Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

03.03.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю адвоката Бойченка Дениса Олександровича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1001530802201 від 22.01.2020 року у розмірі 103041,96 грн., з яких 63366,21 грн. - заборгованості за кредитом, 15,15 грн. - заборгованості за процентами та 39660,60 грн. - заборгованості за комісією, а також судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач на підставі власно підписаної заяви приєднався до договору банківського обслуговування у позивача з метою отримання кредиту у розмірі 70000,00 грн. на 36 місяців з розміром процентів 0,01% річних. Кошти відповідач отримав, однак їх банку не повернув у визначений сторонами строк 22.01.2023 року, що і стало підставою для подання позовної заяви до суду. Позивач у досудовому порядку повідомив позивача про необхідність повернення кредитних коштів, однак через відсутність будь-яких дій з боку відповідача вимушений був звернутися до суду із даною позовною заявою. Окремо в позовній заяві було зазначено, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача, підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою судді від 27.03.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, визначено дату судового засідання та здійснений виклик учасників провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву, питання подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до першого судового засідання (а.с.29). 11.04.2023 року засобами поштового зв`язку від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про підтримку заявлених позовних вимог та прохання розглянути справу за відсутності представника позивача (а.с.40-44). Ухвалою суду від 17.04.2023 року розгляд справи відкладено через першу неявку без поважних причин належним чином повідомленого відповідача, встановлено відсутність відзиву з боку відповідача (а.с.45). У судове засідання сторони не прибули. 25.04.2023 року від представниці позивача засобами електронної пошти з відповідним кваліфікованим підписом, а 02.05.2023 року засобами поштового зв`язку, надійшла заява, в якій представниця позивача просила слухати справу за відсутності позивача та його представника, підтримала позовні вимоги (а.с.51-57). Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.49-50), причини неявки суду не повідомив, клопотань для вирішення складом суду не подавав. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідача без поважних причин та відсутність відзиву по даній справі, що дозволяє суду розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів Тому суд у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 22.01.2022 року відповідач підписав заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування у позивача №1001530802201, за умовами якої відповідач прийняв публічну пропозицію акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua, з урахуванням умов надання всіх послуг (а.с.6). Відповідно до умов вказаного договору АТ «ПУМБ» надав позичальнику [PERSON] споживчий кредит на загальну суму 70000,00 грн. на строк 36 місяців до 22.01.2023 року, розмір процентної ставки - 0,01 %, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99 %. Цільове призначення кредиту: загальні споживчі цілі. Повернення споживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом разом із комісіями здійснюється за ануїтетною (рівними платежами) схемою. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві № 1001101494801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата платежу до 22 числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу становить 4737,74 грн щомісячно, окрім останнього місяця, коли сума платежу становить 4737,71 грн., в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2793,00 грн. щомісяця. На виконання умов укладеного договору банк відповідно до платіжної інструкції № TR.40476146.35995.8810 від 22.01.2020 року видав кредитні кошти відповідачу в обумовленій сумі у розмірі 70000,00 грн. (а.с.17). Позивачем надана публічна пропозиція АТ «ПУМБ», затверджена рішенням правління позивача №760 від 11.06.2019 року на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не містить підпису відповідача (а.с.7-13). З наданої банком виписки з рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконував не належним чином, а саме сплачував відповідні платежі до 23.08.2020 року, після чого жодних платежів на користь позивача не здійснював з усіх передбачених платежів (а.с.20-22), у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку позивач бажає стягнути з відповідача. Суд погоджується зі заявленими вимогами позивача в частині заявлених вимог щодо суми кредиту, який підлягає стягненню та процентів за його користування у сумах 63366,21 грн. та 15,17 грн. відповідно, оскільки вказані вимоги прямо виплавають із отриманого відповідачем кредиту у позивача, визначені у його заяві на отримання кредиту як обов`язкові платежі, а тому вимоги в цій частині є доведеними. Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). В той же час суд вважає, що позивач не довів свого права на отримання відповідних комісій з відповідача по договору від 22.01.2020 року, оскільки питання оплати комісій визначено у публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка фактично не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки суду не доведено що саме цю складову договору 22.01.2022 року відповідач підписав чи ознайомився з нею. У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики, крім заяви відповідача №1001530802201, відсутні ознаки накладення цифрового чи фізичного підпису чи будь-яких інших ознак підпису, які б фіксували дату ознайомлення і погодження позичальника, який є відповідачем у справі, із запропонованими у цьому документі умовами кредитування. У самій вищевказаній заяві у п.4 дійсно передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %, що деталізовано у графіку платежів, де занчена конкретна сума у розмірі 2793,00 грн щомісяця, однак розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту відповідачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважав нікчемними, а тому нарахована заборгованість за простроченою комісією в сумі 39660,60 грн не підлягає стягненню з відповідача. Більш того, сплачена відповідачем та яка підтверджена позивачем у розрахунку заборгованості за комісією (а.с.21-22) комісія у розмірі 25137,00 грн. (9 платежів у період з 23.02.2020 року до 23.07.2020 року (дві 23.06.2023 року та двічі 23.07.2023 року) повинна бути не просто погашена, а врахована у залік заборгованості за кредитом, що відповідає наслідкам визнання правочину нікчемним. Таким чином, розмір дійсної заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача становить 38229,21 грн. (63366,21 грн. - 25137,00 грн.), а також 15,17 грн. прострочених процентів за користування кредитом, а загалом 38244,38 грн. із первинно заявлених позивачем до стягнення 103041,96 грн. Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки передбачені вище застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (стаття 236 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 38244,38 грн. із первинно заявлених позивачем до стягнення 103041,96 грн., що становить 37% від 100%, то із сплаченого позивачем судового збору як заявленої вимоги про відшкодування судових витрат при зверненні до суду з відповідача слід стягнути лише 993,08 грн., а іншу суму покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial