Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаною заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, в обґрунтування якої вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , починаючи із 12.01.1990 року по 05.09.2011 року, тобто до його розірвання шлюбу за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці. Однак, незважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували разом проживати як чоловік та дружина однією сім`єю аж до моменту смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також зазначала, що протягом усього спільного життя, вона та покійний [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] . Квартира, де вони проживали належить на праві спільної сумісної власності покійному [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (покійній матері заявниці). Після смерті чоловіка, вона звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Гальчук І.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса №13/02-31 від 03.03.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку із тим, що із поданих документів нотаріус не може встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, роз`яснивши при цьому право на звернення до суду із відповідною заявою. Таким чином, у неї виникла необхідність у судовому порядку встановити факт її проживання однією сім`єю разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 05.09.2011 року по день смерті останнього, тобто по [INFO] . При цьому вказувала, що обставини спільного проживання із покійним [PERSON] можуть підтвердити свідки. Крім того, останні роки [PERSON] через хворобу був прикутий до ліжка, у зв`язку із чим, вона здійснювала догляд за ним, а після його смерті організувала його поховання. Виходячи із наведених вище обставин, просила задовольнити її заяву та встановити факт її проживання однією сім`єю разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 05.09.2011 року по день смерті останнього, тобто по [INFO] . У судове засідання заявниця не з`явилася, від її представника через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, просила заяву задовольнити. Приватний нотаріус Західного міжрегіонального управління юстиції Чернівецького міського нотаріального округу Гальчук І.С. в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справ у її відсутності, та просила ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю та вважає за необхідне її задовольнити, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи убачається, що заявниця [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який між ними було розірвано за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.09.2011 року (а.с.18). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)(а.с.19). Після його смерті [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Гальчук І.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса №13/02-31 від 03.03.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку із тим, що із поданих документів нотаріус не може встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, роз`яснивши при цьому право на звернення до суду із відповідною заявою (а.с.36). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За правилами ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як було встановлено судом та підтверджується довідкою про реєстрацію, останнє місце проживання №01/210 від 17.02.2023 року, що все сіпльне життя [PERSON] та покійний [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.37). Заявник протягом тривалого часу перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] , проте через сімейні обставини вони розлучилися рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.09.2011 року, однак незважаючи на розірвання шлюбу, подружжя продовжило проживати разом однією сімєю - проживати за однією адресою, вели спільне господарство, проводити спільно дозвілля, піклуватися один про одного. Вказані обставини підтверджуються наданими до заяви фотознімками, на яких зображено подружжя [PERSON] , а також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема у своїх письмових поясненнях свідки підтвердили, що подружжя [PERSON] проживали за однією адресою як чоловік і дружина, разом проводили час та виховували дітей. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] здійснювала догляд за ним, а після його смерті займалася його похованням та організацію поминок. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у заяві підтверджуються, а тому вважає за можливе встановити факт спільного проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки його встановлення необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved