Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Представник позивачки звернулася з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 11.10.2003 року позивачка придбала житловий будинок [ADDRESS] у громадянки [PERSON] , яка відповідно до Договору купівлі-продажу жилого будинку від 09.10.2002 року являється власником даного будинку, де було погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачки, оформлення договору купівлі-продажу. На підтвердження правочину позивачкою було сплачено відповідачу повну вартість будинку за домовленістю в сумі 6000 грн., а продавець передала їй розписку про отримання коштів за проданий будинок. Після виконання позивачкою та відповідачем умов договору, остання звільнила позивачці житловий будинок, передала ключі та документи на нього (договір купівлі-продажу, технічний паспорт та копію свідоцтва про одруження). Договір купівлі-продажу житлового будинку було домовлено оформити нотаріально після того, як відповідачка врегулює деякі формальності. Згодом відповідачка змінила місце проживання, виїхала в м. Кривий Ріг, після чого з нею перервався зв`язок, в зв`язку з чим питання щодо нотаріального оформлення будинку стало неможливим. На даний час позивачка дізналася про місце проживання відповідачки, однак зміна законодавства щодо посвідчення договорів купівлі\--продажу нерухомого майна унеможливила для відповідачки як фізично так і матеріально підготувати документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, про що заявила сама відповідачка. В результаті вище зазначеного позивачка в односторонньому порядку не спроможна оформити право власності на придбаний житловий будинок та вимушена звернутися до суду задля захисту своїх прав та інтересів. Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, проте письмовою заявою прохала суд розглядати справу без її участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка в судове засідання теж не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.10.2003 року позивачка придбала житловий будинок [ADDRESS] у громадянки [PERSON] , яка відповідно до Договору купівлі-продажу жилого будинку від 09.10.2002 року являється власником даного будинку, де було погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачки, оформлення договору купівлі-продажу. Відповідно до рішення сесії Ганнівської сільської ради від 03.12.2015 року за № 24/7 «Про перейменування та присвоєння нових назв вулицям, що розташовані на території населених пунктів Ганнівської сільської ради», провулок « [PERSON] », де зазначено місце розташування по документах на вищевказаний будинок, перейменований в провулок « [INFO] » (а.с.12-13). На підтвердження правочину позивачкою було сплачено відповідачу повну вартість будинку за домовленістю в сумі 6000 грн., а продавець передала їй розписку про отримання коштів за проданий будинок. Після виконання позивачкою та відповідачем умов договору, остання звільнила позивачці житловий будинок, передала ключі та документи на нього (договір купівлі-продажу, технічний паспорт та копію свідоцтва про одруження) (а.с.6, 7-11). З часу продажу будинку відповідачка не вчинила жодних дій щодо подальшого належного оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, що дає підставу для визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, оскільки усі його істотні обставини виконано та є підставою для визнання за позивачкою права власності на нього. Позивачка проживає у вищевказаному будинку з моменту придбання його по теперішній час, вільно володіє ним на правах власника, однак позбавлена можливості навіть офіційно зареєструвати там своє місце проживання. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом У країни, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При вирішенні даного позову підлягають норми матеріального права, що діяли на момент укладання договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. До 01.01.2004 року в Україні діяв Цивільний кодекс Української СРСР 1963 року, згідно якого повинні вирішуватись дані правовідносини. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на період виникнення договірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. \~ \~ \~ \~Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного та враховуючи те, що позивачка та відповідачка домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору купівлі-продажу, а також те, що відповідачка ухиляється від підготовки документів, що змушує позивачку звернутись до суду про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на житловий будинок, суд вважає, що позов слід задовольнити. \~ \~ \~ \~Вказані правовідносини регулюються ст.ст.47, 227 ЦК УРСР у редакції 1963 року, ст.328 ЦК України в редакції 2003 року. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved