Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про розірвання шлюбу, відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивував тим, що 21 червня 2016 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб. Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №3, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21 червня 2016 року видане Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. [INFO] у позивача з відповідачкою народився син - [PERSON] , свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис №8, виданий Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16 серпня 2018 року. [INFO] у позивача з відповідачкою народилась дочка - [PERSON] , свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис №443, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом останнього року сімейні стосунки між нами погіршились, останні місяці відповідач почала принижувати його честь та гідність, дозволяла собі нецензурні висловлювання та образи в його сторону, навіть в присутності дітей, все частіше стала створювати конфліктні ситуації, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач намагався залагодити конфлікт, зберегти сім`ю, однак на початку грудня 2022 року відповідач пішла з сім`ї. На даний час шлюб існує формально, сторони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо , байдужі до життя та проблем кожного, у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачкою вони пробували неодноразово протягом останніх місяців, однак все безрезультатно. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить моїм інтересам, інтересам відповідача та інтересам наших дітей. Після того, як сторони перестали проживати разом, діти проживали з матір`ю де саме, відповідач не казала та постійно приховувала місце проживання його дітей. Син постійно просить його забрати, оскільки відповідачка з ним час не проводить, не бере участі у вихованні та розвитку дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не хоче спілкуватись з позивачем з приводу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідач, не має працевлаштування, та не має змоги утримувати двох дітей та брати участь у додаткових витратах. Позивач має стабільний дохід та працюю фізичною-особою підприємцем. Їхній син хоче частіше проводити час із батьком та хоче проживати разом із батьком, оскільки це відповідає його інтересам. А також, вважає, що це сприятиме и?ого стабільному психоемоційному стану спокою, належному навчанню та розвитку, а також максимально ефективній адаптації дитини до життя після розлучення батьків. Позивач зазначає, що вихованням сина, розвитком його здібностей, контролем за його здоров`ям та лікування до того як вони почали жити окремо займався повністю позивач та продовжує займатись. В будинку де він проживає створені належні умови для комфортного проживання, відпочинку та повноцінного розвитку їх сину. Щодо відповідача, то вона не має змоги забезпечити належні умови житла для дітей. Що стосується дочки, то вона ще знаходиться на грудному вигодовуванні тому на даний момент їй краще залишитись з матір`ю. Просив звернути увагу суду про те, що відповідач, не має змоги утримувати дитину, а також не має змоги забезпечити дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Мати немає змоги створити умов для отримання дитиною освіти. Враховуючи викладене позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований 21 червня 2016 року виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 21 червня 2016 року зроблений відповідний актовий запис №3 (свідоцтво серія [NUMBER] ). Відібрати дитину - [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ), без позбавлення і?і? батьківських прав та передати дитину [PERSON] , и?ого батьку - [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ), якии? зареєстровании? за адресою: [ADDRESS] . Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ), якии? зареєстровании? за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.02.2023 року у даній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2023 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву від 05.05.2023 за вх. №21528, згідно якої позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні, просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву за вх. №21528, згідно якої позов визнала частково, не заперечувала, проти розірвання шлюбу з відповідачем, однак не погодилась з позовними вимогами щодо визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання у неї дитини та передачі її батькові, без позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене просила суд задовольнити позов частково, розірвати шлюб між сторонами, а в решті позову відмовити, просила проводити розгляд справи без її участі. Представник служби у справах дітей та сім`ї Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, повідомлялись належним чином, надіслали до суду висновок про визначення місця проживання дитини та просили слухати справу без їх участі. Суд вислухавши думку сторін, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 21 червня 2016 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб. Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №3, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21 червня 2016 року видане Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. [INFO] у позивача з відповідачкою народився син - [PERSON] , свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис №8, виданий Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16 серпня 2018 року. [INFO] у позивача з відповідачкою народилась дочка - [PERSON] , свідоцтво про народження [NUMBER] , актовий запис №443, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Спільне проживання сторін по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні цінності, внаслідок чого почали виникати непорозуміння та сварки, що призвело до того, що сторони почали проживати окремо та їхній шлюб носить формальний характер. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2016 року. На даний час батьки перебувають в процесі розлучення. На теперішній час батько - гр. [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , створено всі необхідні умови для належного проживання, відпочинку та розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 24.02.2023 року, складеним працівниками служби у справах Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. З метою встановлення спроможності батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею 23.02.2023 року провідним фахівцем із соціальної роботи Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області проведено оцінку потреб сім`ї гр. [PERSON] та встановлено прив`язаність дитини до батька. Батько належно виконує свої обов`язки з виховання дитини, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті. Після розлучення батько гр. [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , будуть проживати за адресою: [ADDRESS] . Відповідно листа служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради за адресою: [ADDRESS] , було проведено обстеження умов проживання. Для дитини створено належні умови проживання для виховання та розвитку. Фахівцем із соціальної роботи Житомирського міського центру соціальних служб Житомирської міської ради був здійснений виїзд до сім`ї гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстеження з`ясовано, що чоловік проживає у двокімнатній квартирі з матір`ю гр. [PERSON] . В помешканні є усі побутові зручності, для дитини наявна кімната, окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля. Позивач [PERSON] є приватним підприємцем. Мати - гр. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Мати - гр. [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області не заперечувала щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - гр. [PERSON] . Як убачається з висновку від 30.03.2023 року за №38/1, батьком - гр. [PERSON] забезпечуються належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Мати - гр. [PERSON] має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з ним, здійснювати свої батьківські обов`язки. На підставі рішення комісії від 16 березня 2023 року (протокол №4)

Outcome: approved