Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 25.03.2003 виконкомом Зборянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської ради, актовий запис № 4, а синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з ним. Свої вимоги мотивує тим, що 20.06.2003 він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу в них народилися двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, незважаючи на те, що між ними укладено шлюб, подружнє життя у них не склалося. Їм не вдалося створити міцної сім`ї, в якій панує любов, повага один до одного та взаєморозуміння. Причиною розпаду сім`ї є те, що між ними вже не існує ніяких почуттів, у них різні погляди на життя та різні інтереси. На даний час вони не підтримують жодних стосунків, притаманних подружжю, кожен живе своїм життям. Фактично їх шлюб розпався. Примирення між ними не можливе, а продовження шлюбних відносин буде суперечити його інтересам. Оскільки їхні діти фактично проживають з ним, тому він вважає, що дітей необхідно залишити на його вихованні. Представник позивача адвокат Іванів О.Б. подав до суду заяву, згідно з якою позов підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Розгляд справи просить проводити без його участі та участі позивача. [PERSON] подала до суду заяву, в якій зазначила, що заявлений позов визнає та просить розірвати шлюб між нею та позивачем. Окрім цього, вона визнає позовну вимогу щодо залишення їхніх дітей проживати з батьком. Також повідомляє, що їхні діти фактично проживають з батьком [PERSON] вже протягом 5 років. Ці обставини пов`язані з тим, що вона в більшості випадків працює за кордоном, а тому її тривалі період часу не має на Україні. В періоди часу коли вона перебуває на Україні діти також проживають з батьком, а вона тільки відвідує їх за місцем проживанням. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 17.03.2023 відповідачка подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с. 18). 20.03.2023 представник позивача адвокат Іванів О.Б. подав до суду заяву, згідно з якою позов підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Розгляд справи просить проводити без його участі та участі позивача (а.с. 22). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 20.06.2003, який зареєстрований виконкомом Зборянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської ради, актовий запис № 4, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 22.03.2007 та [NUMBER] від 06.04.2015 (а.с. 5, 6). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 20.02.2023 № 28 позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з останнім в даному домоволодіння зареєстрований та проживає син [PERSON] , а також проживає без реєстрації син [PERSON] . Умови проживання задовільні (а.с. 9). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне вказану позовну вимогу задовольнити, шлюб між сторонами розірвати. Щодо позовної вимоги про залишення синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем, суд зазначає наступне. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Частиною першою статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а частиною четвертою статті 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, згідно з частиною третьою статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , [INFO] , виповнилося 14 років, суд, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання його з батьком, оскільки Закон не встановлює права суду визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років. З огляду на викладене у суду відсутні правові підстави для визначення місця проживання у судовому порядку [PERSON] , оскільки останній вправі вільно обрати з ким з батьків, які проживають окремо, він бажає проживати, та для вирішення цього питання набув повної цивільної дієздатності, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги відсутність заперечень від відповідачки з даного приводу та фактичне проживання разом з батьком, суд вважає, що його необхідно залишити проживати з позивачем. Таким чином, позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 56, 105, 110, 112, 114, 141, 152, 160, 161 СК України, ст.ст. 29, 47 ЦК України, та

Outcome: partial