Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги\~обґрунтував тим,\~що 24.01.2022\~між позивачем\~та [PERSON] \~у письмовій\~формі укладений\~договір позики,\~за умовами\~якого відповідач\~отримав від\~позивача у\~позику кошти\~у сумі\~110000\~грн,\~які зобов`язався\~повернути у\~термін до\~31.08.2022.\~Указані обставини,\~на думку\~позивача,\~підтверджуються наявністю\~письмової розписки,\~особисто складеної\~та підписаної\~відповідачем,\~форма та\~зміст якої\~відповідають вимогам\~закону,\~встановленим до\~договору позики. Проте відповідач зобов`язання за договором позики не виконав та позичені кошти позивачеві не повернув. Неодноразові вимоги позивача щодо повернення цих коштів відповідач ігнорує. За таких підстав відповідно до вимог ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 24.01.2022 у сумі 110000 грн, три проценти річних від простроченої суми позики у сумі 497,26 грн та інфляційні втрати у сумі 2090 грн. 23.11.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 19.12.2022, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 19.12.2023 судове засідання відкладене на 23.01.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 23.01.2023 розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання призначено на 22.02.2023. 22.02.2023 розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання призначено на 20.03.2023. 20.03.2023 розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання призначено на 13.04.2023. 13.04.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 11.05.2023 у зв`язку з необхідністю огляду оригіналу розписки. У судовому засіданні 13.04.2023 позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та оглянувши оригінал розписки від 24.01.2022, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд встановив, що 24.01.2022 [PERSON] особисто написав боргову розписку, у якій зазначив, що отримав від [PERSON] позику в сумі 110000 грн, яку зобов`язався повернути у серпні 2022 року. Такі обставини підтверджуються копією розписки від 24.01.2022 (а.с. 2), оригінал якої наявний у позивача та був оглянутий судом у судовому засіданні. Відтак суд вважає доведеними обставини щодо укладення між сторонами договору позики від 24.01.2022, за умовами якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у сумі 110000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у серпні 2022 року, тобто у термін до 31.08.2022 включно. Також доведеним є факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 110000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Також статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник\~видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договором позики від 24.01.2022 не виконав та суму позики позивачеві не повернув. Указане підтверджується наявністю оригінала боргової розписки у позивача. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 24.01.2022 у сумі 110000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин у випадку несвоєчасного виконання боржником зобов`язання його борг складатиме: основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Так, під час укладенням сторонами договору позики від 24.01.2022 розмір відсотків за прострочення зобов`язання встановлений не був, а тому застосуванню підлягають положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми. Згідно із наданим позивачем розрахунком сума 3\~%\~річних від\~простроченої суми за період з 01.09.2022 до 25.10.2022 становить 497,26 грн. Суд погоджується з таким розрахунком, оскільки період з 01.09.2022 до 25.10.2022 становить 55 днів, а тому сума 3 % за цей період складає 497,26 грн (10000 грн х 3 % / 365 х 55 днів = 497,26 грн). Також згідно із наданим позивачем розрахунком сума інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості становить 2090 грн з урахуванням того, що сукупний розмір інфляції за вересень 2022 року становить 101,9 %. Разом з тим розрахунок позивача є невірним, оскільки сукупний розмір інфляції за період з вересня 2022 року до жовтня 2022 року становить 104,448 %, а розмір інфляційних втрат, які підлягають відшкодуванню позивачеві, становить 4892,25 грн. Проте з урахуванням заявлених позивачем вимог суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 2090 грн. За таких\~підстав,\~дослідивши наявні\~у справі\~докази,\~оцінивши їх\~кожний окремо\~та взаємний\~зв`язок доказів\~у їх\~сукупності,\~суд доходить\~висновку,\~що позов\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~заборгованості за\~договором позики\~від 24.01.2022\~у сумі\~110000\~грн,\~3\~%\~річних від\~простроченої суми\~позики у\~сумі 497,26\~грн та інфляційних втрат у сумі 2090 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2600 грн, що підтверджується квитанцією № 25-1592825/1/С від 25.10.2022 (а.с. 6). Разом з тим враховуючи ціну позову 112587,26 грн, сума судового збору за розгляд цієї справи становить 1125,87 грн (112587,26 грн х 1% = 1125,87 грн). З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1124,87 грн.

Outcome: approved