у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, відповідно до договору обміну нерухомого майна від 20.06.2000 року зареєстрованого Універсальною біржею "Південь" №1208 проведено обмін квартир між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно обміну [PERSON] , [PERSON] стали власницями квартири [ADDRESS] . Після обміну [PERSON] , [PERSON] не зареєстрували договір обміну нерухомості в КП "ММБТІ" та нотаріально не засвідчили. Обидві сторони виконали умови зазначеної вище угоди обміну нерухомості. [PERSON] вселилась і зареєструвалась в зазначеній квартирі, а потім зареєструвала сила [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 10.07.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки договір обміну нерухомого майна не відповідає чинному законодавству та не визначено частки у праві спільної сумісної власності. Відповідно до статей\~57,\~58 Конституції України,\~статті 5 ЦК України\~до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно пункту 1\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абзацу 1 пункту 4\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України\~до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 1998 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати\~ЦК України\~в редакції, яка діяла з 1963 року (далі\~ЦК УРСР). Крім того,у\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі\~ст. 47 ЦК УРСР\~тягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зі\~статтею 241 ЦК УРСР\~за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 242 ЦК УРСР\~встановлено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті\~45, статті\~47 ЦК УРСР\~недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої\~статті 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями\~101,102,105,\~114,\~226 ЦК\~). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої\~статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до частини другої\~статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір обміну нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша\~статті 227 ЦК УРСР. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання вказаного договору дійсним. Згідно положень\~Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1\~ст. 1220\~ЦК України). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено\~ст.1218 ЦК України. Відповідно до\~ст.1226ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, заявити вимогу про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності можливо одразу після відкриття спадщини. Відповідно до зазначеної Постанови, при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. На момент подання цієї позовної заяви не існує обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників квартири. Зі змісту\~ст. 370 ЦК України\~вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Відповідно до п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири), частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, діючим законодавством встановлюється презумпція рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. За життя Спадкодавця між співвласниками не виникало спору щодо часток у праві спільної сумісної власності, а також не було укладено договору про встановлення часток, отже частки ніжного співвласника у спільній сумісній власності на квартиру слід вважати рівними та такими, що становлять по 1/2 частці. Згідно ч. 1\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується за загальних підставах. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Згідно ч. З\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід права та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, у зв`язку з тим, що співвласник квартири помер, будь-якої домовленості між співвласниками за життя Спадкодавця щодо визначення розміру часток не було, враховуючи презумпцію рівності часток, та те, що частка учасника спільної сумісної власності може визначатися при відкритті після нього спадщини, зважаючи на ту обставину, що нотаріусом надано роз`яснення про неможливість оформлення спадщини, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved