Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 67 766,30 грн,. з якої: відсотки в розмірі 43 218,05 грн, інфляційні втрати 20 488,09 грн, 3% річних 4060,16 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено Договір № ВІД1ДВ-00001 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно п. 1.1 Договору вкладник вносить строковий внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки, а спілка приймає внесок і зобов`язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти на внесок на умовах та у порядку, передбаченому в договорі. Відповідно до п. 1.2. договір укладено на 12 місяців та днем закінчення строку договору є 03.01.2020. Позивач вніс вклад у сумі 50 000 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 03.01.2019, сума вкладу за договором 50 000 грн. Відповідно до п.п. 2.2.1-2.2.2 Договору процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 50 % річних та не може бути зменшена в односторонньому порядку спілкою. Відповідно до п. 2.3.3. Договору виплата процентів вкладнику здійснюється щомісячно. 12.04.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № ВІД1ДВД-0071 до договору, відповідно до якої вкладник має внести додаткові кошти у сумі 50 000 грн. Після зарахування додаткового грошового внеску на депозитний рахунок члена спілки сума договору становить 100 000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 111 від 12.04.2019 позивач вніс кошти у сумі 50 000 грн., чим виконав умови додаткової угоди. Відповідно до виписок з банку у 2019 та 2020 роках відповідачем не здійснювалися виплати відсотків взагалі, тобто кредитна спілка не виконала свої зобов`язання щодо виплати відсотків. У зв`язку із викладеним позивач вимушений звернутися до суду з метою стягнення боргу у примусовому порядку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву в передбачений в ухвалі строк не подав. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.01.2019 між [PERSON] та Кредитною спілкою «Ростовщик» було укладено Договір № ВІД1ДВ-00001 про надання фінансової послуги - залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 03.01.2019 вкладник вніс строковий внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки у сумі 50 000 грн. Відповідно до п.п. 2.2.1 Договору процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 50 % річних. Відповідно до п. 1.2 Договору строк дії договору до 03.01.2020. 12.04.2019 між [PERSON] та Кредитною спілкою «Ростовщик» було укладено додаткову угоду № ВІД1ДВД-0071 до Договору № ВІД1ДВ-00001. Відповідно до додаткової угоди строк позивач вніс додаткові кошти у сумі 50 000 грн. Відповідно до п.2.1.1 сума договору становить 100 000 грн. Відповідно до п.п. 2.2.1 Додаткової угоди процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 50 % річних. Таким чином за період дії додаткової угоди з 04.01.2019 по 03.01.2020 кредитна спілка мала б виплачувати кошти відсотки за користування коштами. Однак, кредитна спілка не виплачувала відсотки за користування коштами за період з 04.01.2019 по 03.01.2020, що підтверджується виписками з банку, копії яких містяться в матеріалах справи. Вказане стороною відповідача не спростовано в ході розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Згідно з ч.ч.1, 3, 5, 6 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки», членами кредитної спілки можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території України, об`єднані хоча б за однією з ознак, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону, мають повну цивільну дієздатність, з урахуванням обмежень, передбачених частиною другою цієї статті. Прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв`язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У разі коли вступний та обов`язковий пайовий внески сплачено у різні дні, першим днем членства вважається день сплати обов`язкового пайового внеску. Днем припинення членства у кредитній спілці вважається день прийняття загальними зборами членів кредитної спілки або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Члени кредитної спілки мають право: брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління; вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки; одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту; одержувати інформацію про діяльність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності кредитної спілки; одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено статутом кредитної спілки; вийти з членів кредитної спілки в порядку, передбаченому цим Законом та статутом кредитної спілки (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про кредитні спілки»). Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. За своєю правовою природою договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок має багато спільного з договором банківського вкладу. Тому допустимим є застосування аналогії закону щодо прогалин правового регулювання відносин за договорами про залучення внеску (вкладу), які укладаються кредитними спілками. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частиною 2статті 1060 ЦК України передбачено, що незалежно від того чи був укладений договір банківського вкладу на умовах видачі вкладу на першу вимогу чи на умовах повернення вкладу із закінченням встановленого договором строку, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконанням сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. З урахуванням приписів законодавства, умов договору та наданих позивачем доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача про стягнення відсотків за користування вкладом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні зобов`язання, умови якого позивач виконав. Відповідач умови договору не виконав. Загальна заборгованість за договором та додатковою угодою становить 67 766,30 грн., з якої: відсотки в розмірі 43 218,05 грн (за період 04.01.2019 по 03.01.2020), інфляційні втрати в розмірі 20 488,09 грн (за період з 04.01.2020 (наступний день після закінчення договору) до 20.02.2023 (день здійснення розрахунку)), 3% річних нараховані на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 04.01.2020 (наступний день після закінчення договору) до 20.02.2023 (день здійснення розрахунку) в розмірі 4060,16 грн, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем та перевіреним судом в судовому засіданні. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи, що відповідач умови договору не виконав, відсотки за користування вкладом позивачу не сплачував, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми невиплачених відсотків, інфляційних витрат та 3% річних за договором та додатковою угодою до нього є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved