Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

11.04.2023 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні дитини. Заявник посилається на те, що він з 16.10.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , однак фактично проживають спільно з 2014 року. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що в його дружини від попереднього шлюбу є донька - [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний [PERSON] . Стверджує, що з 2015 року і до сьогоднішнього дня [PERSON] , [INFO] перебуває на його повному матеріальному утриманні, вихованні, та вважає його батьком. Враховуючи конкретні обставини, які викладені у заяві, заявник вказує, що в нього виникла необхідність у встановленні факту перебування на його утриманні дитини [PERSON] , що має для нього юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо захисту соціальних гарантій та представницьких інтересів дитини в соціальних службах. Заявник просить суд встановити факт перебування на його утриманні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 12.04.2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі пояснила, що [PERSON] дійсно утримує її доньку і навіть більше, у них хороші відносини як батька і доньки, а тому вона не заперечує проти встановлення факту утримання ним його доньки. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав нотаріально завірену заяву, згідно якої не заперечує проти встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] його доньки [PERSON] . Свідок, малолітня [PERSON] в присутності матері [PERSON] , усвідомлюючи обов`язок про необхідність давати правдиві показання суду пояснила, що вона знає [PERSON] , проживає з ним з трьох років, називає його татом, у них гарні відносини. Вказує, що [PERSON] виховує її, піклується, дбає про її майбутнє та забезпечує усім необхідним, а тому вона не заперечує проти встановлення факту перебування на утриманні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець, м. Заставна, Чернівецької області, що підтверджується паспортними даними. Згідно свідоцтва про шлюб від 16.10.2015 року [PERSON] з 16.10.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Під час шлюбу у сторін народилась дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис №1009 від 04.05.2016 року. Згідно свідоцтва про народження від 23.02.2010 серія [NUMBER] [PERSON] від попереднього шлюбу, який розірвано 17.07.2013 року, має малолітню дитину [PERSON] [INFO] , батьком дитини у свідоцтві зазначений [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї від 10.02.2023 року виданої головою правління ЖБК-57 О. Калиновським О., [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із чотирма особами, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту обстеження житлового-побутових умов служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 25.04.2023 року, за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що квартира складається із двох кімнат, ванної та кухні, наявні всі необхідні зручності, квартира чиста та прибрана. Для виховання розвитку та проживання дітей створено умови, діти проживають у окремій кімнаті облаштованій усім необхідним для навчання та відпочинку. За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Із нотаріально посвідченої заяви батька малолітньої дитини [PERSON] , вбачається, що останній підтверджує факт проживання його доньки у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , визнає, що [PERSON] утримує його доньку з 2015 року та не заперечує проти встановлення цього факту. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно п.5 ч.2 ст.293 та ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.315 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п.2 ч.1ст.315 ЦПК України,\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Приписами ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Встановлення факту перебування неповнолітньої [PERSON] на утриманні заявника, необхідно заявнику для захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №5\~від 31.03.1995р.\~«Про судову\~практику у\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює « право на суд », в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» ( Colder v. The United Kingdom), п. п. 28 - 36. Series A № 18 ). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення « спору судом ». Згідно ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав уразі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. П.1ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Враховуючи вищевикладене у суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів та з урахування позиції батьків дитини, які не заперечують проти знаходженні її на утриманні [PERSON] та думки самої малолітньої [PERSON] , суд вважає що заявником доведений факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню. \~\~

Outcome: approved