Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі - ТОВ «Вердикт капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - ТОВ «Інфінанс») та [PERSON] на підставі Заявки-анкети відповідача №3289105 укладено Договір позики № 0985391249/1 в електронній формі. Відповідно до умов вказаного договору та згідно Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту [PERSON] отримала кредит у сумі 5000,00 грн. для власних потреб за умовами програми «MoneyBOOM Loyal». Вказаним договором передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії Договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. 16.12.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладеного Договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020, укладеним з [PERSON] у сумі 78 237,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 73 237,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020 року, яка утворилася станом на 08.11.2022 у сумі 78 237,50 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн., а також витрати на правничу допомогу - 9000,00 грн. Ухвалою суду від 02.01.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 24.01.2023 представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивачем нараховано відсотки за користування позикою поза межами строку кредитування, тому відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020 року у сумі 10250,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); та нарахованими процентами за період кредитування (30 днів) у розмірі 5250,00 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення відсотків, нарахованих поза межами строку кредитування, тобто після 08.11.2020, є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, просив відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки останнім не доведено, що вказана правова допомога надавалась в межах даної цивільної справи. Додатково просив стягнути з ТОВ «Вердикт капітал» на користь [PERSON] правничу допомогу у сумі 5648,42 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві представник позивача просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до частини першої статі 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договір встановив обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (стаття 1050 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 09.10.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено Договір позики № 0985391249/1 в електронній формі, який підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 09.10.2020 року на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту 0980236541/2 від 09.10.2020 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети № 3289105. При цьому, відповідачем надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога її власноручного підпису. За умовами вказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,75 % за один день користування кредитом за умови належного виконання умов договору, тобто річною ставкою - 638,75. У той же час, за умови неналежного виконання договору передбачена максимальна відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом, тобто 1277,5% річних. Згідно із квитанцією за сплатою № 68792202 від 09.10.2020 ТОВ «ІНФІНАНС» здійснено переказ коштів на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] в сумі 5000,00 грн. На підставі Договору факторингу №16-12/21 від 16.12.2021, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт капітал», ТОВ «Вердикт капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 16.12.2021 до Договору факторингу №16-12/21 та розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед ТОВ «Вердикт капітал» складає 78 237,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 73 237,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Правовідносини з приводу відступлення права вимоги регулюються главою 73 «Факторинг» ЦК України. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до частини другої статті 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому доказів того, що передання права грошової вимоги мало місце, тобто надати копію договору факторингу. Якщо фактор не виконає цієї вимоги, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним за основним договором. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-979цс15). Як установлено судом з матеріалів справи, укладений між позивачем та ТОВ «ІНФІНАНС» договір факторингу є чинним, та позивач набув право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020 в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки [PERSON] та її представником не надано доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту, тому з останньої слід стягнути на користь ТОВ «Вердикт капітал» заборгованість за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020 у сумі 5 000 грн., тобто суму кредиту, отриману останньою. Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. За умовами укладеного 09.10.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] . Договору позики № 0985391249/1 сторони визначили строк позики, який одночасно погоджено як строк користування кредитом, тривалістю 30 днів. Відтак, зі спливом вказаного строку право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою та інших платежів за цим договором припинилося. Доказів, що сторони продовжили строк Договору позивач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять. При цьому, вимогу про стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявляло, З урахуванням викладеного, сума відсотків, яку [PERSON] зобов`язана сплатити за користування позикою в сумі 5000,00 грн. у межах строку дії Договору, який становить 30 днів, з урахуванням неналежного виконання умов договору, складає 5250,00 грн. (5000,00 грн. х 3,5% х 30 днів). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики № 0985391249/1 від 09.10.2020 року у розмірі 10250,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на суму коштів в розмірі 10250,00 грн., тобто на 13,10 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 325,00 грн. (2481,00 грн.* 13,10% / 100% ). Вирішуючи питання про витрати на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем 07.10.2022 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 07-10/2022 з Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову інформацію, консультацію і роз`яснення з правових питань, здійснювати правовий супровід захисту інтересів, складати заяви, скарги, заперечення, процесуальні ті інші документи правового характеру, тощо. Пунктом 2.1.3 вказаного Договору передбачено, що адвокатське об`єднання представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також інших органах під час розгляду правових спорів. Відповідно до п. 4.1 Договору розмір винагороди адвокатського об`єднання за надану правову допомогу та порядок її оплати клієнтом, а також компенсація клієнтом фактичних витрат адвокатського об`єднання, пов`язаних з виконанням доручень клієнта, визначається у додаткових угодах до цього договору. З п. 4.3. вбачається, що адвокатське об`єднання одночасно з передачею результатів за цим договором складає та передає клієнту для підписання акт приймання-передачі правової допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано прайс-лист Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», платіжне доручення № 343550030 від 10.11.2022 на оплату послуг згідно Договору про надання правової допомоги № 07-10/2022 на суму 56 000,00 грн.; заявка на надання юридичної допомоги № 77 від 01.11.2023, а також Витяг з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022. Так, з заявки на надання юридичної допомоги № 77 від 01.11.2023 вбачається, що представниками ТОВ «Вердикт капітал» та Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» погоджено надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 9000,00 грн., вказана сума підтверджується Витягом з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 07.11.2022, що в свою чергу спростовує твердження представника відповідача недоведеності позивачем обсягу наданих послуг, а також суми витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1179,00 грн. = (9000,00 х 13,10%). Щодо вимог відповідача про стягнення на її користь правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2023 між відповідачем та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» було укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23, предметом якого, відповідно до п.1.1 є надання правової допомоги клієнту по справі 3756/11549/22. Пунктом 3.2. вказаного договору передбачено, що за правничу допомогу клієнт сплачує бюро гонорар, розмір якого, а також умови та порядок розрахунку визначаються сторонами в додатках до цього договору. Так, Додатком №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/23 передбачено, що за надання правничої допомоги гонорар становить 6500,00 грн., вказана сума підтверджується актом виконаних робіт від 23.01.2023 та меморіальним ордером №44 від 23.01.2023. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача, а тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно розміру відхилених позовних вимог виходячи з наступного розрахунку 67987,50 грн. (сума відхилених позовних вимог) / 78237,50 грн. (сума позовних вимог) х 6500,00 грн. (сума документально підтверджених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у цивільній справі №756/11549/22) = 5648,50 грн. Зважаючи на викладене, даючи оцінку зазначеним вище аргументам, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником відповідача, який підтверджений належними та допустимими доказами, у зв`язку з частковим задоволенням позову, а також ціну позову та розмір фактично задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5648,50 грн.

Outcome: partial