Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У провадженні суду перебувала вищевказана цивільна справа. 25.04.2023 року судом ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.02.2014 року розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття старшої дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати за сплату судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. Однак на даний час судом встановлено, що при ухваленні рішення не вирішено питання щодо стягнення судового збору за вимогою про стягнення аліментів. Сторони у судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд робить наступні висновки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч.6 ст.141 ЦПК України зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Оскільки в даному випадку вирішення питання про судові витрати не потягне за собою зміни суті основного рішення, не буде містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не потягне за собою вирішення вимог, які не були досліджені в судовому засіданні, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення. Дослідивши матеріали справи в межах питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що дійсно під час ухвалення рішення не вирішено питання про судові витрати в частині вимог про стягнення аліментів, а тому з даного приводу вважає за необхідне постановити додаткове рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved