Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.12.1997 року у Митищинському управлінні РАЦС Головного управління РАЦС Московської області, актовий запис №1271. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснювався шляхом направлення кореспонденції та розміщення оголошення та надано відповідачу час для надання відзиву на позов. Відповідач відзиву у строки, вказані в ухвалі, так і не надав. Позивачка до суду не з`явилася, але в позові вказала, що просить проводити розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти винесення заочного рішення, правові наслідки постановлення заочного рішення позивачці відомі та зрозумілі. Відповідач до суду не з`явився, про причини не явки не повідомив. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 20.12.1997 року у Митищинському управлінні РАЦС Головного управління РАЦС Московської області, актовий запис №1271, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Сімейне життя позивачки з відповідачем не склалося, міцну сім`ю сторонам створити не вдалося, через відсутність взаєморозуміння, поваги, любові. На даний час спільне господарство між позивачкою та відповідачем не ведеться, спільним побутом вони не пов`язані, спільного бюджету не мають, подружні стосунки не підтримують. Фактично сімя припинила своє існування з 2003 року, шлюб існує формально, сторони не спілкуються. Спір про розподіл спільного майна та дітей відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на все вище вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка під час вступу в шлюб своє прізвище [PERSON] не змінювала. Судовий збір, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача. Беручи до уваги вище викладене,

Outcome: approved