Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Свою вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] , по досягненню пенсійного віку звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії протягом трьох місяців з дати досягнення права на пенсію. Заяву [PERSON] про призначення пенсії розглянуто 14.01.2023 року ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та Рішенням від 21.01.2023 року № 262340018733 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 від 09.07.2003. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії [NUMBER] , заповнена 30.07.1980, вкладиш у трудову книжку серії [NUMBER] від 08.09.1998р. і Дублікат Вкладиш в трудову книжку (« Дубликат Вкладыш в трудовую книжку») серії [NUMBER] ; оскільки зміни прізвища на титульному листі трудової книжки внесено з порушенням п.2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.0.1974 р. № 162. 14.02.2023 року заявник повторно звернулась до Пенсійного фонду і надала документи з урахуванням тих, які вона змогла відновити. Зміну ПІБ заявниця підтвердила Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виправити інші записи на титульному аркуші трудової книжки не вбачається за можливе. Рішенням № 262340018733 від 21.02.2023 року ГУ Пенсійного фонду у Вінницькій області відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу. До страхового стажу не зараховані періоди, згідно записів в трудовій книжці серії [NUMBER] , заповнена 30.07.1980 року, вкладиші в трудову книжку серії [NUMBER] від 08.09.1998 року і Дублікат Вкладиш у трудову книжку (« Дубликат Вкладыш в трудовую книжку» серії [NUMBER] ), оскільки зміну прізвища на титульному аркуші трудової книжки внесено з порушенням вимог інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 року. А саме не зазначено дату видачі свідоцтва про розірвання шлюбу, не посвідчено відтиском печатки, відсутня посада, ПІБ та підпис відповідальної особи, у наданому свідоцтві про розірвання шлюбу [NUMBER] зазначені ім`я та по-батькові не відповідають паспортним даним заявниці. Таким чином, право на отримання пенсії заявниці порушено, відновити яке вона може лише шляхом звернення до суду. Фактичні обставини трудової діяльності Заявниці підтверджують, що [PERSON] народилася, почала трудову діяльність у 1980 році, одружилась у Донецькій області, підприємства, які заповнювали трудову книжку, працюють чи знаходяться на непідконтрольній Україні території, а можуть взагалі припинити свою діяльність за спливом часу та зміною державного устрою. Відтак зробити (внести) необхідні записи у трудову книжку і проставити відбиток печатки наразі неможливо. Заявниця вичерпала всі можливі засоби, щоб відновити записи у трудовій книжці. У зв`язку з російською агресією у 2014 році квартиру у Донецьку, де знаходилися документи, було втрачено, таким чином свідоцтво про шлюб було втрачено. Заявник 03.03.2023 року звернулась до ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ із заявою про отримання повторного свідоцтва про шлюб. Видано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038732187 від 03.03.2023 року. Даний Витяг підтверджує факт укладання шлюбу Заявниці і зміну прізвища. На підставі викладеного заявниця звертається до суду із даною заявою, в якій просить встановити факт того, що правовстановлюючі документи, а саме трудова книжка серії [NUMBER] заповнена 30 липня 1980 року (30 июля 1980 г.) та вкладиш в трудову книжку серії [NUMBER] від 08.09.1998 р. і Дублікат Вкладиш у трудову книжку (« Дубликат Вкладыш в трудовую книжку») серії [NUMBER] від 10.09.2002 р. та свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , дата видачі 11 травня 1989р. (11 мая 1989) дійсно належать [PERSON] , паспорт громадянина України номер [NUMBER] , виданий 28.03.2023 р., орган, що видав паспорт [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , для зарахування трудового стажу та призначення пенсії за віком з дати набуття такого права. У судовому засіданні заявниця та представник заявниці просили задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 14.11.1962 року. Згідно з даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.04.1998 року, прізвище, ім`я та по-батькові власника паспорта зазначено як « [PERSON] », дата народження: [INFO] , місце народження: м. Донецьк. Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 28.03.2023 року, прізвище, ім`я та по-батькові власника паспорта зазначено як « [PERSON] », дата народження: [INFO] , місце народження: м. Донецьк. У довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 06.04.1998 року, ім`я та по-батькові отримувача ІПН вказано як « [PERSON] ». Заявниця [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] ». 11.05.1989 року шлюб між заявницею та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 11.05.1989 року. Після розірвання шлюбу заявниці присвоєно прізвище « [PERSON] ». 14.01.2023 року заявниця [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, при цьому надала також всі необхідні документи для її призначення. При перевірці наданих заявницею документів було виявлено неточності у трудовій книжці та свідоцтві про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим їй було рекомендовано звернутися до суду. З Рішення Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 262340018733 від 21.02.2023 року про відмову в призначенні пенсії вбачається, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці серії [NUMBER] , вкладишів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , оскільки зміни прізвища на титульному аркуші трудової книжки внесено з порушенням п.2.12 чинної на той час «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях», що затверджена Постановою Госкомтруда СССР від 20 червня 1974 року №162. Документи на підтвердження зміни прізвища заявниці в матеріалах справи відсутні. 14.02.2023 року заявниця [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, при цьому надала також всі необхідні документи для її призначення. З Рішення Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 262340018733 від 21.02.2023 року про відмову в призначенні пенсії вбачається, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці серії [NUMBER] , вкладишів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , оскільки зміну прізвища на титульному аркуші трудової книжки внесено з порушенням вимог інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 року. А саме: не зазначено дату видачі свідоцтва про розірвання шлюбу, не посвідчено відтиском печатки, відсутня посада, ПІБ та підпис відповідальної особи, у наданому свідоцтві про розірвання шлюбу [NUMBER] зазначене ім`я та по-батькові не відповідають паспортним даним заявниці. Як вбачається із записів трудової книжки та вкладишів до трудової книжки заявника, при влаштуванні на роботу, вона здавала свою трудову книжку, до якої відповідно до вимог п.2.12 чинної на той час «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях», що затверджена Постановою Госкомтруда СССР від 20 червня 1974 року №162 було внесено зміни в частині прізвища, а саме закреслено її попереднє прізвище « [PERSON] » та вписано прізвище « [PERSON] », яке вона набула після одруження. Проте відповідний запис, який був вчинений на внутрішній стороні обкладинки Трудової книжки, не був посвідчений підписом відповідної особи або керівника підприємства на якому заявник в той час працювала, та не було посвідчено цей запис печаткою даного підприємства. Крім того, судом встановлено, що свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , [NUMBER] , який був зареєстрований 11.05.1989 року в м. Донецьк за актовим записом №187, в оригіналі не збереглося у зв`язку із війною, що розпочала росія проти України та розривом дипломатичних відносин України з росією. Тому заявник позбавлена можливості отримати дублікат вказаного свідоцтва чи витяг з актового запису про розірвання шлюбу. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала заявник у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Таким чином, суд вважає, що при оформленні правовстановлюючих документів була допущена помилка, а заявник не має змоги підтвердити належність їй відповідних правовстановлюючих документів. За таких підстав суд дійшов висновку, що заявниця звернулася із заявою до суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів з метою оформлення свого права на соціальне забезпечення (пенсійне забезпечення), а встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 274 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факти належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що той факт, що трудова книжка, вкладиші у трудову книжку та свідоцтво про розірвання шлюбу належать саме заявниці [PERSON] підтверджується зібраними та дослідженими належними та допустимими доказами, а також співпадіннями особистих даних, зазначених у вказаних документах. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявниці [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved