Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2014 року вона та [PERSON] проживали в цивільному шлюбі та мали спільне господарство; 14.02.2015 року вони уклали шлюб. Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.05.2019 року шлюб розірвано. Від спільного проживання мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З червня 2017 року [PERSON] відмовився від утримання свого сина та матеріальної допомоги на його утримання не надає. 11.09.2017 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] . Відповідач злісно не виконує рішення суду та не виконує своїх батьківських обов`язків, жодного разу не підтримав дитину матеріально, аліменти з травня 2018 року не сплачує, в зв`язку з чим станом на 17.11.2022 року заборгованість по аліментам склала 126538,57 грн. З 2018 року позивачка стала проживати в цивільному шлюбі з [PERSON] , який ставиться до [PERSON] як до своєї дитини у них склалися відносини між собою як батька та сина. Від сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] маються діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 11.10.2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №338. Позивачка проживаючи окремо від відповідача та без його участі створила сприятливі умови для фізичного і духовного розвитку дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя,зокрема забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, повноцінною родиною, що позитивно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, створює умови для отримання ним освіти. Тому позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2023 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 31.03.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача- адвокат Ліненко О.А. не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, справу розглядати без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходило; своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористався. Третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направила, на адресу суду надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження, - [INFO] в с. Зоря П`ятихатського району Дніпропетровської області народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.7) Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 21.05.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.6) Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Жовтоводсько-П`ятихатським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №23512 від 17.11.2022 року [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 01.11.2022 року - 126538,57 грн. (а.с.9) Згідно копії свідоцтва про шлюб,- 11 жовтня 2022 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.21) Згідно копії свідоцтв про народження, - [INFO] народився [PERSON] та [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.19,20) Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Зорянським Старостинським округом П`ятихатської міської територіальної громади - [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , [INFO] ,син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . (а.с.16) Згідно копії договору купівлі-продажу від 24.12.2021 року [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] .(а.с.22) Згідно копії довідки КНП П`ятихатської центральної міської лікарні П`ятихатської міської ради №132 від 18.11.2022 року, - [PERSON] працює на посаді сестри медичної онкологічного кабінету консультативно-діагностичного центру в КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня`Пqqqятихатської міської ради. (а.с.14) Відповідно до рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 26.01.2023 року, - визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту позовної заяви вбачається, що батько дитини - відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: з дитиною не проживає, відтак не проявляє батьківської турботи щодо неповнолітнього сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також матеріально не забезпечує. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого.Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Отже, своїми діями відповідач порушує свої зобов`язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме, " Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття ". У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток сина як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України, - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судові витрати по справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved