Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до Територіальної громади в особі Раївської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просила суд визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, [PERSON] є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, Технічним паспортом на будинок, Інформаційною довідкою Синельниківського МБТІ за № 133 від 08.06.2016 року. Оригінал правовстановлюючого документа Свідоцтва на право особистої власності позивачем було втрачено/загублене, про що позивач зробила об`яву в газету. 20.10.2022 року позивач звернулась до Раївської сільської ради із заявою про видачу їй дубліката свідоцтва про право власності, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для ухвалення рішення про видачу дубліката, оскільки в архівному управлінні в документах фонду № 253 (Шевченківська сільська рада) за 1995 рік відсутнє рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради № 5 від 12.12.1995 року, на підставі якого було видане втрачене свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок. Даний факт підтверджується листом виконавчого комітету Раївської сільської ради від 14.11.2022 року за № 01-20-1583/0/2-22. Із запровадженням з 1 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться, зокрема, органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції (стаття 6). Згідно із підпунктом 6 частини другої статті 9 вказаного Закону державний реєстратор прав на нерухоме майно у випадках, встановлених Законом, видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Звертаю увагу, що повноваженнями з видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та відповідно його, дубліката державні реєстратори прав на нерухоме майно наділені починаючи з 1 січня 2013 року. До 1 січня 2013 року оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності проводилось, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445, яке втратило чинність з 1 січня 2013 року. Припинення повноважень органів місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно не наслідком припинення в цілому діяльності таких органів, а тому у випадку втрати чи псування такого свідоцтва видачу його дубліката здійснює відповідний орган місцевого самоврядування. При цьому, оскільки норма, якою органам місцевого самоврядування рекомендувалося проводити видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна на спеціальних бланках, зразок та опис яких затверджується Міністерством юстиції, а саме: абзац третій пункту 6 наказу Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", зареєстрований в Міністерстві юстиції 18 лютого року за № 157/6445, втратила чинність з 1 січня 2013 року, видача дубліката свідоцтва траво власності на нерухоме майно здійснюється без використання відповідного соціального бланка. Враховуючи те, що станом на час звернення до суду втрачено/загублене Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок і позивач не має можливості отримати дублікат правовстановлюючого документа на вищезазначене майно, тому позивач змушена звертатись до суду за захистом, обираючи передбачений п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України Спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права. Сторони в судове засідання не з`явилися. До початку судового засідання представник позивача, [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. До початку засідання представник відповідача, в особі в.о. голови виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Дерев`янко Л., надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, просили рішення прийняти відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26 січня 1996 року, яке видане на підставі рішення виконкому Шевченківської сільської Ради народних депутатів №5 від 12 грудня 1995 року, що також підтверджується довідкою виданою КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 08.06.2016 року №133. Правовстановлюючий документ позивачем втрачено. Згідно відповіді наданої виконавчим комітетом Раївської сільської ради від 14.11.2022 року вих. №01-20-1583/0/2-22 від 14.11.2022, вбачається, що в архівному управлінні в документах фонду № 253 (Шевченківська сільська рада) за 1995 рік відсутнє рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради № 5 від 12.12.1995 року, на підставі якого було видане втрачене свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, тому немає підстав для ухвалення рішення про видачу дублікату свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна. Отже, отримати дублікат вищевказаного свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок не має можливості, так як воно відсутнє на зберіганні в архіві. Тим самим, наявною є підстава задля визнання за позивачем в судовому порядку права власності на вищевказаний житловий будинок, із-за втрати нею документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, у Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392\~ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. У Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до частини п`ятої статті 11\~ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1\~ст. 328 ЦК України).\~Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки суд з`ясував, що позивачем втрачено документ, який засвідчує її право власності на житловий будинок, яке було набуто нею на законних підставах, і це право потребує захисту у зв`язку з неможливістю на даний час його відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від нього обставин, слід задовольнити позовні вимоги. Питання щодо судових витрат сторонами не ставилося. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved