Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою 12 листопада 2021 року у порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просили суд: визнати неправомірними (протиправними) дії та рішення кредитора АТ «УКРСИББАНК» за результатами розгляду заяви від 07 липня 2021 року про проведення обов`язкової реструктуризації кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року №1381-IX на вимогу позичальника боржника [PERSON] ; зобов`язати кредитора АТ «УКРСИББАНК» вчинити певну дію, а саме провести обов`язкову реструктуризацію кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року на вимогу позичальника боржника [PERSON] згідно з критеріями та умовами, визначеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року; стягнути з кредитора АТ «УКРСИББАНК» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 37\~000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 07 червня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року, за умовами якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 10 500 доларів США зі строком повернення до 06 червня 2021 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 11,80% річних. У графіку погашення кредиту, який є невід`ємним додатком №1 до кредитного договору, вони узгодили порядок погашення кредиту. Одночасно 07 червня 2006 року між [PERSON] та банком було укладено договір поруки №0Д12И8295-П, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за даним кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , придбану за договором купівлі-продажу за рахунок отриманих кредитних коштів. Свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] початково виконував належним чином, сплативши загалом станом на травень 2011 року 75% тіла кредиту. Надалі, у зв`язку з втратою постійного місця роботи як [PERSON] , так і [PERSON] , з урахуванням дострокового погашення тіла кредиту до 2018 року, за погодженням з банком вони сплачували проценти за користування кредитом. Починаючи з 2014 року відбулося різке зростання курсу долара США, що вплинуло на виконання кредитних зобов`язань за договорами в іноземній валюті. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17 за позовом АТ «УКРСИББАНК» присуджено солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором, а саме по процентам 2 518 доларів США 54 центи, пені 469 грн. 42 коп., стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості по процентам в розмірі 94 долари США 24 центи. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17 залишено без змін. Будучи незгодними з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, позивачі оскаржили їх в касаційному порядку, 27 квітня 2021 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження з їх перегляду. Разом з тим, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження №63736631, №63736774, відкриті 26 листопада 2020 року з примусового виконання виконавчих листів, виданих Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на виконання рішення суду від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17. Однак, 23 квітня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, яким розділ 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п.7, відповідно до якого зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом. Відтак, саме на підставі внесених цим Законом змін реструктуризація кредитного боргу стала для кредитора обов`язковою; борг підлягав конвертації за середнім курсом між значеннями на дату отримання кредиту і на дату реструктуризації; борг підлягав зменшенню на суму раніше погашеної пені та на різницю між раніше нарахованими процентами за початковою ставкою та UIRD; визначався загальний строк подання заяви про проведення реструктуризації кредитної заборгованості 3 місяці з дня набрання Законом чинності, тобто до 23 липня 2021 року, а загальний строк розгляду кредитором цієї заяви 60 днів з дня її отримання. Оскільки кредитна історія позичальника [PERSON] повністю відповідала критеріям та умовам, визначеним п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», для проведення кредитором обов`язкової реструктуризації зобов`язань позичальника за кредитним договором, наданим в іноземній валюті, 07 липня 2021 року [PERSON] звернувся з відповідною заявою до АТ «УКРСИББАНК». Зазначена у заяві інформація повністю відповідала вимогам п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та була підтверджена відповідними документами згідно з переліком, визначеним у абз.7 п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Однак, за вих. №25-1-01/57016 від 29 липня 2021 року вони отримали від кредитора запит, що для проведення реструктуризації заборгованості їм треба надати додаткові документи, а саме належним чином засвідчені копії паспорту та РНОКПП позичальника [PERSON] , поручителя [PERSON] та членів їх сім`ї, що не було передбачено п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». 23 серпня 2021 року вони знову звернулися до кредитора з проханням розпочати процедуру здійснення обов`язкової реструктуризації. Проте, 21 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку вони отримали відмову АТ «УКРСИББАНК» від 06 вересня 2021 року №25-1-01/65082/1 про відмову у задоволенні їх вимоги щодо проведення реструктуризації. Вважаючи таку відмову протиправною та незаконною, за захистом своїх прав як споживачів фінансових послуг вони вимушені звернутися до суду. Зауважили, що неправомірність дій та відмови кредитора у проведенні реструктуризації боргу за кредитним договором №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року полягає в наступному: 1) положеннями п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» чітко визначено перелік усіх документів, які позичальник повинен подати для проведення реструктуризації, що вони виконали, а надання копій паспортів та РНОКПП, які від них вимагав банк, цим пунктом не передбачено; 2) ідентифікація їх як майбутніх клієнтів банку відбулася ще 07 червня 2006 року при укладенні кредитного договору та забезпечуваних договорів поруки та іпотеки, тоді ж вони надавали банку копії паспорта, РНОКПП, які було долучено до кредитної справи та наразі вони знаходяться безпосередньо у кредитора; 3) у своєму запиті від 29 липня 2021 року кредитор ніяким чим на аргументував, яким чином надання ними запитуваних копій паспортів, РНОКПП з їх персональними даними може вплинути на здійснення попередніх обчислень, необхідних на початку процедури проведення фінансової реструктуризації зобов`язань за договором; 4) запит та відмова у проведенні банком реструктуризації, були підписані начальником відділу методології та ініціювання примусового стягнення Управління організації процесів стягнення Департаменту зі стягнення боргів АТ «УКРСИББАНК» Булава І.В. без підтвердження його повноважень на законне представництво АТ «УКРСИББАНК» як юридичної особи, у тому числі ведення переговорів з боржниками щодо проведення процедури обов`язкової реструктуризації зобов`язань; 5) у зверненні від 23 серпня 2021 року вони повідомили банку, що вимоги про надання копій паспортів, РНОКПП є передчасними, та вони ці документи нададуть після досягнення обопільної згоди щодо укладення та підписання договору про реструктуризацію кредитної заборгованості на підставі Закону України «Про споживче кредитування» (з урахуванням змін); 6) кредитором було порушено строк розгляду заяви від 07 липня 2021 року про проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань за договором, встановлений п.п.12 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»: заяву було отримано кредитором 09 липня 2021 року, в той час як відповідь надано 17 вересня 2021 року, хоча кредитор повинен був розглянути цю заяву протягом 60 днів з моменту отримання, тобто до 09 вересня 2021 року. Оскільки відповідно до ч.4 ст.28 Закону України «Про споживе кредитування», кредитор несе перед споживачем відповідальність за завдану його неправомірними діями шкоду у порядку, встановленому законом, а незаконною відмовою у проведенні реструктуризації боргу, тривалим порушенням прав позивачів банк спричинив їм моральну шкоду, її розмір вони визначили в 37\~000 грн. та просили стягнути з АТ «УКРСИББАНК». При визначенні розміру моральної шкоди позивачі виходили із засад справедливості, розумності, співмірності, тривалості порушення їх прав та розміру встановленої у 2021 році мінімальної заробітної плати (6500 грн.). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.36-37). \~ \~ \~ \~Присутні в судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Акцентували увагу на тому, що подана ними АТ «УКРСИББАНК» заява відповідно до п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» була спрямована на обов`язкову реструктуризацію саме заборгованості за кредитним договором №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року в іноземній валюті, стягнутої з них за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17. Наразі рішення суду перебуває на примусовому виконанні, ними не виконане, оскільки оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку. Вважали, що подана ними заява з долученими документами повністю відповідала вимогам Закону, а відтак відмова банку у проведенні реструктуризації боргу є протиправною, як і безпідставним вимагання додаткових документів, які загалом перебували у розпорядженні банку. \~ \~ \~ \~Представник відповідача АТ «УКРСИББАНК» Гладиш Я.М. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Правом на подання відзиву в межах встановленого процесуального строку не скористалась. Інший представник відповідача Кузьменко М.В. про свою участь в судовому засіданні також не заявив, обмежившись поданням письмових пояснень (а.с.135-139). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вважав їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що дійсно 07 червня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року, за умовами якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 10 500 доларів США зі строком повернення до 06 червня 2021 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 11,80 % річних. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цим договором 07 червня 2006 року було укладено договір іпотеки та договір поруки з [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17, залишеним без змін постановою\~Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року,\~у задоволенні вимог [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «УКРСИББАНК» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту укладення відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено частково: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором від 07 червня 2006 року по кредиту та процентах у розмірі 2 518 доларів США 54 центи і пеню у розмірі 469 грн. 42 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором від 07 червня 2006 року по процентах у розмірі 94 долари США 24 центи; вирішено питання про розподіл судових витрат. Таким чином, враховуюче зазначене судове рішення АТ «УКРСИББАНК» має законне та беззаперечне право звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за рішенням суду, яке є невиконаним. Дійсно, 09 липня 2021 року на адресу АТ «УКРСИББАНК» від [PERSON] надійшла заява про проведення реструктуризації зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0Д12И8295Д від 07 червня 2006 року. У відповідь на заяву банк направив позичальникові відповідь щодо необхідності надання додаткових документів для всебічного розгляду заяви по суті, а саме належним чином засвідчених копій паспорта, РНОКПП [PERSON] та членів його сім`ї (осіб, що входять до складу сім`ї відповідно до ст.3 СК України). Натомість запитувані документи [PERSON] банку не надав, у зв`язку з чим АТ «УКРСИББАНК» 29 вересня 2021 року направлено відповідь про відмову у проведенні реструктуризації боргу з посиланням на п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом). На переконання представника відповідача, відмова банку є законною, а відтак вимоги позивачів є безпідставними, як і недоведеними в частині спричинення моральної шкоди. \~ \~ \~ \~У ході перебування справи у провадженні суду вчинено такі процесуальні дії та прийнято рішення: -ухвалою головуючого судді Ткаченка А.В. від 06 грудня 2021 року заяву [PERSON] , [PERSON] про відвід судді передано на вирішення іншому судді зі складу суду (а.с.49-50); - ухвалою суду від 08 грудня 2021 року (головуючий суддя Євтушенко О.І.) відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , [PERSON] про відвід судді Ткаченка А.В. від розгляду цивільної справи №214/9543/21 (а.с.57-58); -ухвалами суду від 04 травня 2023 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні заяв позивачів про повернення без розгляду заяв представника відповідача [PERSON] та письмових пояснень представника відповідача [PERSON] (а.с.27, протокол с/з). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялися. У порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 04 травня 2023 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши\~ письмові докази, вислухавши пояснення позивачів, врахувавши позицію відповідача, надавши оцінку наявним доказам в сукупності, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності, об`єктивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що\~07 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД12И8295Д, за умовами п.п.1.1, 1.4 якого кредитодавець надав позичальникові кредит в сумі 10 500 доларів США з цільовим призначенням для особистих потреб (придбання нерухомості) (а.с.8-11). Відповідно до п.п.1.2.1, 1.2.2 кредитного договору, надання кредиту здійснюється строком з 07 червня 2006 року по 06 червня 2021 року для особистих потреб, а саме на придбання нерухомості шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника для подальшого використання за цільовим призначенням. Забезпеченням виконання [PERSON] кредитних зобов`язань виступали іпотека належної йому кв. [ADDRESS] та порука [PERSON] на підставі укладеного між банком та [PERSON] договору поруки №ОД12И8295-П, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати за виконання позичальником кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором (а.с.12). [PERSON] свої кредитні зобов`язання початково належним чином виконував, активно вносячи кошти на погашення тіла кредиту, що слідує з виписки по кредитному договору (а.с.13). Станом на 10 січня 2014 року прострочення виконання зобов`язань не було (а.с.13-15). Однак, востаннє внісши 20 грудня 2016 року 23 доларів США 37 центів в рахунок фактичного погашення тіла кредиту та 63 центи в рахунок погашення заборгованості за відсотками, всього сплативши станом на 05 жовтня 2017 року 8\~123 доларів США 96 центів, [PERSON] допустив порушення виконання зобов`язань. Станом на 05 жовтня 2017 року розмір заборгованості за кредитним договором, у тому числі простроченої, складав: за тілом кредиту 2\~376 доларів США 96 центів, відсотків за користування кредитом 236 доларів США 74 центи, нарахованої неустойки 469 грн. 42 коп. Вказані обставини встановлено судовим рішеннями у справі №214/1176/17, які набрали законної сили, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України вони є преюдиціальними та окремому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17, у задоволенні вимог [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «УКРСИББАНК» за первісним позовом про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту укладення відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «УКРСИББАНК» задоволено частково: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором від 07 червня 2006 року по кредиту та процентах у розмірі 2 518 доларів США 54 центи і пеню у розмірі 469 грн. 42 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за договором від 07 червня 2006 року по процентах у розмірі 94 долари США 24 центи; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.140-152). