Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з\~відповідача\~на\~її користь аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 1600 гривень. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що 10.06.2021 вона уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). В даному шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . З самого початку їхнє спільне життя проходило нормальним руслом, але з часом стосунки між ними стали різко погіршуватись. Вони почали не розуміти одне одного, у них з`явились різні погляди на життя, між ними часто виникали суперечки, в основному на грунті ведення господарства та відношення відповідача до виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини та фінансового обов`язку забезпечення сім`ї. Син проживає разом з нею за місцем її реєстрації по [ADDRESS] . Умови проживання сина в основному створені нею та є комфортними й прийнятними для нього. Вона піклується про дитину, старається забезпечити його усім необхідним і дбає про його всебічний розвиток. Натомість чоловік на утримання дитини коштів фактично не надає, вона постійно змушена їх випрошувати в нього для найнеобхідніших потреб. Від представника відповідача - адвоката Ошуста С.Є. поступив відзив\~на позов, в якому він просить позовні вимоги задовольнити частково, встановивши розмір аліментів на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішити питання судових витрат. Свою позицію мотивує тим, що його довіритель є особою з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок отриманої травми у вигляді перелому хребта. У зв`язку з даним захворюванням він постійно лікується стаціонарно та амбулаторно. Не може працювати фізично. Проживає з [PERSON] , яка також хворіє, потребує постійного лікування, не працює і перебуває на його утриманні. Крім того на його утриманні перебуває батько [PERSON] , на якого він сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн щомісячно з 18.02.2020 довічно на підставі рішення Долинського районного суду від 25.09.2020. Крім того зазначив, що його довіритель періодично передавав кошти позивачці на утримання сина. В судовому\~засіданні позивачка\~ [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, вказаши, що 12 червня 2023 року буде рік як відповідач не надає жодної копійки на утримання сина, хоча він має можливість надавати кошти, оскільки з травня 2022 року перебуває за кордоном, де отримує дохід. Представник позивачки - адвокат Кобилинець Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила їх задовольнити з наведених у позові підстав. Також вказала, що те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти. Такий його стан не є доказом непрацездатності та неможливості отримувати й інший дохід, окрім пенсії по інвалідності, оскільки з наданих його представником медичних документів встановлено, що йому протипоказані важкі фізичні навантаження, а не що він не може працювати взагалі. Крім того зазначила, що заявлена сума аліментів до стягнення є ще лояльною. Якщо виходити із середньої заробітної плати по Калуському районі, яка коливається в межах 13442 гривень, 1/4 частка гарантованого розміру аліментів на одну дитину складала б 3400 гривень. На утримання батька відповідач сплачує тільки 700 грн, доказів про те, що він утримує ще й матір, не надано. Більше того, виїхавши за кордон, він має можливість заробляти більше, ніж в Україні, відповідно сплачувати аліменти на дитину має змогу. Представник відповідача\~-\~адвокат Ошуст\~С.Є. у судовому засіданні вказав, що його довіритель позовні вимоги визнає частково, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлена ж сума є непосильною для нього, оскільки через травму хребта він фізично працювати не може, а відтак позбавлений можливості заробляти більше. Він дійсно виїхав за кордон у пошуках роботи, однак на даний час утримує себе тимчасовими підробітками. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 17 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 13.04.2023 задоволено клопотання представника відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні з метою ознайомлення з матеріалами справи. 28 квітня 2023 року представник відповідача подав відзив на позов з клопотанням про поновлення строку для його подання, який суд протокольною ухвалою від 28.04.2023 постановив долучити до матеріалів справи, поновивши строк. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі з 10 червня 2021 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.06.2021 Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 104 (а.с. 8). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.06.2021 Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 238, у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 6). Про те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з мамою, позивачкою [PERSON] , по [ADDRESS] , свідчать витяг з реєстру територіальної громади № 2022/000863280 від 21.10.2022 (а.с.5) та довідка № 494 про реєстрацію місця проживання особи, видана Витвицькою територіальною громадою Калуського району Івано-Франківської області 04 серпня 2021 року (а.с.7). За твердженнями позивачки, [PERSON] ухиляється від добровільної участі в утриманні дитини. Натомість представник відповідача вказав, що його довіритель погоджується сплачувати 50 % прожитковоо мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки не має можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі, тому що: - сплачує аліменти на утримання батька [PERSON] у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 700 грн, на підтвердження чого надав рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2020 (а.с. 41-48); - є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання та постійно проходить амбулаторне та стаціонарне лікування, підтвердженням чого слугують індивідуальна програма реабілітації інваліда № 3243, довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 416419 та відповідні медичні виписки (а.с. 49-50, 51, 52-64); - на його утриманні перебуває мама [PERSON] , яка хворіє та з якою вони проживають в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Вигодської селищної ради № 66 від 11.04.2023 та виписним епікризом з медичнох картки № 1028 (а.с. 65, 66). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні малолітньої дитини, який полягає в тому, що позивачка заявляє до стягнення 3000 гривень аліментів на дитину, що відповідач визнає частково, вказуючи, що має можливість сплачувати на утримання сина тільки 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінка суду: вислухавши пояснення позивачки, доводи представників сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як вказав Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 693/1218/20, закон визначає аліменти саме як кошти, що необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону матеріально утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі. Остання несе витрати по його утриманню, створює гармонійні умови для проживання. Однак, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн щомісячно на дитину, позивачка не обґрунтовує вказаний розмір та не надає доказів, які б підтверджували що саме така сума (з урахуванням рівності батьків в утриманні дітей) необхідна для її належного утримання, як і доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Саме тільки твердження про отримання за кордоном доходу не є належним доказом. Натомість представник відповідача [PERSON] вказує, що його довіритель не працевлаштований і він дійсно перебуває у пошуках роботи за межами країни, де на даний час тільки підробляє, тому заперечує проти стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі. Проте суд звертає увагу на те, що факт безробіття та тимчасові підробітки не знімає з відповідача обов`язку передбаченого законом щодо необхідності утримання власної дитини, оскільки відсутність у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є належною обставиною, щоб враховувати її при визначенні розмірів аліментів, а тим більше ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини. Більше того, як вбачається з медичної документації, наданої стороною відповідача, останньому протипоказана саме важка фізична праця, будь-яких обмежень щодо інших видів робіт не встановлено, доказів такого не надано. Водночас суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання батька у розмірі 700 грн щомісячно, хворіє з 2008 року, протягом 2015-2022 років неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуваннях, є особою з інвалідністю ІІІ групи. При цьому суд зазначає, що твердження про утримання відповідачем мами не знайшло свого підтвердження, оскільки тільки факт входження його до її сім`ї не свідчить про те, що він, перебуваючи за кордоном, про що вказав його представник, її матеріально утримує. Таким чином, враховуючи викладене, обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, у тому числі здоров`я платника аліментів, наявність на його утриманні батька, зважаючи на недоведеність факту отримання відповідачем стабільного доходу, у зв`язку з чим завищений розмір аліментів може стати надмірним тягарем для останнього, необгрунтованість заявленого до стягнення розміру аліментів, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки на [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на дитину щомісячно, а позов задовольнити частково. Суд вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними, необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини та є об`єктивними з огляду на принцип рівності батьків в утриманні сина. При цьому суд звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій, а також заявляти вимогу про участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: беручи до уваги, що, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Щодо понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Основні положення про витрати на професійну правничу допомогу, які входять до інших судових витрат, містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка на\~підтвердження понесених\~витрат на\~правничу професійну\~допомогу надала\~такі документи:\~договір про\~надання правової\~допомоги від\~07.03.2023,\~укладений між\~адвокатом Кобилинець\~Т.В.\~та Павлишин\~В.В.,\~відповідно до\~якого факт\~наданих послуг\~підтверджується актом\~наданих послуг,\~зразок якого\~є Додатком\~1\~до цього\~договору.\~Клієнт сплачує\~гонорар (частково)\~у день\~підписання договору,\~а решту\~суми по\~факту наданих\~послуг за\~домовленістю між\~сторонами (остаточна\~дата розрахунку\~є дата\~закінчення дії\~договору)\~(а.с.\~9-12,\~13);\~акт наданих\~послуг від\~16.03.2023,\~в якому\~наведено порядок\~проведення розрахунку\~витрат на\~професійну правничу\~та опис\~робіт (наданих\~послуг)\~адвокатом,\~на загальну\~суму 1600\~грн,\~з чим\~погодилася клієнтка,\~що підтвердила\~своїм підписом\~(а.с.\~17);\~квитанцію №\~26\~від 07.03.2023,\~у якій\~вказано,\~що адвокатом\~Кобилинець Т.В.\~прийнято від\~ [PERSON] \~1600\~грн за\~надання правової\~допомоги (а.с.\~17);\~ордер серії\~АТ №\~1033725\~на надання\~правничої (правової)\~допомоги [PERSON] \~адвокатом Кобилинець\~Т.В.\~(а.с.\~15);\~свідоцтво про\~право на\~зайняття адвокатською\~діяльністю Кобилинець\~Т.В. (а.с. 16). Стороною відповідача на підтвердженя понесення витрат на професійну правничу допомогу надано: ордер серії ІФ № 098283 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Ошустом С.Є. (а.с. 30); витяг з договору про надання правової допомоги від 10.04.2023, укладеного мід адвокатом Ошустом С.Є. та Павлишином А.В. (а.с. 31); квитанцію № 2-21/04-23 від 21.04.2023, згідно з якою [PERSON] сплатив адвокату Ошусту С.Є. 2000 грн за надання правової допомоги, а саме складання відзиву на позовну заяву, участь в судових засіданнях (а.с. 40). Таким чином, сторони на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подали належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвокатів підтверджені ордерами, що відповідає вимогам ЦПК України. Документально обґрунтованими та такими, що відповідають критерію розумної необхідності, є понесені сторонами витрати на професійну правничу допомогу в таких розмірах: позивачки - 1600,00 грн, відповідача - 2000,00 грн. При цьому, сторонами не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність, не були наведені також і обставини, за яких, як на їх думку, заявлені суми не підлягали б до задоволення. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають до стягнення, виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог, що складає 66,66% (2000 грн*100%/3000 грн). З огляду на це, на користь позивачки підлягає до стягнення 1066,56 грн (1600 грн (заявлена сума)*66,66 % (відсоток задоволених позовних вимог)/100%), на користь відповідача - 666,80 грн (2000 грн (заявлена сума)*33,34% (відсоток позовних вимог, у яких відмовлено)/100%). При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що наявні підстави для застосування положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 399,76 грн (1066,56 грн (понесені витрати, право на відшкодування яких має [PERSON] ) - 666,80 грн (витрати, на відшкодування яких має право [PERSON] )). На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 81, 141, 430 ЦПК України та

Outcome: partial