Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

В грудні 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 29-34) до відповідача ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь безпідставно утримані кошти у розмірі 23986,38 грн.; 3390,0 грн. - збитки; 184,51 грн. - 3,0 % річних за період з 08 вересня 2022р. по 29 листопада 2022р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 березня 2021р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 29956, про стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості в розмірі 29900,0 грн. В межах примусового виконання зазначеного виконавчого напису, з позивача було стягнуто на користь відповідача грошові кошти у розмірі 33290,0 грн., які на думку сторони позивача стягнуті без відповідних правових підстав, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021р. по справі № 761/25641/21 вказаний вище виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому зазначену суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача, з врахуванням тих обставин, що в позасудовому порядку приватним виконавцем було повернуто позивачу 5913,62 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 15 лютого 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що суми, які просить позивач стягнути є безпідставними та необґрунтованим, в межах виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису на користь відповідача з позивача було стягнуто лише 18235,21 грн. При цьому орієнтовний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є безпідставним та необґрунтованим. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 березня 2021р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 29956, про стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості в розмірі 29900,0 грн. За кредитним договором № 2088813 від 10 лютого 2020р., укладеного між сторонами. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. від 25 червня 2021р. відкрито виконавче провадження № 65913523 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021р. по цивільній справі № 761/25641/21, провадження № 2/761/10158/2021, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 березня 2021р. приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за № 29956. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що відповідачем було безпідставно набуто та списано з рахунку позивача, внаслідок примусового виконання приватним виконавцем зазначеного вище виконавчого напису грошові кошти у сумі 33290,0 грн., при цьому 5913,62 грн. - сума коштів, що була повернута приватним виконавцем в позасудовому порядку; та згідно постанов приватного виконавця мінімальний розмір витрат виконавчого провадження становить 400,0 грн.; розмір основної винагороди складає 2990,0 грн. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Разом з тим, на підтвердження заявлених позовних вимог, стороною позивача взагалі не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, при цьому довідка роботодавця позивача від 10 серпня 2022р. (а.с. 17) не свідчить, що сума утриманих з позивача коштів, була отримана в повному обсязі стороною саме відповідача. Як і відсутні належні і допустимі докази сторони відповідача, в обгрунтування поданого до суду відзиву на позов. Таким чином, доводи сторони позивача, що в межах виконавчого провадження № 65913523 з примусового виконання виконавчого напису, який було визнано таким, що не підлягає виконанню з позивача було стягнуто саме на користь відповідача 33290,0 грн. є безпідставними. Критично судом оцінюються і вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків, які складаються з основної винагороди приватного виконавця - 2990,0 грн.; витрат виконавчого провадження 400,0 грн., оскільки відсутні докази отримання цих коштів приватним виконавцем. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення основної суми заборгованості та збитків, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення, в порядку ст. 625 ЦК України з відповідача 3,0 % річних. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019р. по справі № 910/1531/18, положення ст. 42, 45 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed