Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

16.01.2023 року [PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до\~Приватного акціонерного\~товариства «ДТЕК\~Павлоградвугілля»,\~мотивуючи позов\~тим,\~що позивач має 34 роки загального страхового стажу, з них 25 років 6 місяців у шкідливих підземних умовах праці у відповідача. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що і призвело до того, що позивач захворів на професійні захворювання. 05.12.2017 року позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями первинно за професійними захворюваннями від 29.03.2018 року серія 12 ААА № 051455 та серія 12 ААА № 994723, у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено третю групу інвалідності 60 % втрати працездатності - (45 % - радикулопатія попереково - крижова L5-S1 та шийна С6, С7, С8, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно - трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді: двобічного плечелопаткового періартрозу\~(ПФ\~другого ст.)\~,\~остероартрозу у\~поєднанні з\~періартрозом ліктьових\~другого ст.)\~і колінних\~(ПФ\~другого ст.)\~суглобів;\~10%\~-хронічне\~обструктивне захворювання\~легень першої\~стадії,\~група В,\~ЛН першого-другого\~ступеня;\~5\~%\~-\~нейросенсорна приглухуватість\~першого ступеня\~(з\~легким зниженням\~слуху).\~Окрім того\~протипоказана робота\~в умовах\~дії пилу,\~шуму,\~важкої фізичної\~праці,\~несприятливого мікроклімату,\~підземно,\~рекомендовано нагляд\~і лікування\~у ортопеда\~та травматолога,\~стаціонарне та\~амбулаторне лікування.\~Комісією з\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~було встановлено,\~що внаслідок\~тривалої праці\~в шкідливих\~умовах на\~ПрАТ «ДТЕКПавлоградвугілля, позивач\~втратив своє\~здоров`я та\~працездатність і\~набув професійне\~захворювання.\~Крім того,\~позивач зазнав\~зменшення обсягу\~трудової діяльності,\~у зв`язку\~з отриманими\~професійними захворюваннями\~за роки\~трудової діяльності\~в відповідача.\~Позивач тепер\~час від\~часу вимушений\~проходити курси\~лікування,\~медичні огляди\~та обстеження,\~відновлювальні процедури,\~переносити щоденний\~фізичний біль\~та моральні\~переживання,\~позбавлений нормальних\~життєвих зв`язків,\~у зв`язку\~з тим,\~що наслідки\~отриманого на\~виробництві професійного\~захворювання обмежують\~його життєву\~активність і\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя,\~у зв`язку\~з чим,\~позивач не\~може вести\~повноцінний спосіб\~життя,\~відчуває фізичні\~страждання,\~психологічний дискомфорт,\~порушення душевної\~рівноваги,\~що негативно\~позначалося і\~позначається на\~його душевному\~та фізичному\~стані.\~У зв`язку\~з вказаним\~хронічним професійним\~захворюванням порушено\~та порушуються\~нормальні життєві\~зв`язки\~позивача,\~він позбавлений\~можливості реалізовувати\~свої звички\~та бажання.Тривалий процес\~лікування,\~позбавляє можливості\~позивача вести\~повноцінний спосіб\~життя.За довгі\~роки роботи\~у шкідливих\~умовах праці\~в позивача\~почали розвиватися\~хронічні захворювання\~поступово,\~що врешті\~решт і\~призвело взагалі\~до інвалідності.З моменту\~отримання хронічного\~професійного захворювання,\~він постійно\~відчуває фізичні\~страждання та\~біль,\~обґрунтовані важкістю\~самопочуття та\~особливостями лікування.\~На даний\~час самопочуття\~не поліпшується,\~негативні зміни\~у житті\~позивача є\~незворотними,\~усвідомлення чого,\~завдає душевного\~болю та\~страждань ще\~більше позивачеві.Це природньо\~та цілком\~нормально,\~що перелічені\~негативні явища\~не можуть\~не викликати\~переживання,\~страждання,\~стрес,\~депресію в\~людини,\~що і\~сталося з\~позивачем.Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я 241 000,00 грн. без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору. 08.03.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач забезпечив\~Позивача усіма\~необхідними засобами\~індивідуального захисту\~та спеціальним\~одягом, створив безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку Відповідача. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб Відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, оскільки у встановленому законом порядку посадові особи Відповідача не визнавалися винними у порушенні законодавства про охорону праці, вина як елемент складу правопорушення - відсутня. Враховуючи відсутність встановлених фактів порушення Відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним\~причинний зв`язок\~між виникненням\~хронічних захворювань\~та діями\~Відповідача. Позивач,\~укладаючи з\~відповідачем трудовий\~договір,\~був повідомлений\~під підпис,\~в порядку\~передбаченому ст.29\~КЗпП України\~про важкі,\~шкідливі та\~небезпечні умови\~праці,\~можливі негативні\~наслідки цих\~умов праці\~на стан\~його здоров`я\~та пов`язані\~з цими\~умовами праці\~пільги компенсації.Позивач щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був обізнаний про стан здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду профмаршруту). Якщо позивач хворів тривалий час з 2004 року, чому під час періодичних медичних оглядів протягом роботи на підприємстві відповідача не зазначав скарг, чому не оскаржував результати періодичних медичних оглядів, як визнавався придатним до роботи в підземних умовах, чому не повідомив роботодавця про погіршення стану свого здоров`я, щоб останній вивів його з підземних робіт? Добровільне продовження роботи на підприємстві свідчить про те, що позивач своїми свідомими діями та бездіяльністю завдав шкоди своєму здоров`ю. Несвоєчасне виявлення медичною комісією та приховування Позивачем від роботодавця фактичного стану свого здоров`я вплинуло на своєчасність виявлення ранніх ознак професій захворювань, а також своєчасність вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних факторів трудового процесу, в результаті стало основною причиною втрати працівником працездатності. Надані позивачем копії індивідуальних програм реабілітації № 307 від 29.03.2018 року, №299\~від 14.03.2019\~року №257 від 22.02.2021 року підтверджують, що позивачу не встановлювалися заходи Психолого-педагогічної реабілітації та взагалі відсутня інформація про визначення заходів Професійної і Трудової реабілітації і не містить інформації про виконання ІПР. З наведеного слід дійти висновку, що надані позивачем копії індивідуальних програм реабілітації № 307 від 29.03.2018 року, №299 від 14.03.2019 року, №257 від 22.02.2021 року, як головний доказ, який доводить обмеження позивача у повсякденному житті, заходи для мінімізації таких обмежень та їх виконання, покращення стану здоров`я, дають підстави вважати, що вони не виконувалася, а отже аргументи позивача щодо життєвих обмежень не підтверджується належними та допустимий доказами. Отже,\~Відповідач вважає,\~що встановити\~дійсні обмеження\~життєдіяльності та\~ступінь страждань\~Позивача можливо\~лише за\~наявності належних\~та допустимих\~доказів.\~В даному\~випадку таким\~доказом є інформація\~про виконання\~індивідуальної програми\~реабілітації Позивачем.При цьому,\~відсутність доказів\~виконання ІПР\~свідчать про\~те,\~що Позивач,\~можливо,\~ухиляючись від\~виконання вимог\~ІПР,\~власними протиправними\~діями чи\~бездіяльністю завдав\~шкоду своєму\~здоров`ю -\~погіршив стан\~свого здоров`я\~та самопочуття,\~що могло\~призвести до\~обмеження життєдіяльності\~про які\~він зазначає\~в своєму\~позові.Таким чином, відповідальність за стан свого здоров`я та наслідки такої поведінки покладаєте, виключно на Позивача, а докази виконання ІПР можуть свідчити про вказані обставини та вплинути результат прийнятого судом рішення. Позивачем не надано жодного письмового доказу про відсутність інших хвороб, що впливають на фізичні страждання позивача, виключаючи всі обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, підтримав доводи, заявлені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з 18 травня 1992 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 30.07.1992 року займав посаду підземного гірника 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 24.10.1995 року звільнений за власним бажанням, з 13.11.1995 року займав посаду підземного електрослюсара 5 розряду з повним робочим днем в шахті, з 02.10.1998 року займав посаду підземного машиніста горновидобувних машин 6 розряду з повним робочим днем в шахті, з 08.01.2002 року займав посаду підземного електрослюсаря 5 розряду з повним робочим днем в шахті, 05.12.2017 року позивач був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.03.2018 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті 34 роки, за професією 21 рік 8 місяців, 25 років 6 місяців в цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.03.2018 р. (далі - Акт), згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248 оцінка умов праці електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці з видобутку вугілля №5 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПАВЛОГРАДСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 4 ступені «Шкідливі»; - по мікроклімату - до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»; - за параметрами шуму до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»; - за показниками важкості праці - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»; - за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»; - загальна оцінка - до 3 класу 4 ступені «Шкідливі». Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Згідно п.17 Акту, хронічне професійне\~захворювання (отруєння)\~виникло за\~таких обставин: Важкість праці: робоча поза вимушена «на колінах і ліктях», впродовж 93% змінного часу, при нормі до 10% часу зміни; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 36 кг, при нормі до 30 кг, фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук, тулуба, ніг становило 10000 кг/м, при нормі до 44000 кг/м; величина статистичного навантаження за зміну двома руками становило 22000 кг/с, при нормі 70000 кг/с. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 25 разів перевищує ГДК (99,45 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Рівень відносної вологості повітря 83 %, при нормі 75% по ДСП 3.3.1.095-2002. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (84дБА при ГДР 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99. На підставі повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 09.02.2018р., медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 08.02.2018 р. протокол №217, Позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково - крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №994723 від 29.03.2018 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] , з 23.03.2018 року первинно встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, строком до 01.04.2019 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №051455 від 29.03.2018 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 45% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість з 23.03.2018 р. до 01.04.2019 р. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №215159 від 14.03.2019 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] , з 01.04.2019 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, строком до 15.03.2021 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №075827 від 14.03.2019 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60 % з 01.04.2019 р. до 01.04.2021 р. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №129697 від 22.02.2021 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] , з 01.04.2021 року встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, безстроково. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №063831 від 22.02.2021 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60 % з 01.04.2021 р. до безстроково. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах більше 25 років, та звільнення за станом здоров`я 05.12.2017 року до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням 29.03.2018 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26800 грн станом на 01.01.2023 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200 грн.

Outcome: partial