Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №46/АК-00105.08.2 від 06 серпня 2008 року у розмірі 5836,45 дол. США та 2231993,76 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 11900,71 дол. США зі сплатою 7,7 % річних за користування кредитом, з 21 жовтня 2008 року - 9,7 % річних, та щомісячною платою за користування кредитом у розмірі 0,3 % від суми кредиту на строк до 06 серпня 2015 року. З метою забезпечення кредиту 06 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням, що виникають з умов кредитного договору. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані кредитні кошти. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 15 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 5836,45 дол. США та 2231993 грн. 76 коп., із яких: поточна заборгованість за тілом кредиту - 256,71 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом - 5509,24 дол. США, поточна заборгованість за процентами - 22,98 дол. США, прострочена заборгованість за процентами - 47,52 дол. США, пеня, інфляційні втрати, 3 % річних - 2231993 грн. 76 коп., які позивач просив стягнути із солідарних боржників. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №46/АК-00105.08.2 від 06 серпня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] , у розмірі 5836 (п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) доларів США 45 центів, що еквівалентно по курсу НБУ 151397 (сто п`ятдесят одна тисяча триста дев`яносто сім) грн. 51 коп. та 183118 (сто вісімдесят три тисячі сто вісімнадцять) грн. 21 коп. Стягнуто частково, в рівних долях, з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 3345 (три тисячі триста сорок п`ять) грн. 16 коп. судового збору. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Передаючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказазв, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставини, які входять до предмета доказування у справі, зокрема: не звернув уваги на те, що валюта боргу за кредитним договором 06 серпня 2008 року - євро, а валютою платежу в позовній заяві зазначено долар США; не уточнив вимог банку, враховуючи те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором одночасно проведено і в євро, і в доларах США, виписка із рахунку [PERSON] відображає розрахункові операції у євро. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.01.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 17.03.2020 року позивача у справі ПАТ «РОДОВІД БАНК» замінено на ТОВ «Вердикт Капітал». 17.11.2020 року представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» подав заяву про зміну підстав позову, у якій просив по всьому тексту позовної заяви та розрахунку заборгованості виключити фрази дол. США, доларів США, USD та замінити словами Євро, та вважати заявленими наступні позовні вимоги: стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №46/АК-00105.08.2 від 06 серпня 2008 року у розмірі 5836,45 Євро та 2231993,76 грн.; судові витрати покласти на відповідачів солідарно. Вказав, що у позовній заяві та розрахунку заборгованості було допущено опечатку (помилку). Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 08.09.2021 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надісляв заяву про розгляд справи у відсутність представника ТОВ «Вердикт Капітал», позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подав письмові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що кредитних коштів від позивача в розмірі 11900,71 дол. США не отримував. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниц України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає. Розмір неустойки є непропорційно великим відносно простроченої заборгованості за кредитом. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій, що виникли до 22 червня 2014 року, а також щодо стягнення заборгованості по кредиту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Дослідивши матеріали справи‚ суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №46/АК-00105.08.2, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 11 900, 71 євро, зі сплатою 7,7 % річних та щомісячною платою за користування кредитом у розмірі 0,3 % від суми кредиту строком до 06.08.2015 року. 21 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору №46/АК-00105.08.2 від 06 серпня 2008 року, за умовами якого п. 1.5. Договору викладено у наступній редакції: «Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 9,7 процентів річних. Щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється у розмірі 0,3 % від суми виданого кредиту». Згідно з пунктами 3.1., 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язувався щомісяця, до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 142 Євро та нарахованими процентами. Пунктом 3.6. договору визначено пеню, у разі порушення позичальником строків повернення кредитів чи сплати процентів, у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будучи пов`язаними саме взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Згідно п. 1.7.1. кредитного договору додатковим забезпеченням виконання його умов є порука [PERSON] . Так, 06.08.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 46/АК-00105.08.2-З/П, за умовами якого остання зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №46/АК-00105.08.2. Відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Стаття 554 ЦК України передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки. Як встановлено судом, 21.10.2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору №46/АК-00105.08.2 від 06.08.2008 р., згідно з якою сторони погодили встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі 9,7 %. Відповідно до п. 5.5 договору поруки зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Таким чином за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 01 березня 2018 року у справі №910/7109/17. Враховуючи, що відбулася зміна умов основного зобов`язання без згоди поручителя та ця зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності останньої, оскільки було збільшено відсоткову ставку з 7, 70 % до 9, 7 %, в порушення п. 5.5 договору поруки додаткова угода з поручителем укладена не була, тому позовні вимоги пред`явлені до поручителя [PERSON] задоволенню не підлягають. При цьому, судовим розглядом становлено, що ПАТ «Родовід Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 11900,71 Євро, що підтверджується заявою на видачу готівки №571_5 від 06.08.2008 року. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість по сплаті кредиту. Відповідно до розрахунку, складеному позивачем станом на 15.06.2015 року, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у розмірі 5836,45 Євро, яка складається з: поточної заборгованості по сплаті кредиту - 256,71 Євро; простроченої заборгованості за кредитом - 5509,24 Євро; поточної заборгованості за процентами - 22,98 Євро, простроченої заборгованості за процентами - 47,52 Євро; та 2231993,76 грн., яка складається з: пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) - 1950028,52 грн., пені за несвоєчасне погашення за платою за обслуговування кредиту (за весь період) - 264077,22 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) - 10015,28 грн., 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (за весь період) - 1355,77 грн., інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою - 6516,07 грн. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, що є Додатком № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 14 від 22.05.2019 р., ПАТ «РОДОВІД БАНК» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги по кредитному договору № 46/АК-00105.08.2 від 06 серпня 2008 р., боржником за яким є [PERSON] . Таким чином, позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги за кредитним договором №46/АК-00105.08.2 від 06 серпня 2008 року як правонаступник первісного кредитора. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Так, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Однак, змістом статті 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі №130/2604/18. Оскільки за кредитним договором №46/АК-00105.08.2 грошове зобов`язання визначено в іноземній валюті - євро, інфляційні втрати, які заявлені позивачем у розмірі 6516,97 грн. стягненню не підлягають. Крім того, відповідно до п. 3.6. кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язався за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1, 6 процента від суми простроченої заборгованості. Розрахована позивачем до стягнення з відповідачів сума пені за кредитом та процентами, а також за платою за обслуговування кредиту становить 2214105,74 грн. за період з 11.12.2008 року по 15.06.2015 року. Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Встановлено, що ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом 23 червня 2015 року, про що свідчить штамп на конверті з позовною заявою. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачем частково сплачувалась заборгованість по кредиту та відсотках. За змістом кредитного договору від 06 серпня 2008 року сторони не змінювали строки позовної давності, встановлені законом, а тому до позовних вимог про стягнення пені відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України суд застосовує строки позовної давності. На підставі викладеного не підлягають задополенню вимоги ТОВ "Вердикт капітал" про стягнення з відповідача пені, яка виникла за період з 11.12.2008 року по 22.06.2014 року включно. Розрахована позивачем до стягнення з відповідачів сума пені за кредитом та процентами, а також за платою за обслуговування кредиту становить 702560,40 грн. за період з 23.06.2014 року по 15.06.2015 року та у кілька разів перевищує суму заборгованості по кредиту та процентам. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №727/9352/17 (провадження №14-319цс19) зроблено висновок, що положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Отже, розрахований позивачем розмір пені не можна вважати таким, який би відповідав принципу пропорційності. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Оскільки, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 235000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного договору, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5836,45 Євро, яка складається з: поточної заборгованості по сплаті кредиту - 256,71 Євро; простроченої заборгованості за кредитом - 5509,24 Євро; поточної заборгованості за процентами - 22,98 Євро, простроченої заборгованості за процентами - 47,52 Євро; а також 245015,28 грн., яка складається з: пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам, платою за обслуговування кредиту- 235000,00 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) - 10015 28 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3654,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial