Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У липні 2021 року позивач ТОВ «Фінансова компанія\~«Довіра та\~Гарантія»звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про визнання нерухомого майна предметом іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані, тим, що 22 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «НАДРА», який в подальшому змінив назву на ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №254/П/3 5/2007-840. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Позичальнику було надано кредит в сумі 89 851,22 дол. США. В забезпечення належного виконання Кредитного договору, в порядку, передбаченому розділом 2 кредитного договору, між ВАТ КБ «НАДРА» та Позичальником було укладено: Договір застави майнових прав №Б-321/81-06-2/2007/001 від 22.11.2007 року, право вимоги на які належить Позичальнику на підставі проспекту емісії цінних паперів, факту перерахування облігацій на рахунок ТОВ «УКРГАЗ» з метою їх погашення та договору про резервування/бронювання приміщення. Крім того, пунктом 2.1.3. Кредитного договору сторони погодили, що Позичальник зобов`язаний протягом трьох робочих днів, з моменту повідомлення Позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно за останнім укласти Договір іпотеки, предметом якого і буде профінансоване за рахунок кредитних коштів нерухоме майно. Рішенням Виконавчого Комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №45/2 від 29.02.2008 року визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Однак 04.05.2017 року, [PERSON] на підставі договору дарування №143 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А. відчужив набуту за кредитні кошти квартиру на користь [PERSON] . Зазначені дії Позичальника грубо порушують взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором №254/П/35/2007-840 від 22.11.2007 року та нехтують правами вже безпосередньо Кредитора, який не має узгоджених під час укладення Кредитного договору додаткових важелів належного виконання кредитного договору Позичальником. 12.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», було укладено Договір № GL6N718144 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 452. Таким чином, відповідно до Договору № GL6N718144 від 12.06.2020р. право грошової вимоги за Кредитним договором №254/П/35/2007-840 від 22.11.2007 року та всіма похідними договорами, укладеними між Публічним акціонерним товариством «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» та [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Представник позивача вважає, що ТОВ «ФК» Довіра та Гарантія» є добросовісним іпотекодержателем набутої відповідачем квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати предметом іпотеки відповідно до кредитного договору №254/П/35/2007-840 та договору застави майнових прав №Б-321/81-06 2/2007/001- квартиру [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою від 17.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. \~ \~ \~ \~Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «НАДРА», який в подальшому змінив назву на ПАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №254/П/3 5/2007-840. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Позичальнику було надано кредит в сумі 89 851,22 дол. США. В забезпечення належного виконання Кредитного договору, в порядку, передбаченому розділом 2 кредитного договору між ВАТ КБ «НАДРА» та Позичальником було укладено: Договір застави майнових прав №Б-321/81-06-2/2007/001 від 22.11.2007 року, право вимоги, на які належить Позичальнику на підставі проспекту емісії цінних паперів, факту перерахуванню облігацій на рахунок ТОВ «УКРГАЗ» з метою їх погашення та договору про резервування/бронювання приміщення. Пунктом 2.1.3. Кредитного договору сторони погодили, що Позичальник зобов`язаний протягом трьох робочих днів, з моменту повідомлення Позичальника про факт реєстрації прав власності на нерухоме майно за останнім укласти Договір іпотеки, предметом якого і буде профінансоване за рахунок кредитних коштів нерухоме майно. 12.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», було укладено Договір № GL6N718144 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим № 452. Таким чином, відповідно до Договору № GL6N718144 від 12.06.2020р. право грошової вимоги за Кредитним договором №254/П/35/2007-840 від 22.11.2007 року та всіма похідними договорами укладеними між Публічним акціонерним товариством «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» та [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Представник позивача вважає, що ТОВ «ФК» Довіра та Гарантія» є добросовісним іпотекодержателем набутої відповідачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 575 ЦК України\~іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 589 ЦК України\~визначено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1\~ст. 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно\~ст. 18 Закону України «Про іпотеку»\~іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У вказаній нормі закону також наведено істотні умови договору іпотеки, дотримання яких є умовою дійсності договору іпотеки. Згідно ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст.\~33, ч. 1 ст.\~12 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином можливість задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може мати місце виключно у разі укладення іпотечного договору відповідно до вимог закону в належній формі з досягненням згоди щодо усіх істотних умов договору іпотеки, що визначені\~ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, що рішенням Виконавчого Комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області №45/2 від 29.02.2008 року визнало право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . 04.05.2017 року [PERSON] на підставі договору дарування №143 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А. відчужив набуту за кредитні кошти квартиру на користь [PERSON] . Вище зазначений договір на даний час є чиним, позивач вказаний договір дарування не оскаржував у судовому порядку. Враховуючи наведені норми Закону та з огляду на те, що законом не передбачено такого наслідку невиконання боржником свого грошового зобов`язання про передачу майна в іпотеку як визнання нерухомого майна іпотечним майном, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого цивільного права, шляхом визнання квартири [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] , предметом іпотеки. Посилання на\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку»,\~згідно якої іпотека виникає зпоміж іншого також на підставі рішення суду, до спірних правовідносин з описаних вище мотивів не підлягає до застосування, так як до іпотеки, яка виникає на підставі рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог\~ст. 76-83 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed