Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із Держави України в особі Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 6 000 000, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку із порушенням органами державної влади - Сокальським районним судом Львівської області, Апеляційний судом Львівської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Львівським апеляційним судом, Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду шляхом постановлення ухвал по справі №2-1394/11, в результаті чого Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича було позбавлено доступу до правосуддя та грубо порушено конституції права, чим було завдано йому матеріальної шкоди, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів (а.с. 30-31). Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адреси сторін, крім того відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 32-34). 24.02.2023 року від відповідача 1 Міністерства юстиції України надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що до компетенції Міністерства юстиції України не входять питання, пов`язані із організацією діяльності судової системи України, Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями здійснювати нагляд за діяльністю судді при відправленні ним правосуддя, оскільки це забороняється законом. А, отже, відсутні обставини, які б давали підстави для висновку про допущення Міністерством юстиції України протиправної діяльності стосовно позивача. Також вказано, що позивачем не доведено належними доказами протиправність (незаконність) поведінки Міністерства юстиції України по відношенню до позивача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач не надає доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України, не наводить конкретної норми закону, яку, на його переконання, порушив відповідач. Щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, то вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем на надано доказів про завдання йому будь-якої шкоди, а, отже, вказана вимога є безпідставною та необґрунтованою (а.с. 44-72). 28.02.2023 року надійшла відповідь на відзив відповідача 1, у якому зазначено, що обов`язок спростування вини покладається на заподіювача шкоди, а не на позивача (а.с. 73-83). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 14.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 92). 25.04.2023 року від відповідача 2 Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність протиправної поведінки, розмір завданих збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а посилання позивача на необхідність застосування статтей 1173, 1174 ЦК України, які не потребують доведення вини, є безпідставними. Також необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000, 00 грн, не зрозуміло із яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі (а.с. 108-117). У судове засідання позивач не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 40-41). Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність учасників судового процесу, суд виходить із наступного. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України). Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання сторонам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed