Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним рішення та державного акта на право приватної власності на землю, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 січня 1990 року та державного акта на право приватної власності на землю від 04 жовтня 1996 року він є власником житлового будинку із господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки загальною площею 0,675 га, із яких 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та 0,425 га, для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] . Межі вищезазначеної його земельної ділянки для обслуговування житлового будинку від дороги (вул. Заставня) та в межах забудови по периметру огороджені парканом, і від дороги її ширина становила 51,5 метрів та в глибину земельної ділянки поступово зменшувалась. Із західної сторони зазначена його земельна ділянка межує із присадибною земельною ділянкою [PERSON] , яка має адресу: [ADDRESS] . В грудні 2016 року [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] встановили паркан своєї земельної ділянки від вул. Заставньої, і під час виконання цих робіт вони умисно пошкодили частину його паркану від тієї ж вулиці та бетонну відмостку на відрізку 0,75 м та встановили на цьому місці власний паркан. В такий спосіб суміжний землекористувач [PERSON] самовільно захопила частину його земельної ділянки шириною 0,75 м від вул. Заставньої, внаслідок чого ширина останньої зменшилась із 51,5 м до 50,75 м. Позивач неодноразово звертався із скаргами на такі дії відповідача до Заслучненської сільської ради, які були залишені без належного реагування. 18 грудня 2017 року ним була отримана довідка Заслучненської сільської ради за № 1489, із якої він дізнався загальну площу присадибної земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , а саме 0,2679 га, із яких 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та 0,0179 га, для ведення особистого селянського господарства, також належності останніх [PERSON] на праві власності, хоча до цього він вважав, що вони не приватизовані та перебувають у користуванні [PERSON] . Таким чином, вважає, що після зміни меж земельних ділянок та самовільно захоплення частини його земельної ділянки відповідачка [PERSON] на підставі відповідного рішення Заслучненської сільської ради разом із власною земельною ділянкою приватизувала частину його земельної ділянки, тим самим порушила його права на неї. При цьому, отримати копію правовстановлюючого документа на дану земельну ділянку (державного акта на право власності, свідоцтва про право власності, рішення Заслучленської сільської ради про передачу її у власність, тощо) та додати їх до матеріалів даної справи він на жаль не може так як вони стосуються майнового стану [PERSON] , інформація щодо якої для нього є конфіденційною. Право власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,25\~га,\~по [ADDRESS] ,\~яке належить\~йому на\~підставі вищезазначеного\~державного акта\~на право\~приватної власності\~на неї\~у межах,\~згідно плану\~її меж\~зображених у\~державному акті,\~у встановленому\~законом порядку\~не припинялось,\~дана земельна\~ділянка або\~її частина\~із його\~користування не\~вилучалась та\~зазнаний державний\~акт не\~скасовувався.\~ [PERSON] \~заволоділа вищезазначеною\~її частиною\~самовільно.\~За таких\~обставин Заслучненська\~сільська рада\~не мала\~законного права\~передавати вищезазначену\~частину його\~земельної ділянки\~у власність\~ [PERSON] . Вважаєрішення Заслучненської сільської ради Красилівського району про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,25 га, для обслуговування житлового\~будинку та\~виданий[PERSON] державний акт на прав власності на земельну ділянку незаконними та такими, що мають бути визнанні недійсними. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, в якому вважає доводи позовної заяви безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вказує, що на підставі рішення десятої сесії Заслучнянської сільської ради Красилівського району від 28 квітня 2007 року № 178 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» їй було передано у приватну власність земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,01 га. На підставі даного рішення їй було видано державні акти на право приватної власності на землю серії ЯЕ №053202 для ведення особистого селянського господарства - 0,0179 га, та серії ЯЕ № 053019 для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га. В грудні 2016 року вона із своїм чоловіком встановлювали паркан згідно тій межовій лінії, на якій перебував старий паркан, що розділяв її та позивача земельну ділянку. Ще 06 лютого 2016 року позивач [PERSON] підписав акт погодження меж земельної ділянки, відповідно до якого було проведено погодження визначених в натурі меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] і заперечень з приводу таких меж у позивача на той час не було. 23 травня 2019 року Заслучненським сільським головою Дьоміновим О.М., спеціалістом землевпорядником М.І. Репецькою був складений акт про встановлення межових знаків між землекористувачами [PERSON] та [PERSON] , згідно якого було встановлено фактичні межові знаки їхніх земельних ділянок. Вона погодилася з такими межами, а позивач ні. До даного акту встановлення меж земельних ділянок була сформована схема земельних ділянок по фактичному користуванні. Заміри земельної ділянки 0,476 га, що належить позивачу, співпадають з розмірами земельної ділянки вказаної у державному акті серії ХМ 6.6378 04 жовтня 1996 року. Таким чином, коли будувався новий паркан, самозахвату частини земельної ділянки позивача не відбувалося, і новий паркан було побудовано на тому місці де знаходився старий. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, просили у його задоволенні відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами частини 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. ст.\~10, 60 ЦПК України\~сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до пункту 26\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Узагальнена позиція позивача [PERSON] полягає в тому, що, на його думку, відповідач [PERSON] самовільно захопила належну йому частину земельної ділянки, розміром 0,75 м по [ADDRESS] , після чого з такою захопленою частинкою земельної ділянки її приватизувала, а тому рішення сільської ради про передачу у власність та державний акт на цю приватизовану земельну ділянку є незаконними і підлягають скасуванню, а захоплена частинка землі звільненню відповідачкою на користь позивача. До такого висновку він прийшов, оскільки переміряв самостійно свою земельну ділянку , ширина якої зменшилась з 51,5 м до 50,75 м. Натомість відповідачка повідомила, що захоплення відбулось саме зі сторони позивача, оскільки її земельна ділянка також зменшилась. Судом в ході розгляду справи об'єктивно встановлено, що власником житлового будинку із господарськими будівлями та присадибної земельної ділянки загальною площею 0,675 га, із яких 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та 0,425 га, для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 05 січня 1990 року, а аткож копією державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №№ 07637 від 04 жовтня 1996 року. Власником земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] , та межує із присадибною ділянкою [PERSON] , є [PERSON] . Відповідно до рішення десятої сесії Заслучнянської сільської ради Красилівського району від 28 квітня 2007 року № 178 «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,01 га. На підставі даного рішення [PERSON] видано державні акти на право приватної власності на землю серії ЯЕ №053202 для ведення особистого селянського господарства - 0,0179 га, та серії ЯЕ № 053019 для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6809973072019 від 30 жовтня 2019 року право власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , зареєстровано 06 лютого 2016 року відділом Держгеокадастру у Красилівському районі Хмельницької області. Межі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку від дороги (вул. Заставня) та в межах забудови по периметру огороджені парканом. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 41 Конституції України\~передбачає,\~\~що ніхто не може бути протиправно позбавлений його власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статті 116, 118\~Земельного кодексу\~України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 1\~ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Частинами першою, другою статті 152\~Земельного кодексу\~України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Як вбачається із\~ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.\~\~ Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 106 ЗК України\~власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема технічної документації на спірну земельну ділянку, судом було встановлено, що відповідно до акту про встановлення межових знаків між землекористувачами від 06 лютого 2016 року, який власноручно підписаний [PERSON] та [PERSON] , останні погодили визначення в натурі меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Заперечень з боку сумісних власників (землекористувачів) щодо визначених в натурі меж земельної ділянки не має. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в порушення зазначених вище вимог закону, позивачем та його представником не надано суду належних та достатніх доказів того, що на належній позивачу земельній ділянці знаходяться будь-які об`єкти нерухомого майна відповідача [PERSON] , не надано доказів будь-яких дій відповідача, які б свідчили про фактичне захоплення та використання нею земельної ділянки, яка б належала [PERSON] . Зокрема, позивач лише вказує про факт самовільного захоплення відповідачем [PERSON] його земельної ділянки, однак картографічних даних щодо місця розташування та конфігурації земельної ділянки із визначенням її меж позивачем суду не надано. Протягом усього часу розгляду справи судом неодноразово по справі було призначено земельно-технічну експертизу, зокрема ухвалою Красилівського районного суду від 07 квітня 2021 року, яка була повернута без виконання внаслідок неоплати її вартості, а в подальшому ухвалами Красилівського районного суду від 07 лютого 2022 року та 11 серпня 2022 року. Однак, жодного разу експертиза не була проведена, у зв`язку з відсутністю оплати заінтересованою стороною. За відсутності висновків експертизи, яка б визначила наявність чи відсутність захоплення земельної ділянки позивача, та з врахуванням дослуджених письмових доказів, які є в матеріалах справи, суд не може встановити наявність факту самовільного захоплення [PERSON] належної [PERSON] земельної ділянки, а отже, за таких обставин, позивачем та його представником не доведено факту порушення його прав відповідачем. Враховуючи вищенаведене, дотримуючись засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини на які він посилається, а тому у позові слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed