Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05.10.2021 між позивачем та [PERSON] у письмовій формі укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику кошти у сумі 18000 доларів США, які зобов`язався повернути у термін до 05.04.2022. Указаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4941. Проте відповідач зобов`язання за договором позики від 05.04.2022 не виконав та позичені кошти позивачеві не повернув, на усні вимоги позивача не реагує. \~ \~ \~ \~Також відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 4 вказаного договору у разі несвоєчасного виконання зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві штрафні санкції та інфляційні втрати, які станом на день звернення з позовом до суду становлять у загальному 8396 доларів США. За таких підстав позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 05.10.2021 у сумі 26396 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу. 23.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01.02.2023, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 01.02.2023 підготовче засідання відкладено на 01.03.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. 28.02.2023 представник позивача адвокат Сабатюк Н.П. подала заяву про зменшення позовних вимог. 01.03.2023 прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та постановлено вважати позовною вимогою, заявленою у даній цивільній справі, вимогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 05.10.2021 у сумі 18000 доларів США. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 27.03.2023. 27.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.04.2023. У судовому засіданні 25.04.2023 представник позивача адвокат Сабатюк Н.П. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не заперечувала щодо здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 25.04.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. У судове засідання 25.04.2023 третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася без повідомлення про причини неявки \~ \~ \~ \~Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї з сторін, договір може бути нотаріально посвідчений. Суд встановив, що 05.10.2021 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики грошей. Указаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4941 (а.с. 12-13). Відповідно до пункту 1 Договору позикодавець передала у власність позичальнику, строком до 05.04.2022, а позичальник прийняв від неї у власність до 05.04.2022, грошові кошти в сумі 478260 грн, що є еквівалентно 18000 доларів США за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на момент укладення цього договору. Також пунктом 2 Договору сторони узгодили, що вказану вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою, а саме до 05.04.2022 на умовах та в строк, вказаний в цьому Договорі. Крім цього, сторони домовилися, що повернення позики позичальником буде здійснено в доларах. Сторони домовилися вважати позику повернутою, коли сума коштів в еквіваленті доларів США повернутих позичальником буде дорівнювати загальній сумі позики в еквіваленті доларів США, зазначених в пункті 1 цього договору. Як передбачено пунктом 6 Договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відтак суд вважає доведеними обставини щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 05.10.2021, за умовами яких позикодавець [PERSON] передала у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти сумою 478260 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на момент укладення цього договору є еквівалентно 18000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики, визначену у п. 1 Договору у доларах США, тобто у сумі 18000 доларів США, у термін до 05.04.2022. Також доведеним є факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у загальній сумі 478260 грн, що еквівалентно 18000 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц\~викладений правовий\~висновок,\~відповідно до\~якого відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При цьому згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Системний аналіз зазначених вище положень закону та судової практики дає підстави дійти висновку, що у разі передачі у позику грошових коштів у національній валюті та визначення умовами договору, що така позика має бути повернута у валютному еквіваленті до позиченої суми коштів, зобов`язання за договором вважається виконаним після повернення позичальником позикодавцеві грошових коштів саме у валютному еквіваленті, визначеному сторонами у договорі. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність доказів визнання недійсними умов договору щодо повернення позики у доларах США, суд вважає доведеним позивачем та неспростованим відповідачем обов`язок останнього сплатити позивачеві на виконання договору позики від 05.10.2021 грошові кошти у сумі 18000 доларів США. Також статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник\~видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Так само і згідно з п. 5 Договору після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договором позики від 05.10.2021 не виконав та суму позики позивачеві не повернув. Указане підтверджується наявністю оригінала указаного договору у позивача. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 05.10.2021 у сумі 18000 доларів США. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 9653 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2776872573.1 від 15.12.2022 (а.с. 5). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved