Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

[PERSON] 24 лютого 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 14 березня 2023 року було подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у своєму позові посилався на те, що він є власником частини домоволодіння [ADDRESS] . Власником іншої частини спірного домоволодіння є відповідач. Між ними склалися складні відносини, які унеможливлюють прийняття рішення щодо нерухомого майна. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, йому у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі та припинення права спільної часткової власності відмовлено. Відповідач [PERSON] проживає фактично у домоволодінні та чинить йому перешкоди у користуванні власністю. Так він не має доступу до будинку, оскільки відповідач його не пускає. Просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні власністю та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення в домоволодіння [ADDRESS] . У своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що позивач постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Належною йому частиною спірного домоволодіння він користується вільно, перешкод йому ніхто не чинить. Він безперешкодно користується гаражем, в якому знаходяться його особисті речі, в якому він здійснює ремонт свого автомобіля. Також його особисті речі перебувають у житловому будинку у кімнаті, площею 10,9 кв.м. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі та припинення права спільної часткової власності було відмовлено. Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що вона визнала позовні вимоги та перешкод позивачеві не чинить. Виселення позивача зі спірного приміщення не відбувалося, він має ключі від приміщень, в яких знаходиться його майно, безперешкодно користується ними. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що нею чиняться перешкоди [PERSON] у користуванні належною йому частиною домоволодіння. Станом на теперішній час звернення позивача до суду з вказаним позовом є передчасним та необґрунтованим. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своїй заяві до суду справу просила розглядати у її відсутність на підставі наявних доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-5293, [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 липня 1999 року посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1714, [PERSON] і [PERSON] є власниками 4/6 частин частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10), право власності у встановленому законом порядку зареєстроване у КП «ДМБТІ» (а.с. 11). На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,0472 га, кадастровий № 121010001005758, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13, 14). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі та припинення права спільної часткової власності було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями статті 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. На підставі ч. 1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.\~386\~ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст.\~386\~ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власниками своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Суд критично ставиться до посилань відповідача, що нею перешкоди позивачеві не вчиняються та ним не подано належних та достатніх доказів порушення його права, оскільки саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю і заперечення відповідача щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод, що спростовує доводи відзиву у частині недоведення [PERSON] своїх позовних вимог. За таких обставин, суд вважає порушеним право позивача як співвласника спірного домоволодіння, тому [PERSON] слід усунути перешкоди в користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачеві перешкоди у користуванні домоволодінням та вселення його до спірного житлового будинку. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2\~147 грн. 20 коп. (а.с. 1, 27), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved