Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів (далі ТОВ\~ФК\~ЄАПБ) звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №\~913810 від 27 травня 2019 року в загальному розмірі 19778 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 27 травня 2019 року між [PERSON] (далі Клієнт) і Товариством з обмеженою відповідальністю Авентус Україна (далі ТОВ\~Авентус Україна або Товариство) був укладений кредитний договір №\~913810. 23 квітня 2020 року між ТОВ\~Авентус Україна і ТОВ\~ФК\~ЄАПБ укладено договір факторингу за №\~23042020, за умовами якого ТОВ\~Авентус Україна передало (відступило) ТОВ\~ФК\~ЄАПБ за плату, а ТОВ\~ФК\~ЄАПБ прийняло належні ТОВ\~Авентус Україна права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №\~23042020 від 23 квітня 2020 року, ТОВ\~ФК\~ЄАПБ набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальному розмірі 19778 грн., з яких: 5500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2970 грн. заборгованість за відсотками; 11308 грн. заборгованість за пенею. Всупереч умовам кредитного договору №\~913810 від 27 травня 2019 року відповідач [PERSON] не виконала свого зобов`язання вчасно повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Після набуття ТОВ\~ФК\~ЄАПБ права грошової вимоги до [PERSON] , остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої суми заборгованості за вказаним вище кредитним договором, ні на рахунок нового кредитора ТОВ\~ФК\~ЄАПБ, ні на рахунок попереднього кредитора ТОВ\~Авентус Україна. З моменту отримання права грошової вимоги за вказаним кредитним договором, ТОВ\~ФК\~ЄАПБ не здійснювало нарахування жодних штрафних санкцій. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Калінін С.К. подав до суду відзив на позов, у якому, посилаючись на те, що позивачем не надані суду докази виникнення кредитних правовідносин, оскільки подані до суду копії договору, додатку №\~1 до договору і паспорта споживчого кредиту не підтверджують факту підписання відповідачем [PERSON] цих документів за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який відповідав би вимогам Закону України Про електронну комерцію, зокрема, у цих вказаних документах зазначено, що він підписаний електронним підписом. Однак будь-яких доказів на підтвердження факту використання [PERSON] свого електронного підпису, позивач до позовної заяви не додав. Не надано позивачем і будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримувала кредитні кошти, зокрема, документів, з яких би вбачалося бажання відповідача [PERSON] отримати кредит, його розмір, не надано жодних відомостей про зазначення [PERSON] номеру платіжної картки, на яку мали б бути зараховані кредитні кошти. Не зазначено у кредитному договорі будь-якої інформації про банківський рахунок або номер карти, на яку перераховуватимуться кредитні кошти. Також суду позивачем не було надано й первісного касово-бухгалтерського документа на підтвердження перерахування коштів, який би відповідав вимогам, встановленим у ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні; докази перерахування грошових коштів щодо обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документа та вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №\~22. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами (рух коштів по особовому рахунку позичальника). Позивачем всупереч вимогам ч. 1 ст. 13 Закону України Про споживче кредитування не доведений факт того, що примірник електронного договору був вручений відповідачу [PERSON] , як споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, позивачем даний факт не доведено. Не підтверджено факту волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору №\~913810 від 27 травня 2019 року із ТОВ\~Авентус Україна, тому вважає, що даний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином відповідачем не набуті, а правовідносини за ним у неї не виникли. Враховуючи, що позивачем не доведено, що між [PERSON] і ТОВ\~Авентус Україна виникли кредитні правовідносини, тому ТОВ\~ФК\~ЄАПБ за відповідним договором факторингу №\~23042020 від 23 квітня 2020 року права вимоги до [PERSON] за кредитним договором не набуло. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник позивача ТОВ\~ФК\~ЄАПБ Гостєва Є.В. після отримання відзиву на позов, подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначала, що при формуванні позовної заяви та витягу з реєстру боржників було допущено технічну описку та невірно зазначено складові суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором, просила суд вважати вірними такі складові суми заборгованості: заборгованість за основною сумою боргу 5500 грн.; заборгованість за відсотками 11528 грн.; заборгованість за пенею 2750 грн., що в загальному складає суму 19778 грн. Також посилалася на те, що з доданих до позовної заяви копії кредитного договору, графіку платежів, а також паспорта кредиту вбачається, що вони підписані [PERSON] електронним підписом 27.05.2019 об 11:43:02 відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на офіційному сайті ТОВ\~Авентус Україна та є невід`ємною частиною кредитного договору №\~913810. Вказувала на те, що факт перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] підтверджується листом за №\~7957-ВП від 30 квітня 2020 року, наданим WayForPay, яким за дорученням ТОВ\~Авентус Україна здійснено успішні перекази коштів на картки клієнтів, у якому, зокрема, зазначено, що під №\~ [NUMBER] значиться інформація про здійснення перерахування 27.05.2019 на суму 5500, маска картки [NUMBER] , код авторизації 191214 та номер транзакції в системі WayForPay creditplus- 2214160. Вважає, що зазначені обставини підтверджують укладення 27 травня 2019 року між [PERSON] і ТОВ\~Авентус Україна кредитного договору №\~913810 в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також представником позивача у відповіді на відзив здійснено виклад обставин щодо укладення 27 травня 2019 року кредитного договору №\~913810 між ТОВ Авентус Україна та [PERSON] , часткової сплати відповідачем суми заборгованості первісному кредитору за цим кредитним договором, що не були викладені у позовній заяві. Вважає, що стороною відповідача не надано доказів, які б заперечували та спростовували суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~913810 від 27 травня 2019 року. Просила суд задовольнити позов. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, регулюються нормами ЦК України, Закону України Про споживче кредитування від 15 листопада 2016 року №\~1734-VIII, Закону України Про електронні документи та електронний документообіг від 22 травня 2003 року №\~851-IV, Закону України Про електронну комерцію від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII, що пов`язані з отриманням позики та відповідальністю за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань. При розгляді цієї цивільної справи, суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема, принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у ст. 12 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, визначених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Аналізуючи заявлені ТОВ\~ФК\~ЄАПБ позовні вимоги та їх обґрунтування, враховуючи надані відповідачем [PERSON] заперечення проти позову, суд вважає, що першочерговому дослідженню під час розгляду даної справи та ухвалення у справі законного рішення з`ясуванню підлягають обставини щодо укладення договору про надання коштів на умовах кредитного договору від 27 травня 2019 року за №\~913810, з метою встановлення моменту можливого виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін та визначення їх обсягу. У ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно із ст. 13 Закону України Про споживче кредитування від 15 листопада 2016 року №\~1734-VIII (далі Закон №\~1734-VIII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про електронну комерцію). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №\~1734-VIII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги до правочину, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У ст. 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, зокрема, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регулює Закон України Про електронну комерцію від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII (далі Закон №\~675-VIII), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №\~675-VIII електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закон України Про електронну комерцію). Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У ч. 5 ст. 11 Закону №\~675-VIII передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону №\~675-VIII у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Згідно із ст. 12 Закону України Про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію). На підтвердження факту укладення 27 травня 2019 року між ТОВ\~Авентус Україна та [PERSON] електронного договору, позивачем суду надана роздруківка електронного договору №\~913810 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 27 травня 2019 року, із відміткою Клієнт (підписано електронним підписом 27.05.2019 11:43:02), роздрукований додаток №\~1 до вказаного договору з відміткою Клієнт (підписано електронним підписом 27.05.2019 11:43:02) та роздрукований паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) із відміткою Клієнт (підписано електронним підписом 27.05.2019 11:43:02). Аналіз сукупності наданих доказів не дає суду можливості визначити порядок укладення цього договору та хронологію дій сторін договору для його укладення, а саме момент прийняття відповідачем пропозиції на його укладення та висловлення своєї згоди із запропонованими позикодавцем умовами, що на переконання суду виключає можливість стверджувати, що такий договір був укладений між ТОВ\~Авентус Україна та відповідачем [PERSON] . Позивачем не доведено коли саме та в якій формі ТОВ\~Авентус Україна надавало пропозицію укласти договір та коли саме і в якій формі відповідач висловила згоду (акцепт) на його укладення на запропонованих умовах. Також суд позбавлений можливості визначити коли та яким чином [PERSON] підписала електронний договір наданим їй електронним підписом, зокрема, чи мала вона на момент можливого укладення такого договору електронний цифровий підпис, чи можливо відповідачу був наданий електронний підпис одноразовим ідентифікатором, або укладення сторонами договору відбулося у формі обміну електронними листами та СМС-повідомленнями, у яких були направлені одноразові ідентифікатори та паролі доступу до системи позичальника з метою завершення процедури укладення договору. У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що відповідачем вказаний кредитний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, однак враховуючи, що це підпис, який є даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, тобто містить комбінацію літер та цифр, однак суд зазначені доводи до уваги не приймає, оскільки така комбінація у розділі Реквізити та підписи сторін у кредитному договорі відсутня. Аналізуючи умови наданого позивачем договору №\~913810 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 27 травня 2019 року, судом встановлено, що відповідно до умов п. 1.1 Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в загальній сумі 5500 грн. (позику) на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язувалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом (п. 1.5 договору №\~913810 від 27 травня 2019 року). Серед комплексу прав Товариства підпунктом 4 п. 2.1 цього договору передбачено право відмови Клієнту у видачі позики після підписання (акцепту) договору у випадках, встановлених Правилами. До обов`язків Товариства віднесено зобов`язання видати Клієнту позику протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання договору (підпункт 1 п. 2.2 договору). Паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачеві до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), також маються відомості про спосіб та строк отримання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Визначення договору позики законодавцем надано у ч. 1 ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). Як встановлено судом, умови кредитного договору №\~913810 від 27 травня 2019 року передбачають надання позики шляхом перерахування Товариством грошових коштів Клієнту на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом, у даному випадку відповідачем. На обґрунтування факту отримання [PERSON] грошових коштів згідно із умовами договору №\~913810 від 27 травня 2019 року стороною позивача до відповіді на відзив, надано суду лист ТОВ\~ФК\~ВЕЙ ФОР ПЕЙ на адресу ТОВ\~Авентус Україна за вих. №\~7957-ВП від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого відправник цього листа підтверджує факт надання ним послуг з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, а також повідомляє про певну кількість здійснених ним за дорученням ТОВ\~Авентус Україна успішних переказів грошових коштів на картки клієнтів, зокрема зазначено про транзакцію за номером у системі WayForPay creditplus-2214160, здійснену 27 травня 2019 року на суму 5500 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 191214. Аналізуючи наведене та надані відповідачем заперечення, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів недостатньо для доведення факту надання відповідачу [PERSON] позики згідно із умовами договору про надання коштів на умовах кредитного договору №\~913810 від 27 травня 2019 року та отримання останньою визначеної цим договором суми позики. Наведені висновки суду обґрунтовуються змістом наданих позивачем доказів, у яких відсутні відомості про повідомлення [PERSON] як клієнтом ТОВ\~Авентус Україна своїх реквізитів, зокрема, вказаного вище карткового рахунку. Також суд враховує, що у матеріалах справи відсутні докази належності карткового рахунку із такими реквізитами відповідачу [PERSON] , надані суду картка обліку договору та розрахунок заборгованості [PERSON] , так і посилання сторони позивача у відповіді на відзив на часткову сплату відповідачем первісному кредитору суми заборгованості, не спростовують наведених висновків суду, оскільки за своєю правовою природою ці відомості є односторонніми математичними розрахунками, які в силу ст. 11 ЦК України не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов договору суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сукупність наданих позивачем доказів не доводить факту передання грошових коштів відповідачу [PERSON] , що є підставою для визнання відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України такого договору неукладеним, у зв`язку з чим судом не встановлений під час розгляду справи момент виникнення у сторін договору взаємних прав та обов`язків, зокрема, обов`язку відповідача [PERSON] повернути позику та сплатити проценти за користування нею, а також відповідно права Товариства вимагати від Клієнта повернення суми позики, сплати процентів за користування нею та виконання усіх інших зобов`язань, визначених договором №\~913810 від 27 травня 2019 року. За своєю правовою природою відступлення права вимоги є підставою заміни кредитора у зобов`язанні, тобто є правочином, на підставі якого до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. ст. 512, 514 ЦК України). За наведених вище обставин, укладення 23 квітня 2020 року між ТОВ\~Авентус Україна як первісним кредитором і ТОВ\~ФК\~ЄАПБ як новим кредитором договору факторингу №\~23042020 та оплата на виконання умов такого договору всіх визначених ним платежів не може бути правовою підставою виникнення боргових зобов`язань у відповідача [PERSON] без доведення факту виникнення між сторонами первинного договору боргових правовідносин. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі №\~2-879/13 виклав правовий висновок та зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що ТОВ\~ФК\~ЄАПБ у суді не довело належними та допустимими доказами факту укладання між ТОВ\~Авентус Україна і відповідачем [PERSON] договору №\~913810 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 27 травня 2019 року, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed