Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

\~3\~січня 2023\~року,\~представник ТОВ\~«Консалт Солюшенс»,\~звернувся до\~Малиновського райсуду\~ м.\~Одеси з\~даним позовом,\~в якому,\~просив суд,\~стягнути з\~відповідачки на\~свою користь 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 17202,80 дол. США (еквівалент 629082,31 грн. за курсом НБУ) та судовий збір 9436,23 грн., посилаючись на невиконання відповідачкою заочного рішення Комінтернівського райсуду Одеської області від 26.11.2014 р., яким був задоволений позов ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу іпотечного майна в управління банку, надання права на отримання документів, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01.04.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 714, а саме: земельну ділянку площею 0,10 га. розташовану за адресою: Одеська обл., Комінтернівський район, територія Фонтанської сільради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер 5122786400:01:001:1816, з цільовим призначенням для ведення садівництва, та земельну ділянку площею 0,10 га. розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер 5122786400:01:001:1819, з цільовим призначенням для ведення садівництва, шляхом надання ПАТ «Комерційний банк «Надра» права на укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки, що встановлена іпотечним договором від 01.04.2008 р. у розмірі 1064200 грн., або за будь-якою іншою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час укладення правочину щодо відчуження вказаного предмету іпотеки. Крім цього, вказаним судовим рішенням встановлено, що через неналежне виконання [PERSON] своїх зобов?язань перед ПАТ «КБ «НАДРА» передбачених умовами кредитного договору № 05/04/2008/840-К/406 від 01.04.2008 р., загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачами станом на 25.02.2014 р. складає 380794,62 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.02.2014 року становить 3441507,53 грн. Таким чином, рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 26.11.2014 р. у справі № 504/829/14-ц вирішено направити кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 05/04/2008/840-К/406 від 01.04.2008 р. перед ПАТ «КБ «НАДРА» у розмірі 380794,62 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.02.2014 року становить 3441507,53 грн. 27.10.2021 року ухвалою Комінтернівського райсуду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі № 504/829/14ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та замінено сторону стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі № 504/829/14-ц на п підставі договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125, за умовами якого, банк відступив новому кредитору ТОВ «Консалт Солюшенс» належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору права вимоги, а новий кредитор сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Так як в період з 26.11.2014 р. (дата прийняття рішення) до моменту звернення з цією позовною заявою до суду, відповідачка безпідставно користується коштами у розмірі 380794,62 дол. США, що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачам, у останніх, як у правонаступників ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 31.01.2023 р. вказані матеріали цивільної справи були направлені за підсудністю до Овідіопольського райсуду Одеської області, у зв?язку з реєстрацію місця проживання відповідачки на території юрисдикції вказаного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.03.2023 р. розподілені в провадження судді Гандзій Д.М., ухвалою якого від 17.03.2023 р. прийняті до свого провадження з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30-37). Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надіславши на електронну адресу (скриньку) Овідіопольського райсуду Одеської області клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 5 ст. 279, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 42). У визначений ухвалою суду від 17.03.2023 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачка відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надала, хоча вказані матеріали позову та ухвалу суду у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за останньою відомою судові адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованого у встановленому Законом порядку, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29,40,41). На підставі ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач не подав відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає положенням ст. 191 ч. 2, ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З матеріалів позову вбачається, що 01.04.2008 р. між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05/04/2008/840-К/406, за змістом п. 1.1, 1.4 якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 193914 дол. США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, строком до 31 березня 2028 року. З метою забезпечення вищевказаного договору між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 01.04.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 714. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни у статут Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», відповідно до яких найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». Через невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором № 05/04/2008/840-К/406 від 01.04.2008 р. утворилась значна заборгованість, у зв`язку з чим ПАТ «КБ «НАДРА» було вимушене звернутись до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав. Заочним рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 26.11.2014 р. був задоволений позов ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу іпотечного майна в управління банку, надання права на отримання документів, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 01.04.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 714, а саме: земельну ділянку площею 0,10 га. розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер 5122786400:01:001:1816, з цільовим призначенням для ведення садівництва, та земельну ділянку площею 0,10 га. розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер 5122786400:01:001:1819, з цільовим призначенням для ведення садівництва, шляхом надання ПАТ «Комерційний банк «Надра» права на укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки, що встановлена іпотечним договором від 01.04.2008 р. у розмірі 1064200 грн., або за будь-якою іншою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час укладення правочину щодо відчуження вказаного предмету іпотеки (а.с. 9-12). Вказаним рішенням встановлено, що через неналежне виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов?язань перед ПАТ «КБ «Надра» передбачених умовами кредитного договору № 05/04/2008/840-К/406 від 01.04.2008 р., загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачами станом на 25.02.2014 р. складає 380794,62 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.02.2014 року становить 3441507,53 грн. Отже, рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 26.11.2014 р. у справі № 504/829/14-ц вирішено направити кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 05/04/2008/840-К/406 від 01.04.2008 р. перед ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 380794,62 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.02.2014 року становить 3441507,53 грн. Як випливає з позову, з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.08.2021 р. вбачається, що за виконавчим листом № 504/829/14-ц, виданим Комінтернівським районним судом Одеської області 08.06.2017 р. та 31.07.2017 р. державними виконавцями Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим) (а.с. 13). До постановлення рішення Конституційного Суду України № 3-368/2018 (5259/18) від 15 травня 2019 про визнання положень частини другої статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вищезазначена норма яка містила умову обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення покладала на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що свою чергу не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що ПАТ «КБ «НАДРА» було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за рішенням Комінтернівського райсуду Одеської області від 26.11.2014 р. у справі № 504/829/14-ц - заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 05/04/2008/840-К/406 від 01.04.2008 р. перед ПАТ «КБ «НАДРА» у розмірі 380794,62 дол. США не змінилась. Так, 24.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та позивачами ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125, за змістом п.п. 1,4 якого, банк відступив новому кредитору належні банку, а овий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору (боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом «основні договори», надалі за текстом права вимоги, а новий кредитор сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 14-17). За змістом пункту 165 додатку № 1 до договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором № 05/042008/840-К/406 від 01.04.2008 р., іпотечним договором від 01.04.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Безуля О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 714, договором поруки б/н від 01.04.2008 р. та договором поруки б/н від 01.04.2008 р. (а.с. 18-19). ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «НАДРА» кошти в порядку пункту 4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 8868842,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 94 від 22.04.2020 року (а.с. 20). ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 1239, реєстраційний номер [NUMBER] , виданого 29.08.2019 р. та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019 р. (а.с. 21-22). 27.10.2021 р. ухвалою Комінтернівського райсуду Одеської області заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у справі № 504/829/14ц за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та замінено сторону стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі № 504/829/14-ц на п підставі договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125, за умовами якого, банк відступив новому кредитору ТОВ «Консалт Солюшенс» належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору права вимоги, а новий кредитор сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 23). Так як в період з 26.11.2014 р. (дата прийняття рішення) до моменту звернення з цією позовною заявою до суду, відповідачка безпідставно користується коштами у розмірі 380794,62 дол. США, що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачам, у останніх, як у правонаступників ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Таким чином строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану. Відповідно до Указу Президента України N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв?язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей правовий режим зберігається і до дня подачі цього позову. Враховуючи зазначене, позивачі здійснили розрахунок заборгованості за період з 23.08.2020 р. до 23.02.2022 р. (а.с. 6). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов?язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов?язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У Постанові від 18.01.2021 р. (справа №120/935/19-а) Верховний Суд констатував, що датою зміни валюти зобов?язання за кредитом, отриманим позивачем за кредитним договором, є дата підписання між кредитором та позивачем додаткового до кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватись в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ на день сплати. З цією ж позицією погодилась Велика Палата Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 826/954/17. Згідно ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Чинене законодавство не містить такої підстави припинення чи зміни грошового зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Отже, законодавство та судова практика пов`язує момент зміни валюти виконання основного зобов`язання виключно з укладенням сторонами договору позики правочину, відповідно до якого сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п?ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, і за її межами. За змістом статей 524,533-535,625 ЦК України - грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з Правовою Позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11\~квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/73469624). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції ЦК України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у ст. 625 ЦК України - визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) (режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/74838873), а також у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/4878/16-ц (провадження № 61-1625св18) (режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/79543643). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц, а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, на будь-яке грошове зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України в тому числі і на зобов`язання щодо виконання рішення суду майнового характеру. Аналогічні висновки підтверджені Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17. Відповідачка має невиконане грошове зобов`язання перед позивачами, що підтверджується невикоонаним вищевказаним заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.11.2014 р. З огляду на те, що відповідачка порушила грошове зобов`язання, а тому у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року\~у справі «Парафія\~греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні\~проти Франції», заява № 17862/91,\~§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.\~проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові\~від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про стягнення з відповідачки на користь позивачів 3% річних з підстав, описаних вище. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів належить стягнути судовий збір у розмірі 9436,23 грн., підтверджений документально (а.с. 24).

Outcome: approved