Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

21.03.2023 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 березня 2003 року виконкомом Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про що зроблено запис №7, прізвище позивача на дошлюбне не змінювати, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишити проживати разом з нею. Позов мотивує тим, що 02.03.2003 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі народилась двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони прожили у шлюбі 19 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль це все стосується перших років спільного життя. Постійні сварки та суперечки відбувались у присутності дітей. Останнім часом відповідач почав зловживати алкоголем, що суттєво позначилось на вихованні дітей. У зв`язку із цим шлюбні стосунки фактично були припинені з 2020 року, а вже останній рік сторони почали проживати окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, всі наміри зберегти їхню сім`ю були марними. Шлюб носить лише формальний характер, примирення неможливе. Діти проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що є у її власності. Питання майна, набутого в період перебування сторін у шлюбі, будуть вирішуватись у позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок, інтересів дітей та інтересів кожного з подружжя. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.03.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.12). Ухвалою судді від 23.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.15). Позивач та\~її представник\~у судове\~засідання не\~з`явилися,\~15.05.2023\~представником позивача\~-\~адвокатом Горин\~В.М.\~ подано\~заяву,\~відповідно до\~якої позивач\~та її\~представник \~позов підтримують\~в повному\~обсязі,\~просили задовольнити,\~справу розглядати\~за їх\~відсутності.\~Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, в тому числі через сайт Судова Влада. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як сторони в судове засідання, призначене на 15.05.2023 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження, виданого виконкомом Нижньовербізької сільської ради Коломийського району від 02.03.2003 серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] одружилися 02 березня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №7, прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.3). У шлюбі народилась двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача та інтересам дітей, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки №00014 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ТОВ "УК ОСЕЛЯ", [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником, та до складу сім`ї входять: син [PERSON] та дочка [PERSON] . Разом з тим, враховуючи, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , після припинення спільного проживання батьків, залишилась проживати з матір`ю, відтак прохання залишити дитину проживати з позивачкою, підлягає до задоволення. Одночасно суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання дитини судом сторони мають право вирішити дане питання окремо у судовому порядку або органом опіки та піклування. При цьому, суд звертає увагу, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. Таким чином позов у цілому, підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивача залишити шлюбне прізвище суд виходить з наступного: За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач не виявила бажання змінювати свої прізвище на дошлюбне. Таким чином позов підлягає до задоволення. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved