Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його матір, [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з усього майна, зокрема із належного їй при житті кваритри [ADDRESS] , що підтверджується заповітом, складеним при житті його матір`ю. Відповідно до змісту заповіту, квартиру [ADDRESS] його матір заповіла йому. Однак, про наявність цього заповіту йому стало відомо лише наприкінці січня місяця 2023 року, коли він почав у квартирі за місцем проживання матері, яка проживала на день смерті окремо від нього по зазначеній вище адресі, прибирати меблі і перебирати її документи, фотографії та інші речі, які зберігались у неї вдома та в одній із шаф, на полиці на якій матір зберігала документи на своє ім`я, серед інших документів, він знайшов зазначений вище заповіт, складений матір`ю за життя на його користь. 13.03.2023 року він звернувся до Вільногірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку отримав постанову державного нотаріуса Канюги О.В. від 13.03.2023 року. «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії». Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивувалась тим, що ним було пропущено встановлений строк - шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця), на подання заяви про прийняття спадщини. Слід зазначити, що матір на момент складання заповіту мала похилий вік - повних 79 років, мала низку хронічних захворювань, та за життя, не дивлячись на регулярне з ним спілкування, вона йому про наявність цього заповіту не повідомляла, висловлюючи лише намір скласти такий заповіт колись у майбутньому. Із зазначених вище причин - його необізнаності про наявність заповіту, він в установлений законом строк - 6 місяців, в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини с заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, не звернувся, в зв`язку з чим, він пропустив строк для подання заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини з поважних, як він вважає, причин, що й змушує його звертатися з цим позовом до суду. Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 20.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без їх участи в який вона зазначила про визнання позову в повному обсязі, просила його задовольнити. До заяви додана копія довіреності без обмеження повноважень. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що всі учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] , в м. Вільногірську Дніпропетровської області померла [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.02.2022 року (а.с. 5). Згідно копії витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі заповіту [PERSON] , датою реєстрації є 11.05.2016 року (а.с. 7). Відповідно до копії заповіту від 11.05.2016 року посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, Канюгою О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 382, [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с. 6). З постанови державного нотаріуса Канюги О.В. від 13.03.2023 р. «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» вбачається, що позивачем було пропущено встановлений строк - шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця), на подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини), не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати заяву про прийняття спадщини. Це є обов'язковим для обох наведених вище видів спадкування. У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом, потрібно подати до нотаріальної контори відповідну заяву. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини шестимісячний строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, як в даному випадку, і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» також вказано, що у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відповідно до свого внутрішнього переконання суд оцінює всі наведені спадкоємцем фактичні обставини справи в сукупності та визначає, чи є та чи інша причина пропуску строку поважною, адже закон не наводить чіткого переліку причин пропуску такого строку, які слід вважати поважними. Судом встановлено, що позивачем дійсно пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] , на його ім`я спадкодавцем за життя було складено заповіт, але до нотаріальної контори позивач звернувся з пропуском шестимісячного строку, до цього часу свідоцтво про право на спадщину не отримав і був змушений звернутись із позовом до суду. Вказані позивачем причини пропуску визнані судом поважними, позов визнано відповідачем, що відповідно до матеріалів справи не порушує прав та інтересів інших осіб спадкоємців. Відповідачем позов визнано в повному обсязі і це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За зазначених обставин суд доходить висновку про необхідність визначення позивачу додаткового строку у три місяця з часу вступу судового рішення про це в законну силу, на подачу заяви про прийняття спадщини і задоволення позову. На думку суду, Вільногірська міська рада Дніпропетровської області є належним відповідачем по справі. Вимога позивача в прохальній частині позовної заяви про визнання поважною причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини по своїй суті не є позовною вимогою, оскільки поважність причин встановлюється судом в мотивувальній частині рішення і в разі визнання їх поважними це є підставою для задоволення позову та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обраний позивачем спосіб захисту в п. 2 прохальної частини позовної заяви передбачений законом для застосування до спірних правовідносин, є належним та ефективним, тобто таким, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто має найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Визначений строк на думку суду є достатнім для вчинення необхідних дій. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд вважає за можливн віднести їх на рахунок позивача за його клопотанням. На підставі викладеного і

Outcome: approved