Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 березня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 березня 2016 року у Виконавчому комітеті Розбишівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, актовий запис № 1 - розірвано. До суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення суду, яка мотивована тим, що судом залишилась не вирішеною вимога, щодо залишення сина [PERSON] , [INFO] , проживати з батьком. Зазначив, що у тексті позовної заяви та наданих письмових поясненнях він просив залишити дитину проживати разом з ним. На підставі викладеного позивач просить ухвалити додаткове рішення суду. Дослідивши заяву та матеріали справи з приводу ухвалення додаткового рішення, суд виходить з наступного. Згідно з п. 3 ч. 1 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Позивач звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій просив заяву задовольнити. Представник відповідача надав заяву с проханням розглядати справу за його відсутності, проти заяви заперечував. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового рішення суду, обґрунтованості заявленої вимоги, суд виходить з наступного. Так, рішенням суду були задоволені позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, разом з цим, з прохальної частини позовних вимог вбачається, що позивачем було заявлено вимогу лише щодо розірвання шлюбу, вимога про визначення місця проживання дитини заявлена не була. Згідно п.1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання . Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а відтак, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, діючим законодавством чітко передбачені способи захисту не визнаних цивільних прав та інтересів. Діючим законодавством передбачені способи визначення місця проживання дитини: укладення договору, в якому визначити місце проживання дитини та участь другого із батьків у вихованні дитини. Такий договір має бути нотаріально посвідчений. Також, передбачений порядок звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та одночасним визначенням місця проживання. Це можливо лише у випадку, коли другий із подружжя не заперечує, щодо встановлення такого порядку, та або позивачем надані достатні та належні докази на підтвердження обставин позову. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання. Крім іншого, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини розглядаються з судом з суворим дотриманням норм законодавства. Відповідно до ч.4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до пунктів 73, 74 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», розгляд вищезазначеного питання та надання відповідного висновку до суду щодо розв`язання спору розглядається службою у справах дітей та сім`ї за місцем проживання дитини. Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає, оскільки, діючим законодавством не передбачено такого способу захисту порушених або не визнаних прав, крім іншого, позивачем при подачі позову, позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини заявлена не була. Пояснення викладені позивачем не можуть буди підставою для ухвалення щодо них рішення суду. Крім іншого, не надано доказів на підтвердження наявності спору, оскільки лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, як такої, що не ґрунтується на законі.

Outcome: dismissed