Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~03.11.2021 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача та просить стягнути з останнього матеріальну шкоду в сумі 40\~000 грн, моральну шкоду в сумі 300 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. В обґрунтування позову послалась на те, що 24 липня 2020 року біля 20-00 год. в м. Червонограді, Львівської області на пішохідній доріжці між стадіоном та Червоноградською загальноосвітньою школою 1-го ступеня № 11 неповнолітній [PERSON] , керуючи електровелосипедом на великій швидкості вчинив на неї наїзд, чим завдав їй тілесні ушкодження. Дане кримінальне правопорушення було внесено в ЄРДР за №12020140150000552 від 29.07.2020 та розпочато досудове розслідування за ст. 291 КК України. 30.12.2020 старший слідчий СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області виніс постанову, якою закрив дане кримінальне провадження на підставі ст.110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України , та направив матеріали даного кримінального провадження інспекторам сектору превенції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 127 КУпАП, а його батьків до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 08 липня 2021 року (справа №459/993/21, пров. № 3/459/553/2021 суддя Новосад М.Д.) суд постановив: « [PERSON] звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення провадження по справі закрити». Згідно лікарняного листа сер. АДФ № 8552662 вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Червоноградській ЦМЛ з 24 липня 2020 по 17 серпня 2020. Згідно даних медичної довідки Червоноградської ЦМЛ за № 6419/599 від 12.08.2020 р. внаслідок ДТП в я отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки та головки правої плечової кістки зі зміщенням. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, які діяли по ударному механізму з прикладанням сили, з наданням тілу прискорення, з послідуючим падінням тіла і ударом об тверде підлегле покриття дороги і по своєму характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості і вкладаються в час і місце пригоди, яка мала місце 24.07.2020 і характерні вищевказані тілесні ушкодження від наїзду велосипедиста на пішохода. У зв`язку із даним ДТП вона по даний час перебуває на лікуванні. Крім того, позивачка працює викладачем фортепіано. Вищевказані тілесні ушкодження в подальшому їй стануть перешкодою у її професійній діяльності, що пагубно вплине на її матеріальний стан так як мав місце закритий перелом хірургічної шийки та головки правої плечової кістки зі зміщенням. Окрім цього вважає, що крім матеріальних збитків, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті нанесення тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, що мала місце 24.07.2020. Тривале переживання фізичної болі від вищевказаних тілесних ушкоджень спричинило виникнення пригніченого стану. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім неї і члени її родини, що призвело до розладу стосунків. Розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, але відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести їй і її родині, та витрати, пов`язані з відновленням її психічного стану, відпочинком від усього що сталося із нею та членами її родини. Розмір її душевних страждань і страждань її родини вона оцінює в 300 000 (триста тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося їй перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою від 22.11.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання . 22.12.2021 представник відповідачів [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та судові витрати по розгляду справи стягнути із позивачки. В обґрунтування відзиву послався на таке, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30.12.2020, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12020140150000552 від 29.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 291 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях причетного до даної події велосипедиста складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України. Звертає увагу суду, що відносно неповнолітнього [PERSON] будь-яких протоколів, постанов щодо порушення правил ПДР ніхто не складав та до адміністративної відповідальності останній не притягався. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи та доказів наданих зі сторони позивачки не можливо встановити, які саме неправомірні дії були вчиненими зі сторони відповідачів, в т.ч. зі сторони неповнолітнього [PERSON] чи іншої особи, та чи такі дії є у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками події, окрім того неможливо встановити факт наявності події, оскільки будь-яких належних допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вини відповідачів матеріали справи не містять. Щодо моральної шкоди, звертає увагу суду, що розмір шкоди заявлений позивачкою є несправедливим та неспівмірним, і у разі задоволення позову призведе до безпідставного збагачення за рахунок відповідачів та не підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Окрім того, зазначає, що відносно [PERSON] складався протокол про адміністративне правопорушення від 30.03.2021р. за фактом нібито невиконання зі сторони останньої батьківських обов`язків. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 08.07.2021 провадження закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Окрім того, як вбачається з документів отриманих на адвокатський запит, працівників Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області притягнено до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з наявністю в діях останніх ознак дисциплінарного проступку під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , а саме протоколу від 30.03.2021. Відтак, просив в позові відмовити. 22.12.2021 представник відповідачів [PERSON] подав клопотання про витребування з Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, що знаходиться за адресою: вул. СВ. Володимира, 8а, м. Червоноград, Львівська область, матеріалів кримінального провадження №12020140150000552 від 29.07.2020 для огляду в судовому засіданні. 19.04.2022 представник відповідачів подав клопотання про призначення судово автотехнічної експертизи з метою спростування обставин, що зазначені у позові. 26.04.2022 ухвалою суду клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи було задоволено. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. 29.08.2022 провадження у даній цивільній справі було поновлено у зв`язку з надходженням клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення призначеної експертизи. Підготовче засідання призначено на 16.09.2022. Ухвалою від 28.09.2022 клопотання експерта Стабровського О. І. про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, уточнення питань, поставлених на вирішення експерту, було задоволено, витребувано матеріали кримінального провадження, матеріали направлено для проведення експертизи, а провадження у справі зупинено. 13.01.2023 експертом на адресу суду було направлено повідомлення про неможливість надання висновку судової автотехнічної експертизи у зв`язку з недостатністю вихідних даних для проведення такої експертизи, а також, у зв`язку з тим, що розбіжності, які містять матеріали кримінального провадження Ухвалою від 13.01.2023 провадження у цій цивільній справі було поновлено. 20.02.2023 представник відповідачів [PERSON] подав до суду додаткові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та судові витрати по розгляду справи стягнути із позивачки. В обґрунтування послався на те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою в безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12 серпня 2019 року у справі №200/12000/15-ц та постанові від 31 січня 2020 року у справі №718/2239/16-ц. Вказує, що позивачем не наведено достатніх доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідачів відповідальності за шкоду, що завдана внаслідок ДТП у вищевказаному розмірі. Зазначив, що системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що у випадках, коли передбачені ст. 124 КУпАП чи ст. 286 КК України суспільно-небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома і більше водіями транспортних засобів, суд повинен з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було порушення зазначених правил одним водієм причиною їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Тому, враховуючи вищенаведене, а також відсутності в сукупності іншої доказової бази суд, без проведення експертного дослідження автотехнічної експертизи, самостійно позбавлений права визначити ступінь вини кожного з учасників ДТП та покласти на будь-кого матеріальну відповідальність. Крім цього, представник вказував на протиріччя в наявних доказах, а саме: протоколу огляду місця події від 29.07.2020, план - схеми та фототаблиці. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 20.02.2023 підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2023. 28.03.2023 учасники у судове засідання не з`явились. Позивачка та її представник подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідачів подав клопотання, у якому просить проводити розгляд справи на підставі наявних документів. