Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 березня 2015 року він уклав шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 02. До реєстрації їхнього шлюбу у них народились двоє дітей: [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилась [INFO] . 26 жовтня 2022 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між ними був розірваний. 01 листопада 2022 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області, його було визнано батьком малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . До теперішнього часу він та його колишня дружина [PERSON] не дійшли згоди щодо місця проживання їхніх дітей. Зараз малолітній [PERSON] , 2009 року народження, проживає разом з ним за його місцем реєстрації та проживання. Він самостійно утримує та виховує свого сина. Малолітня дочка [PERSON] , 2012 року народження, після розірвання шлюбу сторін по справі залишилась проживати разом з матір`ю за її місцем проживання. Він постійно цікавиться її шкільним життям, дуже часто їй телефонує, підтримує морально і матеріально. На сьогоднішній час сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство, так як відповідачка не має бажання в подальшому проживати разом з ним однією сім`єю. На даний час малолітній син сторін по справі перебуває на повному його утриманні, вони разом проживають за його місцем реєстрації в [ADDRESS] , де створені всі умови для проживання, виховання та утримання сина. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Боднарюк К.В. підтвердили обставини, викладені в позові, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] 10 травня 2023 року в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позову, вказала, що їхній неповнолітній син досягнув чотирнадцятирічного віку і згідно чинного законодавства може сам обирати місце свого проживання, він вирішив проживати разом із своїм батьком, вона не має заперечень щодо цього. В своїх поясненнях, наданих суду безпосередньо 29 березня 2023 року, відповідачка зазначила, що син добровільно обрав своє місце проживання з батьком, вона цьому не заперечувала, про що й повідомила на засіданні комісії Карапчівської сільської ради, спору між ними немає. Звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом зумовлене бажанням останнього ухилитися від мобілізації. Представник органу опіки та піклування в особі Карапчівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судовому засіданні просив суд розглянути справу із врахуванням їх позиції, викладеної у висновку органу опіки та піклування та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2015 року по 26 жовтня 2022 року. До реєстрації їхнього шлюбу у них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 01 листопада 2022 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2284/22 [PERSON] було визнано батьком малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , прізвища дітей змінені на « [PERSON] ». Згідно висновку Карапчівської сільської ради №4 від 05 січня 2023 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що малолітній [PERSON] залишається проживати разом з батьком [PERSON] , малолітня [PERSON] залишається проживати з мамою [PERSON] . Відповідно до характеристики, виданої Йорданештським ліцеєм на учня 8-го класу [PERSON] , він навчається в Йорданештському ліцеї з 1-го класу. Зарекомендував себе, як дисциплінований, працелюбний та уважний учень. Володіє матеріалом на середньому рівні. Навчається не в повну міру своїх сил. Має довільну змішану пам`ять. Виявляє творче мислення. Під час уроків завжди уважний, виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться дбайливо та сумлінно. Бере активну участь у громадському житті класу, у культурних заходах, у спортивному житті школи та класу. Скромний, товариський, стриманий, врівноважений, розсудливий, дисциплінований, самостійний, піддається чужому впливу. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Має авторитет серед товаришів. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. [PERSON] проживає разом з батьком, який займається його вихованням, цікавиться його навчанням в телефонному режимі, а також відвідує школу. Періодично успіхами дитини цікавиться його матір, приходить або телефонує. Згідно характеристики №1090 від 09 грудня 2022 року, виданої Карапчівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] зареєстрований та проживає в с. Йорданешти, характеризується посередньо, до сільської ради скарг чи заяв на [PERSON] не надходило. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №1089 від 09 грудня 2022 року, виданого Карапчівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] , учень 8 класу Йорданештського ліцею; донька - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає, навчається в п`ятому класі Димківського закладу освіти та проживає разом з мамою; колишня дружина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.4 ст.152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц та постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц (провадження № 61-10851св20). Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином, відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Так, на даний час [PERSON] , [INFO] , досяг 14-річного віку, а отже в силу вищезазначеного місце його проживання з одним із батьків визначається ним самим. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що спору між батьками [PERSON] - сторонами по справі щодо місця проживання дитини немає, а мати не створює будь-яких перешкод щодо реалізації її сином свого права на вільний вибір місця проживання. Таким чином, з урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання з батьком неповнолітньої дитини, яка з ним проживає, а як наслідок - відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed