Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року вирішено стягувати з [PERSON] (далі - Відповідач) на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення останньої повноліття, починаючи з 15 червня 2011 року. 06.06.2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, було встановлено, збільшити розмір аліментів, призначених рішенням від 23.11.2011 року, та стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 750 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Однак, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у розмірі 750 грн. 00 коп., донька подорослішала і її потреби зросли, фінансові витрати на утримання неї значно збільшилися. У зв`язку з агресією росії проти України і з військовими діями, позивач зазначає, що вона з донькою вимішена була тимчасово поїхати до Польщі. Отже, на даний час донька [PERSON] як ніколи потребує фінансового утриманні від батьків, бо займається з репетиторами з польської мови та англійської мови, та з інших шкільних дисциплін, також відвідує ряд гуртків, зокрема, танцювальну школу. Оскільки батьки несуть однакову відповідальність за матеріальне забезпечення своєї дитини, а для нормального існування та забезпечення дитини розмір коштів на її утримання повинен щонайменше досягти розміру прожиткового мінімуму. У зв`язку із вищевикладеним, позивач звертається до суду та просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повнолітня дитини. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві позивач зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням підприємства поштового зв`язку про вручення судової кореспонденції у вигляді судової повістки за адресою реєстрації його місця проживання, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 червня 2011 року. Судом також встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2017 року вирішено збільшити розмір аліментів, призначених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 750 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Матеріалами справи підтверджено, що 15.03.2019 року рішенням Новотроїцького районного сду Херсонської області позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Матеріалами справи також підтверджено, що на час розгляду даної справи дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , і знаходиться на її утриманні, що підтверджується відповідною довідкою. Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами суду не надано. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дитини, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Також у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). За таких обставин, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, недоведеності суду наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та беручи до уваги інші вказані обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що є наявні підстави для зміни розміру та способу стягнення визначених раніше судом аліментів. Визначаючи розмір аліментів у новому розмірі, суд виходить з того, що Законом України від 17.05.2017 року № 037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». При цьому згідно зі ст. 7 Закону "Про Державний бюджет на 2023 рік" з 01.01.2023 року розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку становить: у віці до 6 років - 2272 грн. 00 коп., віком від 6 до 18 років - 2684 грн. 00 коп. З огляду на наведені вимоги матеріального закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає необхідним змінити спосіб та розмір аліментів що стягуються з 350 грн. 00 коп. доходу відповідача на 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісяця. Визначаючи розмір аліментних платежів у такому розмірі, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зауважує, такий збільшений розмір аліментних платежів хоча є трохи меншим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак відповідає законодавчо закріпленій концепції необхідної участі обох батьків в утриманні дитини (ст.51,52 Конституції України), і у випадку виконання обома батьками такого батьківського обов`язку розмір матеріального отримання дитини буде значно перевищувати такий визначений законом прожитковий мінімум. Таким чином, вказаний позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, підлягає лише частковому задоволенню у вказаній частині. Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині збільшення розміру аліментів з відповідача починаючи з дня пред`явлення позову, оскільки, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Присудження аліментів за минулий період можливе, якщо особа, яка звертається з вимогою про стягнення аліментів за минулий час, доведе, що вона (він) вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у зв`язку з ухилення останнього від їх сплати (ч.2 ст. 191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку будь-яких доказів на підтвердження такої обставини стороною позивача суду не представлено, відтак суд вимушений відмовити в задоволенні позову у вказаній частині через його недоведеність. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 1 073 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial