Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Караулов О.О., звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 07.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрований в реєстрі за № 31065, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у сумі 70830,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. відкрите виконавче провадження про стягнення з позивачки на користь відповідача грошових коштів на підставі виконавчого напису № 31065 від 20.07.2021, який вчинений приватним нотаріусом Остапенком Є.М. Представник позивачки вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню з наступних підстав. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису має перевірити безспірність заборгованості та той факт, що з дня права вимоги минуло не більше трьох років, має бути оригінал договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Нотаріусом не дотримані вказані вимоги та положення ч.1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Так, згідно пункту 1.2 кредитного договору №3001474 від 05.11.2020 сума договору становить 15000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 05.11.2020, дата повернення кредиту - 05.12.2020 (пункти 1.3, 1.4 Договору). Відтак не зрозуміло як нотаріус та відповідач прийшли до розрахунків про розмір заборгованості в сумі 70830 грн. Тому сума заборгованості є однозначно спінорною. Також ні кредитор, ні нотаріус не направили вимоги/повідомлення позивачу про суми заборгованості та вимогу сплатити суму боргу, щоб останній мав можливість або заперечити або визнати суму боргу. Також у матеріалах виконавчого напису відсутні докази відступлення права вимоги за кредитним договором. До того ж відсутній оригінал кредитного договору, а нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано роздруківку електронного документу, що не є оригіналом. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивачки звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою судді від 02.03.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 28.03.2023. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, 24.04.2023 до суду надійшла заява, у якій представник позивачки просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 64). Представниця відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання відповідач ознайомлений належним чином (а.с. 66). 29 березня 2023 року до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу, в якому представниця Суприкіна О.Ю. просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні витрат на правничу допомогу. Зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому посилається на Верховного Суду у справі №922/2604/20 у якій зазначено, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Також представник відповідача посилалася на постанову Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц де суд зазначив, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу (надасть договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат), то суд не матиме підстав для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У постанові Верховного Суду у справі №910/15944/17 визначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Представниця відповідача зазначає, що предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно - правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Підготовка позову, надання консультацій по даній категорії справ не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи. Вважає, що вказана сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Також посилається на практику Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України», «Гімадуліна та інші проти України», «Двойних проти України» та інші, де ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (а.с. 48-50). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не було подано. У судове засідання не з`явилася третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М., до суду повернулася судова повістка без вручення з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 62). Третя особа приватний виконавець Райда О.С. у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с. 63). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи по справі, доходить наступних висновків. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 05.11.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3001474 (а.с. 13-16). 07 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 31065 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3001474 від 07.05.2021 з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у сумі 70830,00 грн (а.с. 12). За заявою представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про примусове виконання рішення на підставі спірного виконавчого напису 07.05.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 31065, виданого 07.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (а.с. 11, 18). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Як вбачається з матеріалів справи, письмову вимогу про усунення порушень позивачу направлено не було. Даного твердження відповідачем не спростовано. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17 зазначив, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до пунктів 3.2, 3.5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 вищевказаного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Окрім того суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Нотаріально посвідченого кредитного договору, який свідчив би про заборгованість позивача перед відповідачем, сторонами суду надано не було. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 07.05.2021 за № 31065, таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги сторони позивачки є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 9296-9612-3932-9083 від 17.02.2023 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в розмірі 1073,60 грн на користь позивачки [PERSON] . Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити таке. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 07 лютого 2023 року між адвокатом Карауловим О.С. (далі - Адвокат) та [PERSON]. (далі - Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір) (а.с. 24-25). Пунктом 1.1. Договору передбачено, що адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: - представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; - збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; - використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України; - виконання інших дій, передбачених законодавством. Відповідно до п. 4.1. Договору, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує на офіційний рахунок адвоката гонорар за наступною тарифікацією: за правову допомогу у межах виконавчих проваджень № [NUMBER] та № [NUMBER], за судове представництво у межах оскарження виконавчих написів, клієнт сплачує на рахунок адвоката гонорар - 4000,00 грн за оскарження напису у межах виконавчого провадження № [NUMBER] та 4000,00 грн за оскарження напису у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. У детальному описі наданих послуг по справі зазначені наступні послуги: надання первинної усної консультації клієнту [PERSON] , роз`яснено порядок та законодавчу можливість звернутися до суду за захистом прав та порушених інтересів - 500,00 грн; підготовка та написання позовної заяви в інтересах клієнтки [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - 3000,00 грн; підготовка та написання детального опису робіт за договором про надання правової допомоги та здійснення розрахунку - 500,00 грн (а.с. 23). З квитанції від 11.02.2023 встановлено, що Караулов О.О. отримав від [PERSON] 4000,00 грн за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 07/2023 від 07.02.2023 (а.с. 26). У клопотанні про зменшення судових витрат на правничу допомогу представниця відповідача просила відмовити у повному обсязі у стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, мотивуючи це тим, що враховуючи практику Верховного Суду, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру. Також, представниця відповідача зазначила, що предмет позову не є складним, не потребує додаткового вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, тому вказана сума на правничу допомогу не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Суд уважає, що вказане клопотання підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved