Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У серпні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Позивач просить позбавити батьківських прав її онуку відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти. Позовна заява вмотивована тим, що позивач є бабусею відповідача. Мати відповідача померла, батько позбавлений батьківських прав. Зазначає, що син відповідача проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не дбає про фізичний та матеріальний розвиток дитини, не займається її вихованням. Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 30.11.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 22.08.2022 справу призначеного розгляду по суті, з закриттям підготовчого судового засідання. Відповідач надала письмові заперечення у яких позов не визнає та вказує, що проживає з чоловіком та дитиною на зйомній квартирі. Син забезпечений всім необхідним. З бабусею є розбіжності у вихованні [PERSON] . В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пославшись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , що була донькою позивача народила [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 30.06.2016 Серія [NUMBER] , виданого Дарницьким районним у м. Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 822 [PERSON] померла. Як вбачається зі свідоцтва про народження від 22.01.2020, виданого Дніпровським районним у м. Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 203 у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON] , [INFO] . Позивач є бабусею відповідача, вважає, що її онука не належним чином виконує батьківські обовязки щодо [PERSON] , тому просить позбавити її батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем наявні розбіжності у вихованні та утриманні дитини. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки не виховує сина, не піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не дбає про належні умови проживання, матеріальне забезпечення, а тому повинна бути позбавлена батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА у м. Києві №101-8216/02 від 29.11.2022 ухвалено рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . В свою чергу відповідач пояснила, що на засідання комісії запрошена не було, рішення прийнято третьою особою без врахування всіх обставин та думки відповідача. В тому числі, з пояснень сторін встановлено, що відповідач та її чоловік, який є батьком дитини проживають окремо, забрали сина до себе, який проживав з позивачем. Разом з тим, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (ВС/КЦС від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з цим, доказів того, що виховання дитини з боку відповідача не відповідає чи суперечить інтересам останньої, позивачем не надано. З огляду на викладене суд вважає, що доказів того, що відповідач не виховує дитину, не піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не дбає про належні умови проживання, позивачем не надано. З огляду на викладене та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позову щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо сина. Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА в місті Києві №101-8216/02 від 29.11.2022 вбачається доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Поряд із цим суду не надано доказів неналежної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача відносно неповнолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, а тому суд не бере до уваги Висновок третьої особи, що складено без участі відповідача, враховуючи те, що відповідач є матір`ю дитини та ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а докази на підтвердження ухилення від виконання батьківських обов`язків суду не надано, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки заявлені вимоги є похідними від позовних вимог про позбавлення батьківських прав, у задоволенні яких суд відмовив.

Outcome: dismissed