Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 квітня 2019 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини не склалися і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати разом з позивачем. Приблизно з серпня 2022 року відповідач почав забирати сина на тривалий час без відома та згоди позивача, усні прохання не виконує і часто відмовляється повертати дитину. Після неконтрольованих відвідин син перебуває в емоційно нестабільному стані, погано спить, що викликає у позивача велике занепокоєння. Позивач має власне житло, повністю віддає себе вихованню та спілкуванню з сином, створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, на даний час знаходиться в декретній відпустці, позитивно характеризується. Крім того [PERSON] являється матір`ю трьох дітей і за законом має статус багатодітної сім`ї, що також являється причиною звернення до суду для подальшого отримання відповідного посвідчення. А тому позивач вимушена була звернутися з даним позовом до суду, просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] біля матері- [PERSON] . Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 31.10.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, де просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. В разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.04.2019, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). В шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 22 березня 2022 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 8). Згідно свідоцтв про народження, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 2017 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить будинок [ADDRESS] (а.с. 5,6). Згідно довідок відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради №1843 від 07.08.2019 та №926 від 07.04.2022, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.12,14). Згідно копії довідки № 3138 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, позивач [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області №55 від 23.02.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, яким визнано за доцільне визначити місце проживання дитини малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 37-39). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] , докази, надані позивачем, висновок Служби у справах дітей та позицію батька дитини, який позов визнав, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, яка фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а тому з урахуванням визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн., сплаченого при поданні позову, а судовий збір в сумі 496,20 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved