Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 21 серпня 2014 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного районного суду Одеської області у справі № 495/8841/13-ц з відповідачів [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60681,34 доларів США. 26.02.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL2N79746 відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від відповідачів погашення заборгованості на свою користь. 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому він позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату через відсутність його за вказаною адресою, повідомлялись шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті судової влади України, а також шляхом направлення судової повістки на останню відому зареєстровану адресу проживання, у зв`язку з чим на підставі п. 4 ч. 8 ст.\~128, ч. 11 ст.\~128\~та абз. 2 ч. 1 ст.\~131 ЦПК України\~відповідачі вважаються повідомленими про розгляд справи. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі в установлений ч. 7\~ст. 178 ЦПК України\~строк не подали до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6\~ст.259 ЦПК України\~складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 серпня 2014 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного районного суду Одеської області у справі № 495/8841/13-ц з відповідачів [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60681,34 доларів США. 26.02.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL2N79746 відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від відповідачів погашення заборгованості на свою користь. Позивачем було надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами, за яким заборгованість відповідачів становить 60681,34 дол США. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Частиною другою\~ст.625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей526,599,611,625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, з ухваленням судом у 2014 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачени хстаттею 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст.625ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У відповідності до вимог ч.2ст.141\~ЦПК України слід стягнути на користь позивача з відповідачів судовий збір у розмірі 2481,00 грн. в рівних частинах, тобто по 1240,50 грн з кожного.

Outcome: approved