Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2013 року. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.04.2015 року шлюб між ними розірвано. Також, рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] ( [PERSON] ) стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2013 року і до повноліття. На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист, згідно якого відкрито виконавче провадження № [NUMBER], яке перебуває на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, наявна заборгованість по аліментам. Позивач зазначає, що відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, належним чином участі у її вихованні та утриманні не приймає, з дитиною не спілкується. У зв`язку з цим вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 31.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Одночасно зобов`язано Службу у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради скласти висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 30.06.2021 року залучено до участі у справі Виконавчий комітет Миколаївської міської ради в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Одночасно зобов`язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 28.09.2021 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] , батьківських прав від 02.09.2021 р., № 6363/02.02.01-22/14/21. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 27.10.2021року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. Судове засідання,неодноразово, відкладалось у зв`язку із неявкою сторін. На підставі Розпорядження в.о. керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Баландіної В.Є.від 06.06.2022 року у зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В. на час мобілізації проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 07.07.2022 року прийнято справу до провадження та продовжено судовий розгляд справи. Представник позивачки - адвокат Зозуля О.М. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат - Герасимець М.М. в судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися судом належними чином та через оголошення на сайті Судова влада. В матеріалах справи міститься відзив. Третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи в суді повідомлена належним чином, причини неявки не повідомили. Третя особа - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.Однак, в матеріалах справи міститься Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд, розглянувши позовні вимоги позивача, дослідивши надані ним та третьою особою письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2013 року. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу у колишнього подружжя [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] ( [PERSON] ) стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 серпня 2013 року і до повноліття. Відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів, виданою Центральним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.02.2021 року, вих. № [NUMBER]. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого станом на 02.02.2021 року Центральним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що сукупна заборгованість зі сплати аліментів становила 105 515,00 грн. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя, складеного комісією: сільським головою Горохівської сільської ради Миколаївської області Шевчук І.В., інспектора по роботі з населенням [PERSON] , депутаткою [PERSON] встановлено, що Позивачка разом з дочкою зареєстрована та проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , мають добрі умови для проживання. Згідно характеристики, наданої Миколаївською ЗОШ № 35 відносно доньки [PERSON] вбачається, що вихованням дитини займається лише Позивачка та її нинішній чоловік [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано відзив, в якому він просить відмовити в позові із за недоведеності позивачкою обґрунтованості, позовних вимог, такожза значає, що донька має більшу прихильність до батька ніж до матері, вказує, що має загальні права відносно доньки, має право на спілкування з донькою, вказує на те, що має намір визначити свою участь у вихованні доньки, шляхом звернення до виконавчого комітету Миколаївської міської ради для встановлення графіку побачень з дочкою. Однак, суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо доньки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. У зв`язку з тим, що відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, соціальний контакт дитини з батьком втрачений, останній не піклується про стан здоров`я, фізичний стан, навчанням, не виявляє інтересу до життєдіяльності дитини, не задовольняє матеріальні потреби, органами опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не цікавиться її долею, не піклується про її розвиток, матеріально не утримує, у підготовці до самостійного життя участі не приймає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідност. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved