Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

05 лютого 2020 року до Київського райсуду міста Одеси надійшов вищевказаний позов, в подальшому цивільна справа надійшла до Овідіопольського районного суду в Одеській області, відповідачка проживає та об`єкт нерухомого майна перебуває на території Одеського району Одеської області. Позиція сторін В обґрунтуванні своїх позовних вимог, представник банку зазначив, що 05 листопада 2007 року між банком та відповідачкою був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 2074-н (далі по тексту кредитний договір), згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 206\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16.5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначені кредитним договором, остаточний термін повернення кредиту є 05 листопада 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між сторонами був укладений договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки була земельна ділянка площею 0.1500 га, на та житловий будинок загальною площею 20.0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту спірне нерухоме майно). Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у договорі та надання кредиту. Відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконує. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 503\~724.62 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05.11.2007 року відповідачка звернути стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та судовий збір (а.с.3-6). В ході судового розгляду представник позивача направив на адресу суду заяву з якої вбачається, що позовну заяву підтримує в повному обсягу. Відповідачка та її представник копію позову та матеріали до нього отримала належним чином, до суду в порядку ст. 178 ЦПК України направила відзив з якого вбачається, що позов не визнає, просить відмовити у задоволені позову (а.с.66,109). Рух справи. 14 лютого 2020 року Київським райсудом міста Одеси в порядку ст.ст. 27,31 ЦПК Україна цивільна справа була направлена за підсудністю. 22 квітня 2020 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрито цивільне провадження. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~ встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Обставини, які встановлені судом. 05 листопада 2007 року між банком та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , (код [NUMBER] ) був укладений вищевказаний кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 206\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16.5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначені кредитним договором, остаточний термін повернення кредиту є 05 листопада 2017 року (а.с.7). Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у договорі. Відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконувала. Станом на 05 червня 2019 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за тілом кредиту станом на 05.11.2017 року 206\~000 грн., - заборгованість за прострочені проценти по кредиту на 05.11.2017 року 136\~673.96 грн., - сума витрат від інфляції 130\~181.84 грн., в тому числі: - по простроченому основному боргу за період 05.06.2016 року по 05.06.2019 року 78\~259.40 грн.; - по прострочених процентів за період з 05.06.2016 року по 05.06.2019 року 51\~922.44 грн.; - загальна сума 3% річних 30\~868.82 грн.;- по простроченому основному боргу за період з 05.06.2016 р. по 05.06.2019 р. 18\~556.93 грн.;- по прострочених процентів за період з 05.06.2016 р. по 05.06.2019 р. 12\~311.89 грн. Копію розрахунку заборгованості по кредитному договору відповідачка отримала належним чином, заперечень з боку відповідачки щодо розрахунку до суду не надійшло. Розрахунок заборгованості складений позивачем судом перевірений, складений вірно. Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що користуючись кредитними коштами, відповідачці були відомі і зрозумілі умови договору. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо виникнення заборгованості за кредитним договором під час судового розгляду знайшли своє обґрунтування. Представник відповідачки звернулась до суду з заявою до застосовування строку позовної давності, так як договір був укладений 05 листопада 2007 року, та 14 листопада 2011року банком була складена вимога про дострокове виконання зобов`язання по кредитному договору (а.с.65-69). Позивач з даною заявою не погоджується. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений 05 листопада 2007 року. Остаточний термін повернення кредиту є 05 листопада 2017 року. Відповідачка під час судового розгляду не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона здійснювала періодичні платежі по поверненню кредиту. Дійсно, 18 грудня 2012 року позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором та внесення змін у договорі. В рамках розгляду даної цивільної справи позов був залишений без розгляду. 05 лютого 2020 року позивач, повторно звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.11.2007 року. З урахуванням того, що остаточний термін повернення кредиту є 05 листопада 2017 року та відповідачка борг по кредитному договору не погасила, та наявністю обов`язку відповідачки сплачувати періодичні платежі по поверненню кредиту та відсотків, які вона не виконувала, суд вважає, що позивач не пропустив строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2074-н від 05.11.2007 року в розмірі 503\~724.62 грн. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідачка заперечує проти позовних вимог. Відповідно до ст. 263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Під час судового розгляду судом було встановлено, що 05 листопада 2007 року між банком та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , (код [NUMBER] ) був укладений вищевказаний кредитний договір, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 206\~000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16.5 % у річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначені кредитним договором, остаточний термін повернення кредиту є 05 листопада 2017 року (а.с.7). В той же день, в якості забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, реєстр № 394 від 05.11.2007 року, предметом іпотеки є нерухоме майно, у вигляді: - земельної ділянки площею 0.1500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 5123755100:02:003:0333, яка належить відповідачці на підставі Державного акту на праві приватної власності на земельну ділянку серія ЯД № 944240, виданого Овідіопольською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 18.06.2007 року; - житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який складається в цілому з житлового будинку літ. «А.а», загальною площею 20.0 кв.м., житлова площа 17.3 кв.м., сараю літер «Б», літня кухня літер «В», підвалу літер «в», тамбур літер «Г», спорудження 1-3, розташовані за адресою: [ADDRESS] , який перебуває на земельній ділянці площею 0.15 га., яка перебуває у приватної власності, належить відповідачці на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом 05.09.1995 року, реєстром 3382, зареєстрованого в Овідіопольському РБТІ 21.01.2000 року за номером 1733 в книзі 13. Банк свої зобов`язання по кредитному договору виконував в повному обсягу. Відповідачка має заборгованість за кредитним договором. Банк просить суд в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді спірного нерухомого майна, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Банк звернувся до суду з позовом майнового характеру, одним з предметом доказування є вартість спірного нерухомого майна. Відповідно до договору іпотеки від 05.11.2007 року оціночна вартість спірного нерухомого майна сторонами була визначена 294617 грн. (а.с.17). Між сторонами виник спір, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк під час судового розгляду справи не надав суду відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України належних та допустимих доказів початковою вартістю спірного нерухомого майна, яка повинна бути визначена під час продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Сама процедура виконавчого провадження є невід`ємною частиною виконання судового рішення та спору між сторонами, які підлягають судовому захисту. Таким чином, суд приходить до висновку, що банк в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст. 13 ЦПК України в рамках позовних вимог, не зміг належним чином відповідно до ст. 263 ч.1 ЦПК України обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. А його заперечення щодо не знання тарифів, умов та правил не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 05.11.2007 року в розмірі 503\~724,62 грн. Судові витрати. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 7555,86 грн. (т.1а.с.1), суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на корись банка в повному обсягу. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з позовними вимогами майнового характеру, суд прийшов до висновку, що є необґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7555,86 грн.

Outcome: partial