Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] знаходиться у Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, з вересня 2022 року. Мати дитиною не цікавиться, вихованням не займається, відвідувати дитину відмовляється. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд даної справи проводити за її відсутністю та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Як встановлено судом, з 09 вересня 2022 року на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, перебуває [PERSON] , [INFO] . Згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 26 серпня 2022 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , відомості про батька дитини внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Згідно акту від 21 липня 2022 року органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] (біля будинку) було знайдено малолітню дитину (дівчинку) 1,5 місяці від народження, яку доставлено до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1». Органами національної поліції було знайдено матір дитини, [PERSON] , яка надала свідоцтво про народження [PERSON] та повідомила, що орендує квартиру [ADDRESS] . Пояснень щодо залишення дитини за місцем виявлення не надала. 09 вересня 2022 року [PERSON] було поставлено на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Згідно з актом про факт передачі дитини від 08.08.2022 року [PERSON] передана до Київського міського центру соціальної підтримки дітей та сім`ї Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За весь період перебування дитини в установі її ніхто не відвідував та не цікавився подальшою долею. При цьому, [PERSON] неодноразово запрошували до Служби у справах дітей, однак жодного разу вона не з`явилася та на сьогодні зв`язок з нею втрачено. 14 листопада 2022 року до служби звернулася [PERSON] (тітка малолітньої дитини) щодо влаштування [PERSON] у свою родину з наміром подальшої опіки або усиновлення. [PERSON] повідомила службу, що її сестра [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, не виявляє бажання спілкуватися, не проживає тривалий час за адресою реєстрації, змінила номер телефону, не цікавиться долею своєї доньки, місце проживання її не відоме. Крім того, остання не працює, зловживає спиртними напоями, не виконує батьківські обов`язки. Згідно з наказом служби від 15.11.2022 року № 201 «про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] », малолітня дитина [INFO] тимчасово влаштована в родину [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Дарницької РДА у м. Києві від 07 лютого 2023 року №101-1106/02 (протокол від 12.01.2023 року № 1), орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Викладені факти свідчать, що відповідач цілком самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку дитини, нехтує потребами дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї постанови йде мова про те , що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 65 ЦК України, до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на неї, як матері, обов`язків, ухиляється від їх виконання, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківський прав доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, судом встановлено наступне. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, а також інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved