Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

01 березня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування і просить суд стягнути з відповідача 42720,35 грн. понесених витрат та судовий збір. Свій позов обґрунтовує тим, що 9 червня 2017 року о 18 год. 55 хв. на вул.. Київській в селі Крюківщина, Києво- Святошинського району Київської області з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «CHEVROLET AVEO», транзитний номерний знак [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення з автомобілем «RENAULT» д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого автомобілі отримали пошкодження . Зазначив, що на момент скоєння цієї пригоди, відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування данного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Вказав, що вина відповідача підтверджується постановою судді Києво- Святошинського району Київської області від 27.07.2017. Позивач посилався на те, що в результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль «RENAULT» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно полісу № АК/2604940, що діяв на момент ДТП, а саме строк дії якого з 30.01.2017 по 09.01.2018. Позивач посилався на те, що відповідно до звіту № 13/-7/17 від 05.07.17, складеного спеціалістом ФОП « [PERSON] », розмір завданих збитків склав 42170,35 грн. 27 листопада 2017 року МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди потерпілій особі в розмірі 42170,35 грн. Крім того, позивач вказав, що МТСБУ було за послуги аварійного комісара (за огляд авто та збір документів) 550 грн., які просить стягнути разом з судовим збором. Ухвалою судді від 23.10.2019 позовну заяву залишено без руху, а позивачу наданий строк на усунення недоліків. Ухвалою судді від 15.12.2021 позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2022 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу від 15.12.2021 скасовано, справу направлено до Солом`янського районного суду м. Києва для продовження розгляду. Ухвалою судді від 04.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом сторін). Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви із додатками. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з тим, позивач долучив до позовної заяви заяву, в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Судова повістка на 15.05.2023, направлена відповідачу за адресою його місця реєстрації повернулась до суду без вручення. Окрім того, оголошення про виклик відповідача у судове засідання було розміщено на веб-сайті суду. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.06.2017 року о 18.55 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Chevrolet AVEO», транзитний номер [NUMBER] , по вул. Київській в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок заносу транспортного засобу не справився з керуванням та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався в цій смузі руху марки «Renault Grand Scenic», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та малолітній пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не визначався. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно з постановою судді Києво- Святошинського району Київської області від 27.07.2017 відповіадча визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Постанова набрала законної сили. У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль «RENAULT» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник пошкодженого транспортного засобу в даній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про настання страхового випадку та подав заяву про відшкодування шкоди. Відповідно до звіту № 13/-7/17 від 05.07.17, складеного спеціалістом ФОП « [PERSON] », розмір завданих збитків склав 42170,35 грн На підставі наказу № 10859 від 13.11.2017 МТСБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] грошові кошти в розмірі 42170,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1262080 від 24.11.2017. Крім того, МТСБУ було сплачено за послуги аварійного комісара (за огляд авто та збір документів) 550 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 02/07/17 рв, від 25.07.2017. Таким чином, розмір понесених витрат складає 42720,35 грн. Відповідно до п.39.1, 39.2.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно з п.п. 43.1.2 п. 43.1 статті 43 Закону для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, у тому числі фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом. Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі. Згідно п.п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування постраждалій особі внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача, суду не надав. У пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат в сумі 42170,35 грн. та витрат на аварійного комісара в сумі 550 грн., а всього 42720,35 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача 1921 грн. сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved