Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

30.01.2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Судариков Г.В., звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , зазначивши третьою особою, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, орган опіки і піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, у якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивував тим, що в період шлюбу у нього та відповідача народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В червні 2021 року відповідачка залишила сім`ю та переїхала проживати за іншою адресою, при цьому, не повідомивши його про своє нове місце проживання. З червня 2021 року по теперішній час його малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з ним та їх бабусею та дідусем та знаходиться на його утриманні. Відповідачка з червня 2021 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров`я дітей, не намагається забезпечити здобуття освіти дітьми, не займається підготовкою дітей до самостійного життя, не надає дітям будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку реальну можливість. Даний факт свідчить про те, що відповідачка самоусунулась та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та турботі за малолітніми дітьми. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 року матеріали справи передані до провадження судді Уманської О.В. Ухвалою судді від 15.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.04.2023 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Судариков Г.В., під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позові та просили їх задовольнити. Не заперечували проти винесення заочного рішення. Крім того позивач зазначив що після раптового зникнення відповідача звертався до правоохоронних органів для встановлення місця її перебування та через деякий час правоохоронні органи повідомили йому, що остання перетнула державний кордон (виїхала з країни). Засоби зв`язку та місце проживання позивач з 2021 року не змінював та відповідач маючи реальну можливість спілкування з дітьми ухиляється від зазначеного. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Новобузької міської ради Миколаївської області Захарчук В.О., під час розгляду справи зазначила, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , при цьому вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх життя. Діти бажають проживати лише з батьком, про маму розмовляти взагалі відмовляються. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання дітей. Відповідачка [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являлась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позов до суду не надала. З урахуванням того, що відповідач не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причину свого неприбуття, натомість була належними чином повідомлена про час і місце судового розгляду, суд, виходячи з положень ст.280-282 ЦПК України, за наявності згоди позивача, проводить судовий розгляд в заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи та свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії рішення Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/930/21 від 25.08.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20\~грудня 2008\~року по 27.09.2021 року (а.с.13-14). [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON] , в графі батьки записано: мати [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області від 05.05.2009 року (а.с.11). Крім того, [INFO] у сторін по справі народилася донька - [PERSON] , в графі батьки записано: мати [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.01.2017 року (а.с.12). Відповідно до фотокопії посвідчення серії [NUMBER] від 20.03.2019 року [PERSON] , 2017 року отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю ( а.с.15-16). В провадженні ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №12021152270000174 відкрите за заявою [PERSON] про зникнення 30.06.2021 року його дружини [PERSON] , що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.47). Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що з 2016 року працювала разом з відповідачем [PERSON] та в подальшому стала хрещеною мамою доньки сторін - [PERSON] . Під час спілкування з відповідачем в 2020 році останній від відповідача стало відомо, що [PERSON] спілкується з іншим хлопцем та має намір залишити свого чоловіка з дітьми та виїхати до нього. Крім того вона спеціально для цього зробила закордонний паспорт. Подальше тісне спілкування з відповідачем у свідка припинилося, оскільки вона розповіла позивачу про пристрасть відповідача до азартних ігор на гроші. Після зникнення відповідача зв`язок з нею обірвався та з соціальних мереж всі аканти були видалені. З позивачем свідок спілкується та відвідує дітей. Останній займається вихованням та розвитком дітей, особливо це видно на прикладі доньки [PERSON] яка хворіє на ДЦП та за рік має великий прогрес у розвитку. З акту обстеження умов проживання від 19.12.2022 року, а саме будинку [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , його син [PERSON] , його донька [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , складеного комісією та затвердженого Новобузьким міським головою вбачається, що умови проживання для дітей добрі. Сім`я проживає у трикімнатному будинку та матеріально забезпечена (а.с.17). Згідно характеристики учня 8 класу виданої директором Новобузького ліцею №10 [PERSON] , [PERSON] навчається у закладі з 7 класу та загальне ставлення хлопчика до школи , навчання, трудової діяльності позитивне. Хлопчика виховує батько. Останній відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи (а.с.18). Згідно довідки виданої директором КУ «ЦНСП» міської ради [PERSON] , [PERSON] зарахована до відділення комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю та регулярно відвідує заняття. Дитина завжди охайна та доглянута. Прабабуся та батько спілкуються з педагогічним колективом та цікавляться успіхами та досягненнями дитини. (а.с.19). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав, виданого за №73-02.12 від 18.01.2023 року, [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка з червня 2021 року свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Протягом тривалого часу діє всупереч інтересам малолітніх дітей, тим самим позбавила їх права на належне батьківське виховання та утримання. Не спілкується з дітьми, не цікавиться їх долею та успіхами, не піклується про їхнє здоров`я, не дбає про їхній добробут. Між матір`ю та дітьми відсутній психологічний зв`язок. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.20-21). Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дітей, не турбується про стан їх здоров`я. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ст.165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям. Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідачка від виховання та утримання дітей взагалі самоусунулась, не підтримує жодних зв`язків з ними, не цікавиться їх розвитком. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що статями\~169\~та 170 СК України, передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини та поновлення батьківських прав відносно дітей. У відповідності до ст. 180 СК України\~відповідачка, будучи матір`ю дитини, зобов`язана утримувати її до досягнення повноліття. При цьому згідно ч.2 ст.166 СК України\~особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачкою по утриманню дитини за станом її здоров`я або за іншими поважними причинами, судом не встановлені. Відповідачка є особою працездатного віку. Відповідно ч.1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 17 в абзаці 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст. 191 СК України\~\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України\~позов в цій частині також підлягає задоволенню з визначенням розміру стягуваних аліментів - 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача. Також, відповідно до вимог ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 1073,60 гривень за вимогою про позбавлення батьківських прав, а за вимогою про стягнення аліментів, за якою позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 1073,60 гривень на користь держави.

Outcome: approved