Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 11.02.2022 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила: (1) позбавити батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; (2) стягнути з відповідача аліментів на дочку [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до досягнення донькою повноліття. 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що 19.08.2015 між сторонами зареєстровано шлюб. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Посилаючись на те, що майже одразу після народження доньки відповідач припинив виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки, не допомагає матеріально, не цікавиться життям дитини, всі питання виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки та стягнути з нього аліменти на доньку до досягнення нею повноліття. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 14.07.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/1009/22, яку призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, залучено до розгляду справи відповідний орган опіки та піклування. 2.2. 24.01.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні з повідомленням сторін. 2.3. Позивач та її представник - адвокат Логінов Р. М. у судовому засіданні надали усні пояснення аналогічні зазначеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. 2.4. Відповідач, який є громадянином російської федерації, зареєстрований на її території, за відсутності інформації про адресу електронної пошти чи інші відомості про місце перебування на території України, повідомлявся про розгляд справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (https://kl.zt.court.gov.ua/sud0609/gromadyanam/vukluk_do/.../), оскільки за інформацією МЗС України 24.02.2022 у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією росії проти України розірвано дипломатичні відносини між Україною та рф. Оскільки функціонування закордонних дипломатичних установ України на території російської федерації та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено, комунікація МЗС з органами влади російської федерації за посередництва третіх держав також не здійснюється, відтак, передача будь-яких документів компетентним органам російської федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Мінюсту України від 31.10.2022). 23.12.2022 набрав чинності Закон України №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних правах від 22 січня 1993 року", за яким, з 27.12.2022 - дати зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї, серед іншого, не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних і кримінальних справах, а з 29.12.2023 ця Конвенція та Протокол до неї припиняє свою дію стосовно України (лист Мінюсту України від 11.01.2023). 2.5. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не прибув, подав до суду затверджений висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. 2.6. Враховуючи, що відповідач з опублікуванням оголошення про виклик в силу частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, ненадходження відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 19.08.2015 громадянин російської федерації [PERSON] і громадянка України [PERSON] зареєстровали шлюб, актовий запис № 1708, що стверджується копією свідоцтва про шлюб від 19.08.2015 (а.с. 9). 3.2. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження від 08.09.2015 (а.с. 10 зворот). 3.3. 04.06.2018 заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира у справі №296/9442/17 шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13). 3.4. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що стверджується копіями висновків служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про підтвердження місця проживання від 18.09.2019, 03.09.2020 та 18.08.2021 (а.с.18-24). 3.5. Відповідно до характеристики учениці [PERSON] , яка складена директором та класним керівником Спеціалізованої загальноосвітньою школи І-ІІІ ступенів №12 з поглибленим вивченням іноземних мов ім. С. Ковальчука вбачається, що учениця [PERSON] навчається у вказаному закладі з 01.09.2021; батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, дитину до школи приводить і забирає мати, на виклики до школи приходить тільки мати (а.с. 17). 3.6. Рішенням виконкому Житомирської міської ради № 226 від 01.03.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 69-70). ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Статтею 51 Конституції України та статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 4.2. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятій Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 (далі - Конвенції про права дитини) слідує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 4.3. Згідно статей 18, 19 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 4.4. За змістом частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 4.5. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4.6. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. 4.7. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 4.8. За змістом частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина. 4.9. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 4.10. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 4.11. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Встановлено, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки у зв`язку із невиконанням ним батьківських обов`язків та стягнення коштів на утримання дитини. 5.2. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , 2015 року народження, яка проживає разом із матір`ю. 5.3. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. 5.4. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19, позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. 5.5. Під час розгляду справи позивач стверджувала, що відразу після народження дитини відповідач фактично припинив виконувати свої батьківські обов`язки щодо дочки, оскільки покинув територію України, з 2015 року жодного разу не надав матеріальної допомоги на дитину, яка періодично хворіла, не цікавився станом її здоров`я, розвитком та вихованням дитини. 5.6. Вказані обставини у своїй сукупності вказують на свідоме нехтування [PERSON] своїх батьківських обов`язків стосовно його доньки [PERSON] , 2015 року народження, оскільки він упродовж тривалого часу життям, розвитком, станом здоров`я дочки не цікавиться, матеріально її не забезпечує, не спілкується з нею, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. 5.7. Зі змісту висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому Житомирської міської ради №226 від 01.03.2023 вбачається, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та інтересів дитини орган опіку та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . 5.8. Ураховуючи наявність обставин, як свідчать про ухиляння відповідача [PERSON] від виховання його малолітньої доньки [PERSON] , 2015 року народження, шляхом тривалого свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, приймаючи до уваги висновок опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, виходячи із найкращих інтересів дитини, яка проживає, виховується та матеріально забезпечується позивачем, Суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його дитини [PERSON] . 5.9. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд звертає увагу, що утримання батьками своєї дитини є їх конституційним обов`язком, а позбавлення особи батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. 5.10. Враховуючи рівний обов`язок кожного з батьків матеріально утримувати своїх дітей, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліментів на доньку [PERSON] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 11.02.2022 до досягнення дитиною повноліття. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. За правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову (і) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору за вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 992 гривень 40 коп., а також (іі) з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів у розмірі 992 гривень 40 коп, оскільки позивач в силу статті 5 Закону "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову з вказаною позовною вимогою.

Outcome: approved