Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] , на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подачі позову до досягнення дитиною повнолітнього віку. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, зазначено, що 21 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного життя сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. З 02 травня 2022 року сім`я розпалася та з часу припинення спільного проживання, відповідач, зпочатку майже не надавав матеріальну допомогу на утримання сина, а згодом взагалі самоусунувся від участі в утриманні неповнолітньої дитини. Відповідач працює, отримує заробітну плату, хронічними захворюваннями не страждає та не має інвалідності, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 20.02.2023 року відповідачем [PERSON] , в особі представника за ордером адвокатом Хрипуновим Д.Г. був поданий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнають та в їх задоволенні просять відмовити. На обґрунтування заперечень вважаючи позовну заяву необґрунтованою та зазначає на те, що не визначено сторонами та/або компетентними органами місце проживання дитини, відсутня згода між сторонами щодо проживання сина. Вважають, що відсутні докази які підтверджують можливість позивача сплачувати аліменти у бажаному позивачем розмірі. З позовної заяви неможливо встановити, який розмір аліментів є достатнім і необхідним, відсутній обґрунтований, необхідний та достатній щомісячний розмір витрат на утримання дитини (а.с. 33-37). Ухвалою Ленінського районного судум. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року вказаний відзив на позовну заяву долучено до матеріалів справи (а.с. 42-43). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року було відмовлено [PERSON] , в особі представника адвоката Багдасарової В.М. у прийнятті до розгляду заяви про зміну підстав та предмету позову [PERSON] , в особі представника адвоката Багдасарової В.М. до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, та поновлення процесуального строку для прийняття до розгляду заяви про зміну підстав та предмету позову у цивільній справі № 205/7227/22 (а.с. 75-76). В судове засідання сторони та/або їх представника не з`явились, заяв або клопотань, які перешкоджають суду провести дане судове засідання у їх відсутності вирішивши справу по суті вимог, в матеріалах справи відсутні. В матеріалах справи наявне, зареєстроване в канцелярії, клопотання представника позивача адвоката Багдасарової В.М., в якій просить слухати справу без участі позивача та представника позивача, позов просить задовольнити (а.с. 45). Крім того, матеріали справи не містять заяв або клопотань відповідача та/або представника відповідача адвоката Хрипунова Д.Г., про відкладення даного судового засідання. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі позивача та відповідача, а також їх представників, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. На підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявною в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 3 ст. 83, ч. 5 ст. 178 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. До відзову додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Згідно абз. 1 ч. 2\~ст. 18 СК України,\~ суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно ч. 2\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ч.1 ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч.ч. 1, 2 \~ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Матеріали справи не містять доказів наявності домовленості між сторонами про виконання обов`язку з утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У п.п. 1 п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3\~судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено та не заперечується відповідачем, що 21 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб (а.с. 4), який рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2023 року, яке набрало законної сили, у справі єдиний унікальний номер 205/7225/22 розірвано (а.с. 62-63). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 4зворот). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2023 р. по справі єдиним унікальним номером 205/7225/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, а отже в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлені ним обставини не доказуються при розгляді даної справи, оскільки у ній беруть участь ті самі особи, щодо яких ним встановлено певні обставини (а.с. 62-63), встановлена відсутність спору між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини (а.с. 62зворот). Крім того, [PERSON] , як відповідачем, не заперечувалось обґрунтувань [PERSON] , як позивача, на те, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем, подавши заяву про підтримку позовних вимог (а.с. 62). При цьому, у відзові на позов сторона позивача не заперечує, що спільний син позивача та відповідача проживає разом з позивачем, як і не заперечує посилань позивача на те, що відповідачем не приймається участі в утриманні дитини та зазначається на те, що позивачем не надано доказів, що не надається матеріальна допомога. Однак, доказів які б спростовували вказані посилання позивача та підтвердження посилань відповідача, що матеріальна допомога на дитину надається, останнім не надано. Не надано також стороною відповідача і доказів на спростування посилань позивача про те, що відповідач та позивач спільно не проживають. Рішення суду, що набрало законної сили, або договорів, якими б визначалось місце проживання дитини сторін з відповідачем, суду надано не було. Враховуючи зазначене, а також те, що із вказаних вище доказів та неспростованих обставин на які посилається позивач, встановлено, що спільний син сторін проживає з позивачем, відповідач не виконує обов`язку щодо утримання спільної дитини, позивач, як особа з якою фактично проживає дитина, має право на отримання від відповідача матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина за рішенням суду. Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 181 ЦПК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. ст.\~183,\~184 СК України,\~суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Отже, саме позивачу належить право вибору розміру та способу стягнення аліментів який останній просить суд визначити у рішенні та суд не вправі самостійно змінювати спосіб стягнення аліментів який обирає позивач з частки на грошову суму чи навпаки. В даному випадку позивач визначилась у способі стягненні аліментів та його розмірі і просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі частки його доходу 1/4. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено право суду визначати частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд керується принципом «з максимально можливим урахуванням інтересів дитини» (ч. 8\~ст. 7 СК України). Згідно абз. 1 ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень абз. 3 ч. 2\~ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сторона відповідача, в заперечення позову, зазначаючи на те, що позивачем не надано доказів що вказаний нею розмір аліментів є необхідним та достатнім, при цьому на спростування таких посилань доказів не надає. Разом з тим, слід зазначити, що положеннями ст. 183 СК України також передбачено, що, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законом встановлено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується у безспірному порядку 1/4 частина на одну дитину, яка і заявляється позивачем у даному позові, при цьому, Конституційний обов`язок утримували дитину до досягнення нею повноліття, та положення сімейного законодавства, за відсутності доказів, які перешкоджають суду призначити утримання на дитину у вигляді аліментів, не містить обов`язку доведення особою, яка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з батька (матері), який цей обов`язок ігнорує, з`ясування розміру та виду витрат на неповнолітню дитину. При цьому, відповідачем не надано доказів на спростування посилань позивача щодо наявності у останнього доходу, його працездатності, тощо, а судом не встановлено з наявних у справі матеріалів та доказів обставин визначених у ч. 1 ст. 182 СК України, які б перешкоджали суду призначити до стягнення з відповідача аліменти на користь позивача на утримання спільного сина, у тому числі, в розмірі, який просить позивач. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведене, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості,\~суд дійшов висновку, що позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини, в розмірі який просить позивач, тобто 1/4 частки доходу платника аліментів, є таким, що відповідає чинному законодавству України, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Сторона позивача звернулась з даним позовом 31.10.2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992, 40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved