Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

18 квітня 2023 року Берестовий Є.В. звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 16 вересня 2020 року між [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) з однієї сторони та відповідачем з іншої сторони, уклали договір позики № 2515, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] власні грошові кошти в розмірі 5 178 доларів США зі строком повернення до 16.11.2022 року. У зазначений строк відповідач грошові кошти не повернув, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути кошти, але у відповідь отримувала категоричну відмову. Позивачка свої зобов`язання за договором виконала та надала відповідачеві кошти, проте відповідач, всупереч умовам договору позики своє зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 5 178 доларів США, яку просить стягнути з відповідача з урахуванням індекса інфляції за час прострочення в сумі 6512 гривень 12 копійок. Також просить стягнути пеню за порушення зобов`язання за договором позики в сумі 29 100 гривень 36 копійок, 3% річних за прострочення виконання договору позики в сумі 1 746 гривень 10 копійок та судові витрати в сумі 2267 гривень 10 копійок. Ухвалою суду від 9 квітня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 02 травня 2023 року через електронний суд [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 78 800 гривень, оскільки позивачем не було враховано погашення його боргу за договором позики перші шість місяців після підписання в сумі 33 720 гривень готівкою та перерахування на картку позивача особисто від нього та його батька на суму 32 900 гривень, на підтвердження переказу на рахунок надав квитанції. Також не визнає стягнення коштів пов`язаних із простроченням виконання зобов`язання, оскільки Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено/ серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому враховуючи вище наведене, боржники за договорами позики звільняються від оплати штрафу, пені, 3 % процентів річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Берестовий Є.В. у судове засідання не з`явилися, проте адвокат надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 16 вересня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики. Згідно п. 1 даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 145 500 (сто сорок п`ять тисяч п`ятсот) гривень, що за домовленістю між сторонами є еквівалентом суми 5 178 (п`ять тисяч сто сімдесят вісім) доларів США 00 центів, строком до 16 листопада 2022 року, без нарахування відсотків. Відповідно до п. 2 даного договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього договору. Позичальник підтверджує факт одержанням ним від Позикодавця позики, в сумі що визначена п. 1 цього Договору, про що свідчить його підпис на цьому Договорі. Згідно п. 3 даного договору позичальник зобов`язався повернути позикодавцю позику - грошові кошти у сумі 145 500 гривень, що відповідно до курсу валют втсановленого Національним банком України на момент посвідчення договору позики становить еквівалент 5 178 доларів США 00 центів 16 листопада 2022 року. Відповідно до п. 4 даного договору сторони домовилися про такий порядок повернення грошових коштів за цим договором: Позичальник щомісячно повертає грошові кошти у сумі 5 620 (п`ять тисяч шістсот двадцять) гривень, 00 копійок, що становить еквівалент 200 (двісті) доларів США, 00 центів з 16 жовтня 2020 року по 16 листопада 2022 року. Позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути позику, при цьому Позикодавець зобов`язаний прийняти таке дострокове виконання. В пункті 6 договору позики зазначено, ящо Позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики у повному обсязі, то на наступний день після 16 листопада 2022 року у Позикодавця виникає - право вимагати від Позичальника виконати зобов`язання у повному обсязі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом згідно зі ст. 18 Цивільного Кодексу України та ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або у судовому порядку. Згідно п. 8 договору позики зазначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення. В п. 9 договору позики визначено, що за згодою сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень, посвідченого нотаріально. Договір посвідчено 16 вересня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2515. В строк визначений договорами позики, а саме до 16 листопада 2022 року відповідач суму позики не повернув. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526 , 530 , 610 , 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у обов`язкові встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цьому рядку (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1,2 ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). Представник позивача просить стягнути 6 512 гривень 12 копійок розмір інфляції за період прострочення не врахував, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору від 16 вересня 2020 року є грошові кошти, виражені в гривнях (145 500 гривень з визначенням еквіваленту в іноземній валюті 5 178 доларів США, то передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Щодо стягнення пені за кредитним договором то суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Що стосується вимог позову про стягнення розміру пені згідно ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 року № 543/96-ВР, обрахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ. Отже, на час розгляду справи в Україні введено та продовжує діяти воєнний стан, а тому в силу дії п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України пеня з відповідача за прострочення сплати грошових зобов`язань в сумі 29 100 гривень 36 копійок не підлягає стягненню. Частиною 1статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина першастатті 547 ЦК України); різновидом неустойки є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, другастатті 549 ЦК України). Відповідно достатті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати пені за час прострочення виконання зобов`язання, положення частини першої статті 1050 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) її застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру пені на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню - буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Таким чином, оскільки сторонами не досягнуто в договорах домовленості з приводу розміру пені, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення зобов`язання за договором позики задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення суми позики з відповідача, суд виходить із наступного. Відповідно до договору позика складає 5 178 доларів США. Як вбачається із відзиву відповідача [PERSON] позов визнає частково в сумі 78 800 гривень, оскільки позика нараховувалася в гривні. Ним повернуто 32 900 гривень, що підтверджується наданими квитанціями, а 33 720 гривеньпередано готівкою. Факт передачі частину позики готівкою відповідачем не підтверджено належними доказами і ця сума не підлягає стягненню. Кошти перераховані відповідачем позивачу по квитанціях "ПриватБанк" від 23.11.2020 номер китанції Р24АР24А754593924С40496; 30.11.2020 номер квитанції Р24АР24А773394502С38521; 06.11.2021 номер квитанції 2353-5601-5896-0439;15.06.2021 номер квитанції 2357-4127-5691-0256; 02.110.2021 номер квитанції 2466-3461-7570-0574; 15.07.2021 номер квитанції 2387-4181-0960-0730; 11.04.2023 номер квитанції Р24А1062357563D6745 в сумі 32 900 гривень, суд вважає як часткове погашення кредиту, оскільки 01.05.2023 відповідачем був направлений відзив позивачеві, але від позивача не надійщла відповідь на відзив відповідача, щодо заперечення отримання коштів в рахунок погашення кредиту. При розрахунку часткової суми повернення кредиту, суд враховує дату перерахунку та офіційний курс гривні щодо долара на момент перерахунку. Дата перерахункуСума перерахованих коштів (гривні)Офіційний курс гривні щодо долараЕквівалент до доларів США 23.11.2020201,0128,35537,08 30.11.2020201,0128,46817,06 06.11.2021800026,08306,75 15.06.2021560026,9957207,45 02.10.2021560026,52211,16 15.07.2021560027,3047205,09 11.04.2023770036,5686210,56 Всього32 902,02 1 155,15 З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в сумі 4 022 (чотири тисячі двадцять два долари США) 85 центів, які неповернуті відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2267 гривень, що підтверджується квитанцією 32528798800006706113 від 12 квітня 2023 року. Враховуючи те, що задоволено 0,64 % позовних вимог, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 450 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (226710 грн. х 0.64 % / 100%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial