Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» 19.05.2021 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14011,28 грн за кредитним договором № б/н від 06.11.2013, укладеним з [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.11.2013 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі встановленому договором. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № б/н від 06.11.2013 позичальник не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач по справі - [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де їх адреса реєстрації зазначена як: [ADDRESS] . На виконання вимог ст. 1281 ЦК України 27.04.2020 позивачем направлено претензію кредитора до П`ятої ХДНК та 18.05.2020 позивачем отримано відповідь Другої ХДНК. 19.01.2021 до спадкоємця позичальника Банком направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але жодних дій відповідачем виконано не було. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.11.2013 становить 14011,28 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту. Вказану суму позивач і просить стягнути з відповідача, як спадкоємця кредитних зобов`язань померлого позичальника. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.79). Представником відповідача адвокатом Бабій Л.В. до Київського районного суду м. Харкова 12.08.2021 поданий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що в Анкеті-заяві № б/н від 06.11.2013, на яку посилається позивач, не обумовлено жодних даних, які б свідчили про укладення договору з банком та отримання позичальником картки. Підписана Анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом. Надані позивачем докази не містять підтвердження тих обставин, що позичальник при підписанні Анкети-заяви ознайомився та погодився з умовами, що містять Витяг з Тарифів та Витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «Приватбанк», та що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови щодо процентної ставки, неустойки саме у зазначених в цих документах розмірах. Тобто в даному випадку неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України. Крім того, Анкета-заява не містить інформації про розмір встановленого кредитного ліміту та строк кредитування. Також, на обґрунтування позовних вимог позивачем не надані докази на підтвердження наявності у спадкодавця будь-якого рухомого чи нерухомого майна та його вартості і обсягу, у межах якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором (а.с.86-88). Позивачем подано до Київського районного суду м. Харкова відповідь на відзив, в якому позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 13.12.2018 у Банку був доданий (прикріплений) документ (копія документу про смерть) стосовно позичальника, що підтверджується знімком з екрану із Банківського комплексу Єдина клієнтська База, доданим до даного відзиву. З копії листа від 05.05.2020 № 694/02-14/П Другої ХДНК на претензію кредитора від 08.04.2020 вбачається, що нотаріусом Другої ХДНК претензію кредитора отримано та долучено до спадкової справи № 93/2019. До Другої ХДНК з заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця, за отриманням свідоцтв про право на спадщину спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. На думку позивача, Банк у встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України строк заявив претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 27.04.2020 претензії кредитора від 08.04.2020 на адресу Другої ХДНК. Відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника, та відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Оскільки спадкоємці не отримали спадкові свідоцтва, а Банком заявлені претензії кредитора до моменту отримання свідоцтв про спадкування, позивач вважав, що у даному випадку правовідносини тривають. Заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає 14011,28 грн , і на думку позивача, успадковане майно вартує не менше ціни позову. Стосовно форми кредитного договору, позивач зазначив, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, та договір укладався відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. З виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що позичальнику був встановлений кредитний ліміт та він користувався кредитними коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки, отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки без наявності картки неможливо проведення вказаних операцій, та позичальник частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунку не надано. Обставини на які відповідач посилається у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки позичальник до певного часу виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про обізнаність позичальника про умови кредитування (а.с.96-107). 08.02.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова постановлено про передання даної цивільної справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с.125). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.01.2023 справу передано в провадження судді Гаврилюк С.М. (а.с.129). 31.01.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, витребувано: з Реєстру територіальної громади міста Харкова довідку про реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті померлого [PERSON] - [INFO] ; від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.131-133). 14.03.2023 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи копії спадкової справи № 93/2019 після померлого [INFO] [PERSON] , що надійшла до суду 07.03.2023 від Другої Харківської міської державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 14.03.2023 підготовче провадження по даній справі закрито і справу призначено до судового розгляду (а.с.191-192). В судовому засіданні представник позивача адвокат Яценко А.О., який діє на підставі довіреності (а.с.202), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викадені у позовній заяві і відповіді на відзив, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що підстави заперечень проти позовних вимог містяться у поданому до суду відзиві на позовну заяву. Просила розглядати справу без участі адвоката Бабій Л.В., з якою на теперішній час розірвано договір про надання правничої допомоги, про що зазначила у поданій до суду 02.05.2023 заяві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Яценка А.О., відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, з метою отримання банківських послуг 06.11.2013 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої позичальнику відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку терміном дії останньої кредитної картки № [NUMBER] - липень 2021 року (а.с.17,55). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 06.11.2013 - старт карткового рахунку [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт - 4000,00 грн; згодом кредитний ліміт збільшений до 5200,00 грн (а.с.16). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 06.11.2013 банк виконав своєчасно і повністю, надавши позичальнику кредитні ресурси. З наданої виписки за договором за період з 06.11.2013 по 17.01.2019 вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, здійснював перекази, поповнював та знімав готівку, розраховувався в терміналах, по 19.11.2018 включно (а.с.12-15). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 06.11.2013 станом на 31.12.2018 становить у розмірі 14510,73 грн, в тому числі: 13310,94 грн - за поточним тілом кредиту; 700,34 грн - за простроченим тілом кредиту; 399,45 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 100,00 грн - пеня (а.с.9-11). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області [INFO], вбачається що позичальник [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 17954 (а.с.59). Інформація про смерть позичальника внесена у Банківський комплекс Єдина клієнтська База Приватбанку 13.12.2018 шляхом прикріплення копії свідоцтва про смерть позичальника, про що зазначив позивач у відповіді на відзив та підтверджується матеріалами справи (а.с.109). Відповідач [PERSON] на час смерті [PERSON] - [INFO] була зареєстрована разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.135). АТ КБ «Приватбанк» 27.04.2020 направив до П`ятої ХДНК претензію кредитора від 08.04.2020 вих. № SAMDN52000117715105, в якій просив включити кредиторські вимоги Банку в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 14111,28 грн; повідомити АТ КБ «Приватбанк» щодо звернення спадкоємців із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини та чи видавались свідоцтва про право на спадщину; про осіб, які такі свідоцтва отримали, що підтверджується копією претензії кредитора, копією реєстру (а.с.60,61,160). Згідно з копією листа Другої ХМДНК від 05.05.2020 вих. № 694/02/14/П, направленого на адресу АТ КБ «Приватбанк», претензія кредитора від 08.04.2020 до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] отримана та долучена до матеріалів спадкової справи № 93/2019. Повідомлено, що до Другої ХМДНК з заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця, за отриманням свідоцтв про право на спадщину спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавались. Вказаний лист отримано АТ КБ «Приватбанк» 18.05.2020, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.62,167). 19.01.2021 АТ КБ «Приватбанк» направив [PERSON] лист-претензію вих. № SAMDN52000117715105 від 03.07.2020 щодо сплати заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.11.2013 спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією цього листа та копією Реєстру згрупованих поштових відправлень (а.с.63-65). Як вбачається з витребуваної судом з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори копії спадкової справи № 93/2019 р. до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини 19.02.2019 звернулась дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , яка в подальшому 25.08.2020 подала заяву до нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 69/200 часток у спільній частковій власності на будинок [ADDRESS] (а.с.156,157). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2020 державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Одрінська О.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [PERSON] , у зв`язку з тим, що зареєстроване право спадкодавця на частку у вищезгаданому житловому будинку не відповідає дійсності, а право власності спадкодавця на житловий будинок в цілому не зареєстроване (а.с.158). Відповідно до частини четвертої ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідач [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом, на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, прийняла спадщину, та 19.02.2019 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що сторонами не заперечується. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 537/4780/18. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Частинами першою-третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст. 12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст.1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». Та відповідно, доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини повинен доводити позивач як кредитор спадкодавця. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України). Норми Цивільного кодексу України не містять імперативної норми, яка б визначала, яким саме чином кредитор повинен пред`явити свої вимоги до спадкоємця (шляхом направлення претензії до нотаріальної контори, шляхом звернення з претензіями безпосередньо до спадкоємців). Строки, встановлені статтею 1281 ЦК України, - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє право. Отже, кредитор повинен здійснити будь-які власні активні дії, направлені на доведення до відома спадкоємців своїх вимог. Відповідач не ставить під сумнів дотримання банком строків звернення з вимогою кредитора спадкодавця до спадкоємців про погашення заборгованості, яку, за доводами позивача, подано в межах встановленого ч. 3 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку. Судом встановлено, що в даному випадку банком не пропущено передбачений статтею 1281 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, яка прийняла спадщину, оскільки кредитор не зобов`язаний повідомляти спадкоємців про наявність вимог щодо спадщини безпосередньо, а таке повідомлення може бути здійснено через нотаріальну контору. Встановивши, що позивачем дотримано визначених статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення вимоги до спадкоємця та визначено, що єдиним спадкоємцем до майна померлого позичальника є його дружина [PERSON] , суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно роз`яснень, які містять в п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Банк надав позичальнику кошти шляхом встановлення кредитного ліміту. Таким чином, між Банком та [PERSON] було укладено договір, який ніким не оспорений. Із розрахунку заборгованості та наданої Банком виписки про рух коштів чітко вбачається, що [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором, користувався кредитними коштами, здійснював перекази, розраховувався у терміналах, вносив кошти на погашення заборгованості, та АТ КБ «Приватбанк» для цих цілей видано позичальнику картку, оскільки здійснення вказаних операцій без банківської картки неможливо. Виписка по банківському рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку позичальника, баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. Слід зауважити, що банківська виписка по рахунку відповідача має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Зі змісту укладеного кредитного договору у вигляді заяви-анкети вбачається, що даний договір не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому у даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки, строк дії останньої катки № 5168755107938637 - липень 2021 року. Разом з тим, Анкета-заява позичальника [PERSON] від 06.11.2013 містить лише його анкетні данні, контактну інформацію, виявлене бажання оформити на своє ім`я картку, та не містять даних про умови кредитування, а саме щодо процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку та розміру нарахування відсотків, неустойки за порушення виконання зобов`язання, яку саме банківську картку отримав позичальник. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» суд відхиляє, оскільки вони не підписані боржником. Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів [PERSON] та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи заяву від 06.11.2013, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів і неустойки та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем довідка про видані позичальнику кредитні картки, довідка про зміну умов кредитування та розрахунок заборгованості також не є тими документами, що можуть підтверджувати умови кредитування. Відповідач заперечує проти розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] , складеного банком, зазначивши у відзиві на позов, що [PERSON] систематично нараховувалась пеня, списувались відсотки та знімався страховий платіж, що не обумовлено Анкетою заявою та іншими документами, які підписував позичальник. З розрахунку спірної заборгованості та виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що останній на погашення кредиту сплачував АТ КБ «Приватбанк» кошти по 19.11.2018, які позивачем спрямовувались на погашення не тільки кредиту, а й процентів за користування ним, неустойки, страхового платежу; також банком самостійно списувались відсотки за використання кредитного ліміту, неустойки, страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту». (а.с.8-15). За відсутності доказів отримання [PERSON] конкретно визначеного виду кредитної картки та за відсутності визначення в укладеному між ним та банком договорі типу і розміру відсоткової ставки за користування кредитом, неустойки та інших платежів, суд не може дійти до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» правомірно нарахувало [PERSON] спірну кредитну заборгованість. Отже суд не може констатувати, що АТ КБ «Приватбанк» діяло у передбачений кредитним договором спосіб, спрямувавши частину сплачених [PERSON] коштів на погашення нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, страхові платежі. Відповідно, суд не може констатувати, що АТ КБ «Приватбанк» правильно визначив розмір спірної заборгованості [PERSON] за кредитом. На погашення кредитної заборгованості позичальником [PERSON] з 20.08.2014 по 19.11.2018 включно внесено грошову суму у загальному розмірі 21144,25 грн. Так, банк самостійно списав з рахунку позичальника: відсотки за використання кредитного ліміту за період з 31.12.2014 по 01.12.2018 включно у розмірі 14457,45 грн; пеню за період 01.06.2017 по 01.11.2017 включно у розмірі 3500,00 грн; страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» за період з 05.10.2016 по 06.12.2018 включно у розмірі 2120,85 грн, а всього 20078,30 грн. Крім того, страховий платіж у розмірі 116,62 грн був списаний банком 06.12.2018, тобто після смерті позичальника. Таким чином, оскільки АТ КБ «Приватбанк» не мав права нараховувати проценти за визначеною ним ставкою, а також неустойку і страхові платежі, та списувати ці суми з рахунку позичальника, вказана сума має враховуватися при визначення суми заборгованості за тілом кредиту. Встановивши, що в анкеті-заяві від 06.11.2013 строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а тому неправомірним та безпідставним є списання Банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, неустойки та інших платежів, а відтак суду слід зарахувати ці кошти (списані в рахунок погашення відсотків, неустойки та інших платежів) саме на погашення тіла кредиту. Аналогічну позицію щодо зарахування на погашення тіла кредиту коштів, сплачених боржником на погашення неправомірно нарахованих відсотків, котрі не передбачено в анкеті-заяві, наведено у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 697/302/20. Оскільки позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту визначений у розмірі 14011,28 грн, а сума нарахованих банком процентів, неустойки та страхових платежів, які списані з рахунку позичальника, становить 20078,30 грн, суд дійшов до висновку про відсутність у позичальника [PERSON] заборгованості за тілом кредиту за договором від 06.11.2013 (переплата становить 6067,02 грн). Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи досліджені докази, наведені обставини у сукупності, суд, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] боргу спадкодавця. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн (а.с.72). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed