Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суді зі позовом до відповідача, [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмір частини усіх видів заробітку, одна не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю. В обґрунтування позову зазначає, що вона із відповідачем перебувала у шлюбі , який розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає разом із нею. Відповідач в утриманні сина участі не приймає, внаслідок чого вона вимушена звертатися про стягнення аліментів у судовому порядку. Також просить визначити місце проживання сина із нею, враховуючи, що вона про нього піклується, створює усі необхідні умови та син після розлучення проживає разом із нею. Відповідач - у поданому відзиві та представник у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що постійно сплачує кошти позивачці на утримання сина. Він є інвалідом 3 групи, потребує постійного лікування, також з урахуванням комунальних послуг які він повинен сплачувати, аліменти на утримання сина в розмірі 1/7 частина від його доходу та не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку буде достатньо. Крім того, зазначив, що у нього більш кращі умови для проживання його сина, ніж у позивачки. 3-я особа - служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у поданих поясненнях підтримав заявлені вимоги та просив розглядати справи за його відсутності. Також надав висновок органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору. Суд заслухавши пояснення позивача, представників сторін, думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити , з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 16.09.2011р., який був розірваний заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.07.2018 року. Від спільного подруженого життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (копію додаю). Син [PERSON] проживає разом із матір`ю, що сторонами не оспорюється. 18.12.2020р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] , після одруження змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 4079. Відповідно довідки № 01-22/155 від 01.04.2021р., виданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 464 комбінаторного типу Харківської міської ради, [PERSON] відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 464 комбінаторного типу Харківської міської ради з 01 вересня 2020р., станом на дату падання довідки 01.04.2021р. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дитину встановлюється кожен рік ЗУ «Про бюджет» Відповідач зареєстрований як приватний підприємець, є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, інших утриманців не має. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Саме вказаний розмір аліментів забезпечить гармонійний розвиток дитини. Доказів того, що позивач потребує постійного медикаментозного лікування, внаслідок його захворювань суду не надано. Надані чеки свідчать про придбання ліків у квітні та травні. При цьому, судом не встановлено призначення лікарем відповідачу придбаних ним ліків, враховуючи неможливість прочитати консультативний висновок від 27.01.2021р. За наданих квитанцій вбачається, що відповідач здійснював перерахування позивачці коштів на утримання сина, однак вказані виплати не носили щомісячних відрахування. Кошти сплачені позивачем після звернення позивачки із даним позовом у суд в сумі 3900 грн. підлягають зарахуванню в рахунок стягнутих аліментів. За наданим висновком органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору №390 від 23.06.2021р.. в інтересах дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до акта обстеження умов проживання від 15.06.2021р. за адресою: [ADDRESS] , встановлено що квартира складається із 3 кімнат, у дитини окрема кімната в які знаходиться ліжко, шафа для одягу, комод стіл для навчання. Дитина забезпечена необхідними предметами одягу, взуттям. За трудовим договором від 08.06.2021р. позивачка працює продавцем-консультантом, її заробітна платня складає 6000 грн. Згідно заповіту від 15.09.2021р. [PERSON] заповіла позивачці квартиру [ADDRESS] . Під час судового розгляду була опитана дитина - [PERSON] , який повідомив суду, що проживає разом із мамою - [PERSON] чоловіком на ім`я [PERSON] , якого під час опитування називав батьком. Також [PERSON] повідомив, що у нього ще є батько - [PERSON] , який проживає окремо, він у нього буває, однак своїм домом вважає кв. [ADDRESS] , бажає проживати із мамою , оскільки вдома краще. Крім того, зазначив, що навчається у першому класі, відвідує заняття з малювання та бойових мистецтв (тхекванто). Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved