Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , жительки [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що в державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори С.В.Капріян заведена спадкова справа згідно поданої позивачем заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабки - [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Після смерті бабусі відкрилася спадщина на належне їй майно, до якого входить будинковолодіння [ADDRESS] . Вивчивши подані позивачем документи, нотаріус прийняла рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане будинковолодіння. Причиною такого рішення стало відсутність правовстановлючого документу на ім`я спадкодавця. Також в усній формі нотаріусом роз`яснено, що суспільна група спадкового господарства - колгоспна, що унеможливлює визначити конкретний розмір частки спадкодавця. Спадкове господарство побудоване бабусею з дідусем в 90-их роках на земельній ділянці розміром 0,25 га за адресою: [ADDRESS] , що доводиться записами в технічному паспорті та інформацією із погосподарських книг Корнівського старостинського округу Чернелицької селищної ради. Однак, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами належним чином помері не оформили. На підтвердження відсутності реєстрації права власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки № 01226300 та Інформацію згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ». При житті, 2 грудня 1999 року, [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті, яким все належне йому майно заповіла позивачу. Цей заповіт нотаріально посвічений виконкомом Корнівської ради народних депутатів та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за №10. На даний час ніким не скасовувався, не оскаржувався і вважається чиним. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , навесні 1995 року, позивач з сім`єю переїхав на постійне проживання у спадкове будинковолодіння, оскільки [PERSON] була пенсійного віку і потребувала допомоги. А тому, [PERSON] допомагав їй в побуті, вони вели спільне господарство. Поховання [PERSON] теж проводив позивач особисто та за власні кошти. Із вказаного часу й по сьогодні позивач добросовісно, безперервно володіє і відкрито користується даним нерухомим майном разом із земельною ділянкою, обробляє землю та сплачує земельний податок, доглядає за будинком та утримує його в належному стані, неодноразово робив як поточний так і капітальний ремонти, тобто, позивач фактично вступив в управління спадковим майном. Відповідно до записів погосподаської книги (особовий рахунок № [NUMBER] ) станом на 15.04.1991 р. в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: 1) голова господарства - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З померлим проживала дружина, яка, як спадкоємець першої черги за законом, фактично успадкувала все належне йому майно; 2) [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за заповітом і фактично прийняв її, однак, не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Все це змушує його звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - на будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку, звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, немає. 13 березня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; витребувано з Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті: [PERSON] , який помер [INFO] в с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області. У разі відсутності спадкових справ, надати відомості про їх відсутність. 10 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.45 год. 26.04.2023 в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2). Учасники справи в судове засідання 26.04.2023 не з`явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно даних ОКП «КМБТІ» станом на 31.12.2012 р. право власності на нерухоме майно в [ADDRESS] не зареєстровано, що доводиться копією інформації ОКП «КМБТІ». Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №324671356 від 03.03.2023 стверджується, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За домогосподарством по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку закріплена земельна ділянка, площею 0,25 га, що доводиться довідкою № 39 від 21.02.2023, виданою Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1991році, господарські будівлі та споруди в 1990, 1991 роках. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку, складеного ФОП [PERSON] на підставі договору № 01018/С від 23.01.2023, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 23.01.2023 становить - 203890 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Згідно ксерокопій погосподарських книг, виданих Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради, в господарстві, суспільна група якого - «колгоспника» (станом на 01.01.1991), «селянин» (за 1996-2000 р.р.) проживали: -за 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) - [PERSON] , голова сім`ї, 1920 р.н., [PERSON] , дружина, 1920 р.н. -за 1996-2000 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) - [PERSON] , голова сім`ї, 1920 р.н., [PERSON] , внук, 1970 р.н., [PERSON] , невістка, 1976 р.н., [PERSON] , правнука, 1996 р.н., [PERSON] , правнук, 1999 р.н. -за 2000-2005 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) - [PERSON] , голова сім`ї, 1920 р.н., померла а/з № 16 від 29.12.2004 [PERSON] , внук, 1970 р.н., [PERSON] , невістка, 1976 р.н., [PERSON] , правнука, 1996 р.н., [PERSON] , правнук, 1999 р.н., [PERSON] , правнук. Згідно додатку № 2 рішення викокому Раковецької сільської ради № 40 від 21.11.1989 р в [ADDRESS] головою колгоспного двору, особовий рахунок № [NUMBER] являється [PERSON] , що доводиться довідкою № 36 від 21.02.2023, виданою Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS], що стверджується довідкою № 389 від 13.12.2022, виданою Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Станом на 15.04.1991 в господарстві у [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 388 від 13.12.2022, виданою Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належав колишнім членам колгоспного двору- [PERSON] та [PERSON] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. [PERSON] помер [INFO] у віці 73 років в с.Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, запис № 4 від 15.04.1994, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.04.1994. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] , [INFO] на час смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 37 від 21.12.2023, виданою Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Згідно довідки № 112, виданої 10.04.2023, виданої Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, у подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживали у [ADDRESS] , дітей не було. Про те, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 26 листопада 1983 року (запис № 25 від 26.11.1983) були подружжям, доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу (повторне) серія [NUMBER] від 15.04.1995. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті, вступила в управління та володіння спадковим майном є його дружина [PERSON] . Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 289/01-16 від 16.03.2023 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 71814807 від 16.03.2023, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена. Як встановлено, [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, однак не оформлено документи про спадкування. Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). За життя, 02.12.1999 р., [PERSON] , жителька с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області склала заповіт, що посвідчений виконавчим комітетом Корнівської Ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстровано в книзі запису нотаріальних дій під № 10, за яким належний їй на правах особистої власності житловий будинок, господарські будівлі, все майно та земельну ділянку заповіла [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у віці 84 років в с.Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, запис № 16 від 29.12.2004, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 29.12.2004. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Згідно ст.ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. [PERSON] , [INFO] на час смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] разом із онуком [PERSON] , 1970 р.н., невісткою [PERSON] , 1976 р.н., правнучкою [PERSON] , 1996 р.н., правнуком [PERSON] , 1999 р.н., правнуком [PERSON] , 2002 р.н., що стверджується довідкою № 38 від 21.02.2023, виданою Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що доводиться копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.06.1961, свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 06.10.1964. [PERSON] , 1914 року народження помер [INFO] у с. Семенівка Обертинського району Станіславської області (нині Коломийського району Івано-Франківської області), актовий запис № 3 від 20.07.1945 складений виконавчим комітетом Семенівської сільської ради, що стверджується архівною довідкою № Л-19 (Ц)/06-06 від 13.04.2023, виданою Державним архівом Івано-Франківської області. [PERSON] на час смерті матері [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, виповнилося 61 роки і відповідно до статті 75 СК України, статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона вважається непрацездатною особою та має згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] є [PERSON] (позивач), який прийняв спадщину після її смерті, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.Відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині та, яка не прийняла спадщину після смерті матері. На виконання ухвали суду Городенківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 861/2006 (номер у Спадковому реєстрі 41363402), заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з якої вбачається, що спадщину прийняв спадкоємець за заповітом - позивач [PERSON] . 14.12.2006 державним нотаріусом Лонич Роману Дмитровичу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2223, на сертифікат серія РН № 233754 на право на земельну частку (пай), розміром 22,0 га, що належала померлій [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] : 1/2 частина даного житлового господарства належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, 1/2 частина успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак не оформлено документи про спадкування. При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Капріян С.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , нотаріус відмовила у зв`язку, що вищезазначений житловий будинок у органах БТІ не зареєстровано, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 161/02-31 від 17.02.2023. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] фактично став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , користується ними. Однак, через те, що житловий будинок у органах БТІ не зареєстровано, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанню їх відповідачем. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 563, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved