Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач позов мотивує тим, що 28.08.1997 року він та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Не зійшлися характерами і тривалий час немає спільних інтересів. Як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми не можуть. З 2007 року разом не мешкають, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет та спільне господарство не ведуть. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.08.1997 року Виконкомом Приютської сільської ради, Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис за №8. Ухвалою суду від 23.03.2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надала. Відзив на позовну заяву не надала. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони в даній справі зареєстрували шлюб 28.08.1997 року у Виконкомі Приютської сільської ради, Магдалинівського району Дніпропетровської області, актовий запис за №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 28.08.1997 року (а.с.8). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Звертаючись до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю, вони тривалий час разом не мешкають, шлюбні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет та не ведуть спільне господарство. Вважає, що сім`я розпалася остаточно та шлюб з відповідачкою має лише формальний характер. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилася та не висловила своїх заперечень щодо доводів позивача. Приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, вказані в позовній заяві та небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі, оскільки жодна із сторін не висловила бажання щодо надання строку для примирення. Враховуючи, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя буде суперечити інтересам сторін. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved