Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», як відшкодування шкоди, суму в розмірі 47 842,04 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 11 квітня 2018 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-РМ2-18-00048, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген Поло», державний номерний знак [NUMBER] . 05 вересня 2018 року у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] пункту 10.1 Правил дорожнього руху. 06 вересня 2018 року до позивача звернувся страхувальник - [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. 18 вересня 2018 року позивачем на підставі рахунку № [NUMBER] від 12 вересня 2018 року складено страховий акт №СТОКА-6900 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 47 842,04 грн. 03 жовтня 2019 року позивачем на адресу відповідача відправлено претензію №СТОКА-6900, яка останнім залишена без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0305719357682), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №28-0199-РМ2-18-00048, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки «Volkswagen Polo Sedan LIFE», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Судом також встановлено, що 05 вересня 2018 року о 17 годині 00 хвилин в місті Києві на вулиці Богдана Хмельницького, 40, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Під час цієї пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «Volkswagen Polo Sedan LIFE», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. За результатами огляду транспортного засобу, позивачем було складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу від 06 вересня 2018 року. 12 вересня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» виписано рахунок № [NUMBER] , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Volkswagen Polo Sedan LIFE», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] становить 51 047,40 грн. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розрахунку суми страхового відшкодування від 18 вересня 2018 року сума страхового відшкодування становить 47 842,04 грн. Також, матеріалами справи підтверджено, що позивачем 18 вересня 2018 року складено страховий акт №СТОКА-6900, згідно з яким останнім вирішено перерахувати страхове відшкодування в розмірі 47 842,04 грн Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» згідно умов договору добровільного страхування транспортних засобів №28-0199-РМ2-18-00048 від 11 квітня 2018 року. Факт перерахування вказаної суми страхового відшкодування позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №19558 від 19 вересня 2019 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі №761/36173/18 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У жовтні 2019 року позивач направив на адресу відповідача претензію №СТОКА-6900 від 03 жовтня 2019 року з вимогою щодо сплати вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Polo Sedan LIFE», 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 47 842,04 грн. Проте, відповідачем зазначена сума виплачена не була, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Наведене в сукупності свідчить про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Зважаючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідальність відповідача була застрахована або відповідач звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а також враховуючи, що позивачем надано суду всі докази на підтвердження виплати суми страхового відшкодування, слід дійти висновку про те, що з відповідача, як з винної особи, на користь позивача, як страховика потерпілої особи, підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 47 842,04 грн. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 270, 00 грн.

Outcome: approved