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 25 квітня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 28.03.2023, датою ухвалення даного рішення є саме 25 квітня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.07.2020 позивачка звернулася до Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області з заявою наступного змісту: 24.07.2020 близько 20:00 год. у м. Червонограді Львівської області на пішохідній доріжці між стадіоном та Червоноградською загальноосвітньою школою 1-го ступеня №11 на неї на великій швидкості наїхав велосипедист, чим завдав їй тілесних ушкоджень. У зв`язку із вищевказаною ДТП її швидка медична допомога доправила в КП «ЦМЛ ЧМР», де вона станом на 28.07.2020 перебувала в травматологічному відділенні. Зазначила, що по даному факту був викликаний наряд поліції. Працівники поліції зафіксували дану подію та відібрали у велосипедиста пояснення. Зазначила, що у зв`язку із шоковим станом не написала заяви в поліцію про дане кримінальне правопорушення. Дані відомості встановлені судом із оглянутих матеріалів кримінального провадження та із заяви позивачки від 28.07.2020 на аркуші №2 матеріалів кримінального провадження. За даним фактом 29.07.2020 Червоноградським РВП ГУ НП у Львівській області, були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, що встановлено судом з копії витягу з ЄРДР №12020140150000552 від 28.07.2020 (а. с. 42). Із медичної карти стаціонарного хворого №6419 [PERSON] видно, що у день події 24.07.2020 вона була госпіталізована в травматологічне відділення з діагнозом перелом шийки правого плеча, садни обох ліктьових суглобів, дата виписки 17.08.2020 (а. с. 13-23). Згідно з іншими медичними довідками КП «ЦМЛ ЧМР» позивачка знаходилась на лікуванні з діагнозом: закритий перелом хірургічної шийки та головки правої плечової кістки зі зміщенням. Травма внаслідок ДТП (а. с. 11-12). У відповідності до висновку експерта №94/2020 від 26.08.2020 у гр. [PERSON] , 1964 року народження, згідно медичної документації та даних огляду виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки, саден на правому та лівому ліктях, крововиливу в лівій поперековій ділянці, на правому стегні, плями на шкірі в лівій поперековій ділянці, яка є слідом загоєного садна. Вказані тілесні ушкодження утворились від контакту з тупими предметами, могли виникнути 24 липня 2020 року внаслідок наїзду велосипедом та відносяться: перелом - до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, крововиливи і садна до легкого тілесного ушкодження (а. с. 9-10). Відповідно до постанови від 30.09.2020, яка міститься в оглянутих судом матеріалах кримінального провадження, дане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12020140150000552 від 29.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України було закрите у зв`язку з відсутністю в діях причетного до даної події велосипедиста складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, у зв`язку з тим, що заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень виключає застосування ст. 291 КК України, а також те, що на момент вчинення даного правопорушення [PERSON] не виповнилося 16 років, а тому він не є суб`єктом даного злочину. В постанові зазначено, що в діях велосипедиста наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.127 КУпАП, а в діях його батьків можуть мати ознаки лише адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП. (аркуш справи 46 у матеріалах кримінального провадження) Ухвалою слідчого судді від 03.11.2020 була задоволена скарга [PERSON] на постанову заступника начальника СВ Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області Антонюка О.В. від 30.09.2020 про закриття кримінального провадження, дану постанову про закриття кримінального провадження було скасовано (аркуш справи кримінального провадження 59-63). Постановою від 30.12.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12020140150000552 від 29.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю в діях причетного до даної події велосипедиста складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України у зв`язку з тим, що заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень виключає застосування ст. 291 КК України, а також через те, що на момент вчинення даного правопорушення [PERSON] не виповнилося 16 років, а тому він не є суб`єктом даного злочину. В постанові зазначено, що в діях [PERSON] наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.127 КУпАП, а в діях його батьків можуть мати ознаки лише адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП. (а. с. 43-44). Судом встановлено, що будь-яких рішень, постанов, вироків про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності відповідача [PERSON] за фактом вчинення вказаного діяння матеріали даної цивільної справи та матеріали кримінального провадження не містять. Відомості про те, що наїзд на позивачку вчинив можливо відповідач [PERSON] можливо встановити лише з протоколу допиту свідка [PERSON] , який є представником Червоноградського РВП ГУ НП та в день події здійснював виїзд на місце події, де ним було попередньо встановлено відомості, щодо причетності [PERSON] до даної події. Окрім цього, в матеріалах справи міститься копія постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 08.07.2021 про звільнення [PERSON] від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по даній справі (а.с.45). З матеріалів позовної заяви, а також з копії заяви позивачки до Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області від 07.04.2021 (де остання просила взяти таку заяву до уваги в поновленій кримінальній справі) судом встановлено, що 24.07.2020 близько 20:00 год., позивачка поверталася з продуктового магазину, рухалася по пішохідній доріжці, розміщеній між стадіоном та Червоноградською загальноосвітньою школою №11 та [ADDRESS] . Позивачка рухалася пішою ходою, прямолінійно, в повільному темпі, приблизно по її середині, ближче до лівого краю, і раптово відчула удар страшної сили в ліве плече ззаду, від чого впала на дорогу на асфальт. Впавши, позивачка побачила, як повз неї пролетів елекроровер, обладнаний електродвигуном. Водій зупинився за 10-20 метрів після наїзду і спитав, чи не треба жінці грошей, але допомоги не надав. Після чого подзвонив своїй маті і повідомив, що збив жінку. Після цього позивачка спитала його ім`я та адресу. Невідомий представився [PERSON] , та зазначив, що проживає по [ADDRESS] . Позивачці допомагали підвестися перехожі. Позивачка викликала швидку та поліцію. Коли позивачка вже була в приймальні лікарні, туди приїхав батько з сином (який наїхав на неї) та представники поліції. В результаті отриманих травм позивачка лікувалася 186 днів, перенесла дві операції. Зазначає, що за час лікування матеріальної допомоги ні винуватець ні його батьки не надавали, але обіцяли надати. За час перебування у лікарні мати, батько та неповнолітній навідували позивачку у лікарні та спільно просили пробачення. Позивачка зазначила, що мати велосипедиста заплатила за пластину 10\~900 грн офіційно, решту до 3-х тисяч гривень оплатили за медичні матеріали (а. с. 46-47). Позивачка також додала до матеріалів справи копії медичних документів та довідок, якими підтверджує факти звернення до медичних закладів з приводу лікування у медичних закладах отриманих травм внаслідок даної події (а. с. 11-23). До матеріалів\~справи позивачкою\~була долучена\~велика кількість\~фіскальних чеків,\~про оплату\~медичних засобів\~та препаратів,\~якими вона\~підтверджує необхідність\~відшкодування їй\~матеріальної шкоди,\~ яку\~належить стягнути\~з відповідачів\~(а.\~с.\~24-37). Як встановлено судом із копії рахунку на оплату №1755 від 28.07.2020, [PERSON] здійснила покупку набору металоконструкцій для остеосинтезу проксимальної частини плечової кістки (а. с. 52,53). З повідомлення\~експерта від\~21.12.2022\~№531/22\~про неможливість\~надання висновку\~авто технічної\~експертизи судом\~встановлено,\~що неможливість\~надання такого\~висновку зумовлена\~тим,\~що між\~наданими експерту\~матеріалами цивільної\~справи,\~матеріалами кримінального\~провадження,\~внесеного до\~ЄРДР за\~№12020140150000552\~від 29.07.2020\~та поясненнями\~позивачки є\~розбіжності,\~які не\~можуть бути\~вирішені експертним\~шляхом.\~Окрім того,\~вказано на\~конкретні мотиви,\~зокрема про\~те,\~що з\~фото,\~доданих до\~протоколу огляду\~місця події\~вбачається,\~що дане\~ДТП сталося\~на ділянці\~дороги,\~яка складається\~з проїзної\~частини дороги,\~справа та\~зліва обмеженої\~бордюрами та\~пішохідними тротуарами.\~В поясненні\~потерпілої [PERSON] \~вона вказує\~(аркуш\~кримінального провадження\~64),\~що рухалась\~по пішохідній\~доріжці.\~Окрім того,\~в поясненні\~потерпілої [PERSON] \~вона,\~що рухалась\~прямолінійно пішою\~ходою.\~В скарзі\~на постанову\~слідчого про\~закриття кримінального\~провадження від\~300.12.2020\~року (аркуш\~кримінального провадження\~90),\~зазначається,\~що [PERSON] ,\~йдучи по\~пішохідній доріжці,\~вибігла на\~проїзну частину\~дороги та\~зіткнулась з\~велосипедом.\~Експерт зазначив,\~що вказані\~розбіжності не\~можуть бути\~вирішенні експертним\~шляхом,\~а також\~зазначив,\~що з наявних матеріалів цивільної та кримінальної справи також неможливо визначити механізм взаємного контактування велосипеда та пішохода (а. с. 208-211). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачка звернулася з цим позовом для захисту своїх прав, які, як вона вважає, були порушені відповідачем внаслідок вчинення ним дій, що призвели до отримання тілесних ушкоджень. Загальні положення відшкодування шкоди, визначені Главою 82 ЦК України. Зокрема частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2 ст. 1066 ЦК України передбачено, що \~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № № 281/618/15-ц колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Верховний Суд зазначає, що зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний висновок міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», де зазначено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Разом з цим, у постанові Верховного суду від 28.10.2019 у справі № 554/1583/16-ц Верховний Суд прийшов висновку про те, що аналіз норми статті 1166 ЦК України з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Окрім цього, у вже згаданій постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» зазначено, що коли заподіяння майнової шкоди було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки відповідальність настає незалежно від наявності вини. Слід зазначити, що у позовній заяві позивачка посилалася на норми, які регулюють відповідальність за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки та вважала, що у даному конкретному випадку шкода має бути відшкодована незалежно від доведення вини. Згідно ч. 1,2 ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1.10 ПДР України, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін стосується тракторів, самохідних машин і механізмів (крім транспортних засобів, робочий об`єм двигуна яких не перевищує 50 см3), а також тролейбусів та транспортних засобів з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Відповідно до п. 1.10 ПДР України, велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду 10.01.2019 у справі № 350/1425/17 судом встановлено, що велосипед не вважається джерелом підвищеної небезпеки, оскільки цей транспортний засіб не мав двигуна, а рухався внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому. Отже, його експлуатація є повністю контрольованою, а ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди тощо. Відтак, велосипед не вважається джерелом підвищеної небезпеки. Варто зазначити, що у своїй заяві від 07.04.2021 позивачка згадувала про те, що велосипед, яким був здійснений наїзд на неї був обладнаний електродвигуном. Проаналізувавши матеріали даної цивільної справи та кримінального провадження, судом встановлено, що зміст такої заяви від 07.04.2021 не в повній мірі відповідає змісту первинно поданої позивачкою заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.07.2020, оскільки містить додаткові дані, зокрема про електровелосипед та електродвигун. Разом з цим, ні матеріалами даної цивільної справи, ні матеріалами кримінального провадження, оглянутого судом, не підтверджується такий факт. Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ушкодження позивачка отримала від наїзду на неї саме електровелосипеда. Відтак, встановивши, що у даних правовідносинах відсутня дія джерела підвищеної небезпеки, суд вважає, що питання про відшкодування шкоди необхідно вирішувати у залежності від доведеності вини завдавача шкоди. Згідно ст.62\~Конституції України\~особа\~вважається невинуватою\~у вчиненні\~злочину і\~не може\~бути піддана\~кримінальному покаранню,\~доки її\~вину не\~буде доведено\~в законному\~порядку і\~встановлено обвинувальним\~вироком суду. Ніхто\~не зобов`язаний\~доводити свою\~невинуватість у\~вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 234/16272/15-ц\~міститься положення, що суди мають врахувати, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов,\~суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Верховний Суд вказав, що\~постанова суду про відсутність в діях водія складу відповідного адміністративного правопорушення звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Як було встановлено судом, будь-які рішення (постанови, вироки) стосовно вини відповідачів у матеріалах даної цивільної справи та кримінального провадження відсутні. Відтак, всі докази, надані позивачкою на підтвердження факту проходження лікування нею травм, отриманих внаслідок даної події, здійснені нею витрати на медичні та лікарські препарати не доводять вини відповідачів, зокрема [PERSON] у вчиненні вищевказаного правопорушення. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. На підставі вищезгаданих норм права, не маючи належних доказів вини відповідачів у завданні ушкоджень позивачці, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, за недоведеністю. При цьому, не підлягає до задоволення і інша похідна вимога про стягнення моральної шкоди, заявлена позивачкою в позовній заяві, оскільки така випливає із основної вимоги, у задоволенні якої відмовлено. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Отже, враховуючи вищевикладене, судом не встановлено, а позивачкою не доведено, що ДТП стало результатом винних дій відповідача [PERSON] чи його батьків, а також причинного зв`язку між подією та наслідком, а відтак, у світлі норм ч.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, у суду відсутні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди із відповідачів, в силу того, що їх вина не доведена. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту завдання відповідачами моральної та майнової шкоди позивачці, а відтак у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної в результаті ДТП слід відмовити у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки при поданні позову, позивачка була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід віднести за рахунок держави. Оскільки, в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, відповідно і вимога позивачки про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає до задоволення. Разом з тим, представник відповідачів у своєму відзиві зазначав, що у зв`язку із розглядом справи відповідачі очікують понести витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 15\~000 грн докази чого будуть надані суду в подальшому. Станом на дату ухвалення рішення таких клопотань до суду не надходило.

Outcome: approved