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17 залишено без змін. За наслідками касаційного перегляду постановою Верховного Суду від 15 серпня 2022 року судові рішення першої та апеляційної інстанцій у вказаній цивільній справі залишено в силі (а.с.202-204). 07 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] направили на ім`я Голови правління АТ «УКРСИББАНК» заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ від 13 квітня 2021 року, який набув чинності 23 квітня 2021 року (а.с.18-19). Зі змісту заяви слідує, що позивачі ставили вимогу про проведення реструктуризації кредитної заборгованості, стягнутої з них саме за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17. До заяви вони долучили копії таких документів: довідки КОМ ДІС НОВА КОМ №25 від 01 липня 2021 року про склад сім`ї (а.с.20), інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у відношенні [PERSON] (а.с.21-22), [PERSON] (а.с.23), [PERSON] (їх сина) (а.с.24), довідки з пенсійного фонду за формою ОК-7 (а.с.25-27), довідки з податкового органу та заяву на отримання виписки з історії платежів за кредитним договором (а.с.28). Заяву отримано банком 09 липня 2021 року за вх.№72250 (а.с.31). 29 липня 2021 року за вих.№25-1-01/57016 від АТ «УКРСИББАНК» на адресу [PERSON] було направлено лист за результатами попереднього розгляду поданої заяви про проведення реструктуризації боргу, в якій кредитор для всебічного розгляду заяви просив позичальника надати додаткові документи, а саме: належним чином засвідчені копії паспорта, РНОКПП [PERSON] та членів його сім`ї (осіб, що входять до складу сім`ї відповідно до ст.3 СК України) (а.с.29). 23 серпня 2021 року [PERSON] та [PERSON] направили відповідь на лист АТ «УКРСИББАНК», в якій зазначили, що їх вимога стосовно надання заявлених додаткових документів не ґрунтується на вимогах Закону України «Про споживче кредитування», більше того їх ідентифікація як клієнтів була проведена банком при укладенні договору про надання споживчого кредиту у 2006 році, а копії їх паспортів та РНОКПП наявні в матеріалах кредитної справи. Посилаючись на захист персональних даних, загалом [PERSON] та [PERSON] не відмовились надати банку заявлені у листі документи, однак після досягнення обопільної згоди щодо укладення та підписання договору про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №ОД12И8295Д від 07 червня 2006 року. Наразі таку вимогу банку вважали передчасною (а.с.31). 06 вересня 2021 року за вих. №25-1-01/65082/1 АТ «УКРСИББАНК» надано відмову [PERSON] та [PERSON] у проведенні обов`язкової реструктуризації заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07 червня 2006 року з посиланням на п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (а.с.33). Позивачі вказують,\~що категорично\~не згодні\~з відмовою\~відповідача у\~проведенні реструктуризації,\~вважають її\~незаконною та\~протиправною,\~тому вимушені\~звернутися до\~суду з\~позовом щодо\~зобов`язання вчинити\~певні дії\~за Законом\~України «Про\~споживче кредитування»\~у порядку\~захисту прав\~споживачів фінансових\~послуг. Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивачів та заявлених ними вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.1 ст.79, ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Система доказування у цивільному процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому, як сторона користується стандартами доказування, виступає її зацікавленість у вирішенні цивільного спору на свою користь. Відповідно до ст.2 Закону України «Про споживче кредитування», метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. Згідно з п.2 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям. 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п.7 такого змісту: «Зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: 1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); 3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім окремо визначених цим підпунктом випадків; 4) у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів; 5) не здійснюється відповідно до цього пункту реструктуризація зобов`язань за договорами, усі зобов`язання за якими до дня набрання чинності цим пунктом реструктуризовано, за умови вираження усіх грошових зобов`язань виключно у грошовій одиниці України (гривні) без визначення грошового еквівалента будь-якого із зобов`язань в іноземній валюті». Законодавство не містить приписів, які б зобов`язували фінансову установу надавати перелік документів, які необхідні для проведення реструктуризації, однак містить приписи про те, що у разі ненадання позичальником необхідних документів, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації. Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин, при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у п.п.1, 2 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 п.п.3 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 п.п.4 п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). З відповіді АТ «УКРСИББАНК» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не надали повний перелік документів для прийняття АТ «УКРСИББАНК» рішення про реструктуризацію зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07 червня 2006 року, як того вимагав банк кредитор при розгляді поданої ними заяви 07 липня 2021 року. Однак, при вирішенні даного спору, на переконання суду, істотним та вирішальним для проведення реструктуризації заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07 червня 2006 року, є дата набрання законної сили судовим рішенням у справі №214/1176/17 за результатами остаточного вирішення спору за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «УКРСИББАНК» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки з моменту укладення, та за зустрічним позовом ПАТ «УКРСИББАНК» про стягнення [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №ОД12И8295Д від 07 червня 2006 року. У ході розгляду справи позивачі визнали той факт, що рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17 після його апеляційного перегляду 08 вересня 2020 року наразі перебуває на примусовому виконанні та ними не виконане, оскільки рішення суду першої та апеляційної інстанцій вони оскаржили в касаційному порядку. При цьому, мета їх звернення до АТ «УКРСИББАНК» із заявою на підставі п.7 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» - реструктуризація кредитної заборгованості, стягнутої з них саме за цим судовим рішенням. Дійсно, Закон України «Про споживче кредитування» не містить будь-яких застережень, які б визначали, що наявність судової справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованість за яким підлягає реструктуризації, виключає можливість проведення кредитором розрахунку такої реструктуризації. Навпаки, у п.п.3\~п.7\~розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» для позичальника регламентовано додаткові строки подання такої заяви за певних умов: у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом (тобто 23 квітня 2021 року) у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. Правові висновки щодо розширення прав споживачів у строках на подання заяви про реструктуризацію боргу у випадку наявності невирішеного спору на момент набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування», внесеними Законом України від 13 квітня 2021 року №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», також висловлено Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2022 року у справі №592/11862/21. У даній справі станом на 23 квітня 2021 року заборгованість [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №ОД12И8295Д від 07 червня 2006 року була стягнута за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року у справі №214/1176/17, яке на момент подання позивачами до АТ «УКРСИББАНК» заяви про реструктуризацію боргу 07\~липня 2021\~року знаходилось на стадії касаційного перегляду у Верховному Суді за поданою ними касаційною скаргою, провадження у якій було відкрито ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року. Таким чином, зважаючи на предмет касаційного оскарження, станом на момент звернення позивачів із заявою про реструктуризацію боргу між ними та АТ «УКРСИББАНК» як кредитором існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, який остаточно було вирішено постановою Верховного Суду 15 серпня 2022 року. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подання позивачами заяви про реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті,\~07 липня 2021 року було передчасним, оскільки фактично таке право вони могли реалізувати протягом 2-х місяців після ухвалення Верховним Судом постанови 15 серпня 2022 року за наслідками касаційного перегляду. Таким чином, у даному випадку правові підстави для задоволення пред`явлених ними вимог та зобов`язання відповідача вчинити дії, заявлені у позові за наведених позивача обставин та підстав, відсутні з огляду на передчасність їх звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію боргу. Слід також зауважити, що наразі відносини між\~сторонами діють\~не у\~площині кредитно-договірних\~з огляду\~на зміну\~строку їх\~виконання кредитором\~внаслідок пред`явлення\~вимоги про\~стягнення заборгованості\~у 2017\~році,\~а трансформувались\~у відносини\~з примусового\~виконання судового\~рішення,\~процесуальний порядок\~чого регламентований\~розділом 6\~ЦПК України\~та Законом\~України «Про\~виконавче провадження». Відтак, у випадку наявності правових підстав та відповідних належних доказів щодо наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, позивачі вправі ініціювати перед судом питання відстрочення або розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі №214/1176/17. Поміж іншим, позичальник [PERSON] не позбавлений права ініціювати перед кредитором питання подовження строку подання заяви про проведення реструктуризації або поновлення такого строку з наведенням поважних причин для цього. Відповідно до\~ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди. З огляду на відмову у задоволенні вимоги позивачів щодо зобов`язання відповідача здійснити реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, підстави для задоволення похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка є недоведеною, також відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, звільнення позивачів від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed