Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,090 га, розташовану на території СКПП «Колос» Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Заповіту [PERSON] не залишила і позивач є єдиним її спадкоємцем за законом. Спадщину після смерті бабусі позивач прийняв шляхом звернення в передбачений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 01 квітня 2009 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. 02 листопада 2022 року позивач звернувся до нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв`язку з тим, що нотаріусу не надано документів, підтверджуючих право власності на будинок за померлою бабусею. Згідно виписки із по господарської книги Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №1 на 2006-2010 роки номер об`єкта по господарському обліку 70 вбачається, що власником вказаного житлового будинку, 1955 року побудови, є [PERSON] . Частиною 2 статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Отже, бабуся позивача отримала право власності на вказаний житловий будинок на підставі діючого на той час законодавства. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті бабусі. Позивач завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [INFO] народилася [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого зазначена [PERSON] . 02 лютого 1968 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Згідно копії свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] . Отже, судом встановлено, що позивач є рідним онуком [PERSON] . [INFO] бабуся позивача [PERSON] померла, що вбачається з копії свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини згідно ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст.1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування мають спадкоємці за законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, про що вказано у ч.1 ст.1270 ЦК України. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадщину після смерті бабусі позивач прийняв шляхом звернення в передбачений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 квітня 2009 року у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,090 га, розташовану на території СКПП «Колос» Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. 02 листопада 2022 року позивач звернувся до нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв`язку з тим, що нотаріусу не надано документів, підтверджуючих право власності на будинок за померлою бабусею. Згідно виписки із по господарської книги Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №1 на 2006-2010 роки номер об`єкта по господарському обліку 70 вбачається, що власником вказаного житлового будинку, 1955 року побудови, є [PERSON] . Частиною 2 статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, бабуся позивача отримала право власності на вказаний житловий будинок на підставі діючого на той час законодавства і вважалася власником житлового будинку. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved