Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позиція сторін у справі [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000 000, 00 грн у позику, проте частину позики у розмірі 12 000 000, 00 грн у встановлений договором строк не повернула. 06.10.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним договором позики. Відповідач подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що договір позики ніколи не укладала, підписи на вказаному документі не її, грошових коштів у позику від [PERSON] не отримувала та й взагалі вона особисто не знайома з позикодавцем та жодного разу його не бачила. Позивач вважає, що укладання такого договору від її імені, тягне за собою шахрайську схему недобросовісних осіб з метою наживи шляхом заволодіння чужим майном. Крім того, відповідач пред`явила зустрічний позов до позивача про визнання договору відступлення прав вимоги за договором позики недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що нотаріус [PERSON] , яка посвідчувала спірний договір, припинила свою діяльність у зв`язку із смертю, її нотаріальний архів та документи втрачено та пошуком яких займається поліція. Це не перша справа одних і тих же осіб, з майже аналогічної схемою та певною ціллю. Ціллю шахрайських дій є земля, яка належить ТОВ «Експерт проект груп консалтинг» код ЄДРПОУ 43466554, в якому [PERSON] є учасником в розмірі 99, 97 % статутного капіталу, але не є власником землі і ніколи ним не була. Оскільки основного зобов`язання не було, то і укладений договір про відступлення права вимоги не відповідає волі боржника, а отже може бути визнано недійсним. Той факт, що в п. 1 Договору позики зазначено, що передачу коштів нібито було здійснено до підписання вказаного договору, не доводить сам факт передачі коштів. Оскільки [PERSON] зазначає, що договір позики не укладала, тай в загалі ніколи його не бачила, тоумови вказаного договору викладені на користь позивача. Підтвердженням відсутності у відповідача договору є п. 8 самого договору позики, який передбачає, що цей договір складено та нотаріально посвідчено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з них зберігається у справах приватного нотаріуса Кударенко В. М., а інший видається позикодавцю. Тобто екземпляр для позичальника не передбачався взагалі. Єдиним можливим доказом факту укладання договору Позики, є дослідження оригіналу договору який має бути у позикодавця відповідно до п. 2.10 та п. 3 Договору позики. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року задоволено заяву про забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2023 року заяву представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі залишено без задоволення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів задоволено, долучено подані докази. В задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів та про залучення третьої особи - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 11.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. та зареєстровано в реєстрі за №93. Згідно п. 1. Договору позики, Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі 16 000 000,00 грн. у позику. Передачу грошей здійснено до підписання цього договору, про що свідчить підписи на цьому договорі. Вказана позика є безпроцентною (пункт 2.1. Договору позики). Відповідно до п. 2.2. Договору позики, Сторони домовилися, що позика повертається двома частинами: кінцевий термін повернення першої частини - 11 липня 2022 року, кінцевий термін повернення другої частини 11 липня 2023 року. Пунктом 2.3. Договору позики встановлено, що повернення здійснюється частинами - повернення 12 000 000,00 грн. має бути здійснено не пізніше 11 липня 2022 року включно; повернення 4 000 000,00 грн. має бути здійснено не пізніше 11 липня 2023 року включно. Відповідно до п. 2.7. Договору позики, Позикодавець має право передачі своїх прав та обов`язків за цим договором, у повному або частковому обсязі, третім особам, без погодження з позичальником, зокрема шляхом здійснення відступлення права вимоги. Таке відступлення може бути здійснено як до моменту настання кінцевого терміну повернення позики (її частини), та і після його настання. 06.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстрований у реєстрі за №155. Згідно п. 1. Договору відступлення, Первісний позикодавець ( [PERSON] ) передає право вимоги щодо виконання зобов`язань по передачі йому першої частини позики по Договору позики, які набуті [PERSON] на підставі вищевказаного Договору позики, укладеного із Відповідачем, [PERSON] приймає у власність ці права та обов`язки на умовах визначених цим Договором. Пунктом 2 Договором відступлення встановлено, що право вимоги за Договором позики відступається Новому позикодавцю частково на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: - Право вимагати повернення першої частини позики - грошових коштів у розмірі 12 000 000,00 грн. не пізніше 11 липня 2022 року включно; - Право, у випадку коли Позичальник своєчасно не поверне Новому позикодавцю позику (частково або повністю) в сумі і строки передбачені Договором позики та цим Договором, пред`явити цей Договір до стягнення в безспірному порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України; - Право звернути стягнення на будь-яке майно Позичальника на яке, згідно законодавством України, може бути звернене стягнення. Звернення стягнення здійснюється як за рішенням суду так і на підставі виконавчого напису нотаріуса. - Всі інші права та обов`язки, передбачені Договором позики, відступаються Новому позикодавцю у повному обсязі, окрім права отримання/вимоги другої частини позики у розмірі 4 000 000,00 грн. Згідно п. 2.4. Договору позики, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за адресою [ADDRESS] або за іншою адресою вказаною Позикодавцем. Відповідно до п. 3. Договору відступлення, цей Договір не передбачає проведення між Сторонами розрахунків, відступлення права вимоги за цим Договором здійснюється безкоштовно. Звертаю увагу, що згідно п. 3. Договору позики, у випадку передачі Позикодавцем права вимоги за цим договором третім особам у частці, Позикодавець, на підтвердження дійсності права вимоги, передає новому кредитору за договором відступлення права вимоги нотаріальну копію даного договору, що є доказом наявності відповідного права вимоги на момент відступлення. При цьому на оригінальному примірнику договору позики, який залишається у Позикодавця, робиться відмітка про здійснене відступлення. Згідно п. 9. Договору відступлення, разом із укладенням цього Договору, Новому позикодавцю на підтвердження дійсності права вимоги передано засвідчену нотаріально копію Договору позики, що є доказом наявності відповідного права вимоги на момент відступлення. При цьому на оригінальному примірнику Договору позики, який залишається у Первісного позикодавця, зроблена відмітка про здійснене відступлення. На виконання пункту 15. Договору відступлення, Позивачем повідомлено у семиденний строк Відповідача про укладення цього Договору, що підтверджується відповідним листом від 13.10.2022 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За правилом частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. За приписами статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. У статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Водночас статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Доводи зустрічного позову про те, що основного зобов`язання не було, це не перша схема шахрайських дій направлених на позбавлення майна третьої особи (ТОВ «Експерт проект груп консалтинг») будуються на припущеннях, що є недопустимим відповідно до процесуального закону, а відтак не заслуговують на увагу. Той факт, що нотаріус Кударенко В.М., яка посвідчувала спірний договір, припинила свою діяльність у зв`язку із смертю, її нотаріальний архів та документи втрачено не має наслідком визнання посвідченого нею за життя договору про відступлення права вимоги недійсним. Договір позики не визнавався судом недійсним та відповідно до презумпції правомірності правочину є правомірним, а тому безпідставними є посилання [PERSON] на те, що факт коштів не підтверджується договором позики, а його екземпляр навіть не був наданий позичальнику. Враховуючи наведене, а також те, що позичальник отримала у позику від позикодавця грошові кошти в сумі 16 000 000, 00 грн, проте частину позики у розмірі 12 000 000, 00 грн у встановлений договором строк до 11 липня 2022 року включно не повернула, суд приходить до висновку про задоволення вимог первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. За правилами статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у сумі 30 688 грн. 40 коп.

Outcome: approved