Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їх чотирьох спільних дітей, припинення стягнення з нього аліментів на утримання трьох спільних дітей, стягнення з позивачки на його користь аліментів на утримання чотирьох спільних дітей. Список спільних діте \~ \~ \~ \~й: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . В позові вказано наступне: -Перебуває в шлюбі з відповідачкою з 13.09.2008 року. Дане підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12); -В шлюбі у позивача та відповідача народилося 4-ро спільних дітей. Дане підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-11); -Згідно рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 10.08.2016 року позивач сплачує на користь відповідача аліменти на утримання 3-х спільних дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (копія рішення суду а.с. 16-17); -Посилається на положення ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких обидва батьки мають рівні права і обов`язки щодо дітей; -Стверджує, що проживати разом із ним дітям буде краще. Позивач в підготовче засідання не з`явився. В заяві, адресованій суду, просила провести розгляд справи без її участі, позов визнала, просила ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Представник органу опіки і піклування, позивач в підготовче засідання не з`явилися. Надіслали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити, розглянути справу без їх участі. Враховуючи неявку всіх учасників судового розгляду, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 16.12.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами загального позовного провадження (ас.36-37). Суд, дослідивши матеріли справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 2008 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін є 4-ро спільних дітей, згідно рішення суду, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання 3-х спільних дітей. Органом опіки і піклування суду надано висновок про доцільність проживання 4-х дітей разом з батьком (а.с. 47-48). Аргументація висновку: має місце зловживання відповідачем алкогольними напоями, дітям не приділяється достатня увагу, має місце застосування психологічного та фізичного насильства з боку відповідачки по відношенню дітей, 2-є старших дітей виявили бажання проживати разом із батьком (у 2-х молодших внаслідок віку думка не з`ясовувалася), батько позитивно характеризується, у нього є стабільний дохід, офіційно працевлаштований, допомогу позивачу по догляду за дітьми може надати (і надає) мати позивача (бабуся дітей). Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охоронудитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд у свій постанові №712/11527/17 від 23.12.2020 року звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, при розгляді справ даної категорії першочерговим є забезпечення прав та інтересів самих дітей, при цьому (відповідно) права батьків, третіх осіб є другорядними. У постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, враховуючи : - висновок органу опіки та піклування, згідно якого даний орган дійшов висновку, що проживати з батьком дітям буде краще; -волевиявлення дітей до проживання разом із батьком (2-є з 4-х); -документального підтвердження того, що позивач (та його мати) краще справляються з батьківськими обов`язками ніж відповідач. Дане підтверджується довідкою сімейного лікаря (а.с. 14); -актами обстеження умов проживання (а.с. 14-16), з яких слідує, що позивач створив належні умови для проживання дітей; -розділення дітей по різним сім`ям хоча і прямо не заборонено законодавством, але (на переконання суду) можливе лише як вийняток і виключно в інтересах самих дітей; -наявність стабільного офіційного доходу у позивача. На підставі вказаного, суд вважає, що позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з ним підлягає задоволенню. Також, суд при прийнятті рішення враховує і те, що задоволення позову (у цій частині) не перешкодить відповідачці в подальшому звернутися до суду з аналогічним позовом. Крім цього, дане рішення не позбавляє позивачку можливості спілкуватися з дітьми, бачитися з ними, брати участь в їх житті (як вказано у висновку органу опіки та піклування позивач не заперечує проти спілкування матері з дітьми, але за умови тверезості). Щодо аліментів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ Згідно\~ \~ст.\~181\~ СК\~ \~України,\~ за\~ рішенням\~ суду\~ кошти\~ на\~ утримання\~ дитини\~(аліменти)\~ присуджуються\~ у\~ частці\~ від\~ доходу\~ її\~ матері,\~ батька\~ або\~ у\~ твердій\~ грошовій\~ сумі\~ \~за \~вибором \~того \~з \~батьків \~або \~інших \~законних \~представників \~дитини,\~разом \~з \~яким \~проживає \~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \~ \~ \~ \~Тобто, аліменти виплачуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина: якщо дитина проживає з матір`ю, аліменти на її утримання сплачує батько, і навпаки.\~ Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. \~ \~ \~ \~Таким чином, у зв`язку з тим, що судом прийнято рішення про визначення місця проживання дітей (4-х) разом з батьком слід припинити стягнення з нього користь [PERSON] аліментів на утримання 3-х дітей і стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання 4-х дітей у розмірі частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення, сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 858,88 грн. слід стягнути з відповідача на його користь (а.с.1, 23).

Outcome: approved