Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Кутської селищної ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка проживає у [ADDRESS] . Відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вони зареєстрували шлюб 14.01.2013. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стосунки з Відповідачем не склалися й у 2020 році вона звернулася до Косівського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. 08.05.2020 позовні вимоги були задоволені, шлюб між ними розірваний, неповнолітніх дітей залишено проживати з нею. Також вона зверталася до суду про стягнення аліментів з Відповідача на утримання дітей і її позов суд задовольнив та присудив до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі, по 1500 гривень, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу вони з чоловіком припинили сімейні стосунки та спільно не проживали. З травня 2020 по даний час відповідач не цікавився дітьми, їхнім життям та інтересами, не спілкувався з ними, не піклувався про їхнє здоров`я, жодного разу за цей період не відвідував дітей, не цікавився навчанням сина [PERSON] , який є учнем 4 класу Тюдівського ліцею Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, та не контактує з учителями ліцею. Дочка відвідує Тюдівський заклад дошкільної освіти (ясла садок) "Джерельце" й батько не контактує з дочкою, не контактує з керівником закладу та вихователями, не оплачував харчування дитини в закладі. [PERSON] не бере участі у матеріальному утриманні дітей та він злісно ухиляється від аліментів й розмір заборгованості станом на 10.08.2022 становить 85000 гривень. Після розірвання шлюбу всі обов`язки по вихованню та утриманню дітей лягли на позивачку. Перешкод у спілкуванні з дітьми вона ніколи не чинила. З огляду на викладене просить позбавити відповідача, [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.11.2022 залучено до участі в справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, якій доручено надати висновок з питань можливості та необхідності позбавлення батьківських прав [PERSON] , а також запропоновано відповідачу подати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження. Відповідач про відкриття провадження у справі й дату, час та місце судового розгляду був повідомлений шляхом публікації оголошення на офіційному сайті судової влади, оскільки поштова кореспонденція, що направлялася судом за його місцем проживання ( [ADDRESS] ), була повернута до суду без вручення з відміткою уповноваженої особи "адресат відсутній за вказаною адресою", отже, оскільки суду не відоме місце проживання Відповідача, тому з публікацією оголошення на офіційному сайті судової влади від вважається таким, що повідомлений належним чином. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться також у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://rh.zk.court.gov.ua, про що сторонам було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, начальник служби у справах дітей Віталій Андрусяк надіслав суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14.01.2013. У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Косівським районним судом Івано-Франківської області 08.05.2020 було постановлено рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, неповнолітніх дітей залишено проживати з [PERSON] . Це рішення набрало законної сили 22.06.2020. Також [PERSON] зверталася до Косівського районного суду про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей і її позов суд задовольнив та присудив до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття й на виконання цього рішення головним державним виконавцем було відкрито виконавче провадження 17.02.2021 ВП [NUMBER], що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, [PERSON] , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що у період після розірвання шлюбу, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дітей, не бере участі у їх вихованні, усі питання щодо виховання дитини вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує дітей матеріально. На підтвердження зазначених обставин позивачка надала: - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 10.08.2022 становить 85000 гривень й з часу присудження аліментів боржник жодних коштів не сплачував; - повідомлення Рахівського РВ ДВС №20.7-38/20061 від 10.08.2022, з якого вбачається, що на виконанні Рахівського РВ ДВС перебувають два виконавчі провадження з примусового виконання аліментів з [PERSON] . У зв`язку з несплатою аліментів боржником державний виконавець вживав заходів з метою примусового виконання рішення суду, серед яких арешт майна боржника, арешт коштів боржника, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, у праві користування зброєю та у праві керування транспортними засобами. Крім того, проінформовано, що боржник за даною адресою не проживає, місце проживання (перебування) його не відоме; - акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 25.07.2022, який складений депутатом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області Марчук Л.Д. з участю спеціаліста [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] з березня 2020 року по даний час дітей не утримує, не дбає про здоров`я дітей, про їх фізичний та духовний розвиток, аліментів не сплачує, внаслідок чого утворилася велика заборгованість; - довідку закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Джерельце" Кутської селищної ради Косівського району №01-03/37 від 25.07.2022, з якої вбачається, що [PERSON] регулярно відвідує дошкільний заклад. Дитина доглянута, охайна. Мати дитини завжди контактує з вихователями, цікавиться життям групи, бере участь у заходах, які проводяться в закладі. Батько [PERSON] не контактує з дошкільним закладом, не спілкується з керівником та вихователями закладу. Дитину приводить та забирає мати й бабуся; - довідку Тюдівського ліцею Кутської селищної ради Косівського району №02/12-55 від 22.07.2022, відповідно до якої учень 4 класу [PERSON] регулярно відвідує заняття в ліцеї, дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям. Батько [PERSON] із ліцеєм контакту не підтримує, з вчителями не спілкується. Дитину приводить та забирає мати і бабуся; - довідку №469 від 25.07.2022, видану Кутською селищною радою, с. Тюдів, Косівського району Івано-Франківської області, відповідно до якої до складу сім`ї [PERSON] входять: син, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , батько, [PERSON] , [INFO] , мати, [PERSON] , [INFO] , тітка, [PERSON] , [INFO] , бабуся, [PERSON] , [INFO] . Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, суд не вважає їх достатніми для підтвердження позиції позивачки щодо ухилення відповідача від виконання обов`язків батька відносно неповнолітніх дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Разом з тим, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Суд оцінюючи відповідно до ст. 89 ЦПК України висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в якому комісія фактично встановила факт ухилення [PERSON] від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, у сукупності з усіма іншими доказами і в розрізі встановлених в суді обставин суд зазначає, що його складено без врахування всіх обставин справи, зокрема без з`ясування причини, за яких відповідач позбавлений можливості спілкуватися з дітьми, без перевірки обставин, які можуть створювати перешкоди відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов`язків, тим паче, що у світі та Україні з 2019 року був введений карантин через коронавірусну інфекцію, через що обмежувався рух транспортних засобів, пересування громадян та встановлювалися інші обмеження, а також вже другий рік триває воєнний стан, й з урахуванням відсутність за місцем проживання Відповідача, який молодий за віком, що дозволяє йому захищати країну в умовах російської агресії, отже стверджувати, що він міг виконувати свої батьківські обов`язки, проте умисно їх не виконував, не можна. Вказаний висновок має рекомендаційний характер, не є обов`язковим для суду та суперечить інтересам дітей. За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини (ст. 19 Сімейного кодексу України), і не приймає його до уваги в якості єдиної підстави для вирішення даного спору. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Всупереч вищевказаних норм процесуального права позивачка не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, вчинення насильства відповідачем по відношенню до дитини, або наявності інших обставин, які в силу приписів ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed