Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулось до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Палас», Хмельницької міської ради, державного реєстратора Олешинської сільської ради Хмельницького району Андрієвської Марини Василівни та з врахуванням зменшення позовних вимог просить скасувати рішення шостої сесії Хмельницької міської ради №16 від 25 вересня 2002 року в частині передання у приватну власність [PERSON] земельних ділянок площею 0, 0079 га та ),0128 га, які розташовані по [ADDRESS] . Також просить визнати недійсними рішення засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест» від 14 липня 2011 року про відчуження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Палас» вказаних земельних ділянок. В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] , ТОВ «Гранд Палас»,\~Хмельницької міської\~ради,\~відповідачка [PERSON] в поданих до суду письмових відзивах на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, вказували на їх необгрунтованість та просили в їх задоволенні відмовити. ТОВ «Хмельницькбудінвест» в\~поданому до\~суду відзиві\~на позов\~проти позову\~заперечувало. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необгрунтованість позову та про те, що в задоволенні позову слід відмовити. Як встановлено судом, відповідно до п.2 рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №1598 від 22 травня 1997 року надано в користування земельні ділянки громадянам, які одержали житлові будинки по спадщині, у дар, згідно договору купівлі-продажу, обміну та рішення суду, із внесенням змін в земельно-облікові документи, зокрема надано [PERSON] , яка купила 50% житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] , де проживає, земельну ділянку площею 0,0240 га для обслуговування житлового будинку із загальної площі 0,0520 га, що рахується за домоволодінням. Рішенням Хмельницької міської ради № 16 від 25.09.2002р. «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» міською радою, земельні ділянки площею 0,0079 га та 0,0128 га, які були утворені в результаті поділу вказаної вище земельної ділянки площею 0.0240 га, що розташована по [ADDRESS] , були передані приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2007 року, земельні ділянки були відчужені [PERSON] на користь ТОВ «Хмельницькбудінвест». Рішенням засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест» від 14 липня 2011 року земельні ділянки відчужені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Палас». Позивач, вказуючи що [PERSON] протиправно було набуто у власність вказані земельні ділянки та протиправно відчужено їх, чим порушено його права, звернувся з відповідним позовом до суду. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності та диспозитивності (п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права у недоговірних зобов`язаннях, позивач повинен довести належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами підстави виникнення у відповідача обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини, а якщо позовні вимоги пов`язані з стягненням грошей, то він також зобов`язаний довести розмір своїх вимог. Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи з зазначених норм для скасування актів органів місцевого самоврядування необхідно довести, що рішення прийнято не в межах повноважень, не в спосіб передбачений законом та не на підставі Конституції та чинного законодавства України. Згідно ст.12 Земельного кодексу України вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону входить в компетенцію лише міської ради. Відповідно до ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні також встановлено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції міської ради. Відповідно до ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні також встановлено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції міської ради. Рішенням Хмельницької міської ради № 16 від 25.09.2002р. «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» міською радою реалізовано повноваження визначені ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України та надано гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0240га, що розташована по [ADDRESS] у приватну власність для будівництва і обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень міської ради та у спосіб, передбачений Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та на підставі чинного законодавства. Разом із тим, вказане рішення Хмельницької міської ради є актом індивідуальної дії, який було реалізовано в момент видачі та реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю. Позивач у позовній заяві заявивши позовну вимогу про скасування в частині рішення Хмельницької міської ради не навів жодних обгрунтувань зазначеного, проте порушення своїх прав вбачає у незаконному знищенні майна та порушенні встановленого порядку набуття права власності на земельні ділянки. Натомість, посадовими особами Хмельницької міської ради під час розгляду заяви [PERSON] , підстав для відмови у задоволенні її заяви встановлено не було. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все. спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, у редакції, на дату звернення позивача за захистом порушеного права землекористування, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Позивачем жодних заяв до Хмельницької міської ради про намір отримати у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не надходило. Ствердження у позовній заяві про порушення порядку набуття у приватну власність земельних ділянок безпідставне, а з огляду на відсутність на час розгляду справи майна - об`єкту житлової нерухомості вказані права неможливі для реалізації на даний час. Також, згідно позицій Верховного суду України, викладених в постановах від 06.10.2015р. у справі № 21-1306а15, від 30.092015 року у справі № 911/3396/14, від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14, позов, предметом якого є скасування рішення органу владних повноважень щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак в цій частині в позовіі слід відмовити. Не підлягає до задоволення і інша вимога, яка є похідною. А саме не доведено неправомірності рішення засновника товариства про відчуження земельних ділянок. В цій частині в позові також слід відмовити Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed