Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

10.08.2022 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява від представник позивача, в якій просить суд: - стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на їх користь заборгованість у розмірі 78187,62 грн. за кредитним договором № 2007-100 від 31.05.2007 року та судові витрати по справі. І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 31.05.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір 2007-100, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 грн. на термін до 25.05.2009 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строком та в порядку, встановленому кредитним договором. Банк свої зобов`язання по договору виконав в повному обсязі. [PERSON] , в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання не виконав: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 13.05.2022 року склала 78187,62, з яких: заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 36198,30 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 41989,32 грн. Скориставшись своїм правом, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що позивач 31.07.2009 року звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачів простроченої заборгованості на підставі кредитного договору №2007-100 від 3.05.2007 року, отже нарахування процентів за кредитним договором після прийняття судового рішення є незаконним. Після закінчення строку кредитування чи у разі реалізації вимоги про дострокове повернення кредиту, кредитор втрачає право на нарахування процентів за кредитним договором. Строки позовної давності за кредитним договором, яким передбачено щомісячне повернення заборгованості розраховується щодо кожного окремого платежу та починають свій відлік з моменту прострочення позичальником чергового платежу. Також відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 57-60, 96-102). 23.03.2023 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на підтвердження заборгованості відповідача банк додатково надає виписку по рахунку. Кредитний договір чинний та продовжує свою дію, строк давності не пропущений. Відповідно до договору, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. На даний час зобов`язання за договором не виконані, тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування на суму простроченої заборгованості по кредиту, позовні вимоги банку є обґрунтованими та підлягають задоволенню (а.с. 106-108). Відповідач [PERSON] повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції засобами поштового зв`язку. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. В матеріалах справи містяться конверти, повернуті поштою з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 64, 105). Суд повідомляв відповідачів також шляхом надання оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 84, 103, 124). Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року позовна заява залишена без руху (а.с. 38). У визначений строк представник позивача усунув недоліки та 17 жовтня 2022 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 45). 24.11.2022 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 48). 24.11.2022 року [PERSON] подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про витребування доказів, застосування позовної давності (а.с. 49-60). Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року клопотання відповідача [PERSON] про призначення справи до розгляду в порядку позовного провадження з викликом сторін задоволено. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 61-62). 02.12.2022 року від представника позивача на електронну пошту суду та 20.12.2022 року засобами поштового зв`язку надійшло повідомлення про надання документів (а.с. 65-69). Ухвалою суду від 22 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 72). 22.12.2022 року на електронну пошту суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с. 76). 17.02.2023 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 90). 22.02.2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними доказами в матеріалах справи. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 92). 24.03.2023 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 117). 27.03.2023 року від представника позивача на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними доказами в матеріалах справи. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 118-119). 27.03.2023 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 121). 20.04.2023 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 125). Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 25.04.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 31 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2007-100, за умовами п. 1.1.-1.2. якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 100000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 25 травня 2009 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.2.3.3, п. 2.4.1 даного Договору. Відповідно до п 2.2.2 кредитного договору позичальник повинен сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності до договору, проводити погашення кредиту, відсотків і винагороди в порядку і в терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, наведені в додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом п. 6.1 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, строків повернення кредиту, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,2 % від суми непогашеного платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за котрий виплачується пеня. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.7, п. 2.2.8, п. 2.2.11 даного Договору, позичальник сплачує Банку за кожен день порушення штраф в розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Штраф сплачується у гривні. Пунктом 6.7. договору передбачено, що строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки- пені, штрафів встановлено тривалістю 5 років. До кредитного договору долучено додаток №1 від 31 травня 2007 року з графіком погашення кредита, відсотків та винагород (а.с. 9-13). Відповідно до копії ордеру-розпорядження №5 від 01 червня 2007 року та заяви на видачу готівки №3 банк перерахував [PERSON] 100000,00 грн. (а.с.14). На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 31 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки за № 2007/100. Пунктом 2 договору поруки передбачено, що останній відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник. Пунктом 12 договору поруки встановлено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років (а.с. 15). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволено. Передано в заклад Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, а саме, автомобіль ЗІЛ (модель 431610, рік випуску: 1991, тип ТЗ: ізотермічні й фургон, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] : передано в заклад Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне їй на праві власності заставлене майно, а саме, автомобіль МАН (модель 19332 рік випуску: 1995, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ); передано в заклад Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставлене майно, а саме, Ford Transit ( рік випуску: 1999, тип ТЗ: фургон малотоннажний-В, №кузова/шасі: VIN- [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ) ( а.с. 10-19). В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-100 від 31.05.2007 року в сумі 33655,65 грн. звернути стягнення на автомобілі ЗІЛ (модель 431610, рік випуску: 1991, тип ТЗ: ізотермічні й фургон, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ; МАН (модель 19332 рік випуску: 1995, тип ТЗ: вантажний фургон, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ); Ford Transit (рік випуску: 1999, тип ТЗ: фургон малотоннажний-В, № кузова/шасі: VIN- [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] ) шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені заставодавців (а.с.29-32). Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту - задоволено частково. Звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2012 року, автомобіль МАН 19332, 1995 року, д/н [NUMBER] , кузов/шасі [NUMBER] . В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено (а.с. 41-42). АТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання за договором та видав [PERSON] кошти у розмірі 100000,00 грн., відповідач частково погашав кредитну заборгованість, що підтверджується випискою по рахунку за період 01.06.2007-28.02.2023 (а.с. 110-112). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №2007-100 від 31.05.2007 року, укладеного між сторонами по справі, станом на 13.05.2022 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає 78187,62 гривень, з яких: загальний залишок заборгованості за процентами - 36198,30 гривень, загальна сума нарахованої пені - 41989,32 гривень (а.с. 7-8). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а за змістом ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" ( в редакції на час укладення кредитного договору). Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18 червня 2003 року №254 ( в редакції на час укладення кредитного договору) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно п.4.1 - 4.4 вказаного Положення операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Відповідно до п. 4.10 зазначеного Положення, первинні документи мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. В силу приписів ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її' здійснення. Відповідно до п. 5 глави 3 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 p. № 337 ( в редакції на час укладення кредитного договору) до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі. Судом відхиляються доводи відповідача [PERSON] , щодо відсутності доказів видачі кредиту та наявності заборгованості за ним, оскільки вони спростовуються долученими до матеріалів справи копію заяви на видачу готівки №3 від 01 червня 2007 року та ордер-розпорядження №5, розрахунком заборгованості по кредитному договору № 2007/100 від 31.05.2007, укладеного з позичальником [PERSON] станом на 13.05.2022 та випискою по особовому рахунку за період з 01.06.2007 по 28.02.2023 № [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] . Також, суд за клопотанням відповідача витребовував у позивача оригінал кредитної справи за договором про надання кредиту №2007-100 від 31.05.2007 року. 22.12.2022 року у підготовчому засіданні представником позивача було надано суду для огляду вищезазначений оригінал кредитної справи. Суд оглянув кредитну справу та пересвідчився у відповідності поданих позивачем копій документів (а.с. 73). Відповідач [PERSON] неодноразово подавав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та зауважував на відсутності в матеріалах судової справи копії кредитної справи. В той же час, в жодне засідання відповідач [PERSON] , повідомлений про розгляд справи належним чином, про що свідчать його заяви про відкладення розгляду справи, не з`явився. Суд приходить до висновку щодо зловживання правами зі сторони відповідача, оскільки судові засідання відкладались через його неявку, в той час, коли саме сторона відповідача має бути зацікавленою у вирішенні наявного спору. При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі. При цьому відповідачем не було спростовано факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та частково здійснював погашення кредитної заборгованості. Оскільки іншого не доведено, за внутрішнім переконанням суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач [PERSON] в порушення ст.ст. 529, 530, 536 ЦК України відступив від умов про повернення суми кредиту і від строків виконання за договором, чим прострочив виконання зобов`язання згідно з ст. 612 ЦК України щодо повернення кредиту та сплати процентів. Таким чином, відповідач [PERSON] порушив взяте перед позивачем зобов`язання, на підставі чого з урахуванням погашених сум, виник обов`язок сплатити позивачеві заборгованість по відсоткам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно п.5 Договору поруки № 2007/100 від 31 травня 2007 року, у випадку невиконання боржником якого- небудь обов`язку, передбаченого п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного (их) обов`язку (ів). Пунктом 12 Договору поруки № 2007/100 від 31 травня 2007 року, встановлено, що сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. В матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення відповідачу [PERSON] вимоги кредитора, як до поручителя. З огляду на викладене, на момент подачі позову до суду (10.08.2022 року) минув п`ятирічний строк звернення до суду з вимогами до поручителя. Отже вимоги про солідарне стягнення заборгованості задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 23.11.2016 року по справі № 6-2104цс16. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 6.7. кредитного договору встановлено строк позовної давності у 5 років. Останню операцію, щодо погашення процентів за кредитним договором здійснено 23.04.2015 року - сплачено суму 24645,16 грн. Представником позивача подано до суду позовну заяву лише 10.08.2022 року. Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення. Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом необхідно відмовити. 29.05.2019 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку, в рахунок суми погашеної пені було внесено 23210,80 грн. Отже, строк позовної даності за даним видом платежу не пропущено та позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 41989,32 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial