Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, який обґрунтував тим, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Пенсія йому призначена та виплачується відповідно до вимог Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області упродовж 2019- 2022 років систематично та свавільно порушує його права та свободи на пенсійне забезпечення. Так, 10 березня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/46/20-а була визнана протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не проведення [PERSON] індексації пенсії з 01.01.2016 року відповідно до ст. 64 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області на підставі ст. 64 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» провести індексацію пенсії [PERSON] за період починаючи 1 січня 2016 року та виплатити суму індексації. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі № 200/46/20-а - залишено без задоволення. 08 жовтня 2021 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/8767/21 було прийнято рішення: визнана протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії [PERSON] починаючи з 01.12.2019 року відповідно до статей 43 і 63 Закону України від 09.04.2022 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі оновленої довідки Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України, що враховується для перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України Донецької області у відповідності до статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», здійснити [PERSON] , згідно до оновленої довідки, виданої на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в справі № 200/15331/21 МВС України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України перерахунок та виплати різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження максимального розміру починаючи з 01 грудня 2019 року з урахуванням раніше проведених виплат. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 200/8767/21 - задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 200/8767/21 - змінено. В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 200/8767/21 виключено слова «без обмеження максимального розміру». В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 200/8767/21 - залишено без змін. 18 січня 2022 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/14208/21 було прийнято рішення: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відповідності до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх сплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, та ч. 2 ст. 55 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нарахувати і виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за 2016-2017 роки, за період після 29 вересня 2020 року. Вказані рішення суду набрали законної сили і на їх виконання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виконало рішення на свій розсуд, здійснило позивачу відповідні перерахунки пенсії, але виплату коштів здійснено не було. Так, виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення. Внаслідок протиправних дій відповідача, неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її в заниженому розмірі завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, нервових розладах та перевтомленні, тому він звернувся до суду з даним позовом. Вважає,що виконуючи рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/46/20-а від 10.03.2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області виконало на свій розсуд, зробивши розрахунок індексації пенсії при цьому змінивши базовий місяць індексації, та використавши виплату заборгованості за пенсійними виплатами за 2016, 2017 рік, які проводило ГУ ПФУ в Донецькій області як підвищення пенсійного забезпечення. Зазначає, що пенсія перерахована з 01 січня 2016 року, згідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16.02.2018 року по справі №229/4743/17. та складає 4439.99 грн. перерахунку призначеної пенсій після 01 січня 2016 року та до цього часу не проводилося. Як вказувалося в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суми 1987.70 грн., та представлений розрахунок компенсаційних виплат не є належним розрахунком індексації пенсії. Тому,\~виходячи з\~рішень Донецького\~окружного адміністративного\~та Першого\~апеляційного адміністративного\~судів по\~справі №\~200/46/20-а\~На підставі\~Закону \~України "Про\~індексацію грошових\~доходів населення"\~№ 1282-ХІІ\~від 03.07.1991\~року (в\~редакції,\~що діяла\~станом на\~01.01.2016),\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~"Про\~затвердження Порядку\~проведення індексації\~грошових доходів\~населення"\~№ 1078\~від 17.07.2003\~(в\~редакції,\~чинній у\~спірний період),\~на підставі\~статті 64\~Закону України\~від 9\~квітня 1992\~року №\~2262-ХІІ\~"Про\~пенсійне забезпечення\~осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб"\~Головне управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області\~повинно було\~провести індексацію\~моїй пенсії\~з 1\~січня 2016\~року,\~пенсія підлягала\~індексації в\~період з\~січня 2016\~року (базовий\~місяць)\~і до\~цього часу,\~крім основного\~розміру пенсії\~щомісяця він\~мав отримувати\~індексацію.\~А у\~зв`язку\~з внесенням\~змін 11.10.2017\~року в\~Закону України\~"Про\~індексацію грошових\~доходів населення"\~с жовтня\~2017\~року і\~до цього\~часу для\~нарахування індексації\~використовується прожитковий\~мінімум для\~працездатних осіб\~та коефіцієнт\~індексу інфляції\~станом на\~жовтень 2017\~року,\~розмірі 1684\~х 20,3%\~=\~341.85\~грн.\~ де, 1684 - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на жовтень 2017 року, 20,3 - коефіцієнт індексу інфляції станом на жовтень 2017 року. Таким чином використовуючи статистичні данні, та прості розрахункові дії індексації з 1 січня 2016 року і до цього часу всього мав отримати виплат у сумі 15823.57 грн. Протягом тривалого часу, з дня набрання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року у справі N° 200/46/20-а законної сили - 29 липня 2020 року ГУ ПФУ в Донецькій області безпідставно ухиляється від виконання рішення суду. ГУ ПФУ в Донецькій області надавався строк для повного виконання судового рішення, однак рішення до даного часу не виконано. (Постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 року, Ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04.11.2021 року, 09.02.2022 року, 17.08.2022 року). На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8767/21 від 08.10.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області проведено перерахунок його пенсії з 01 грудня 2019 року. Розмір пенсії після перерахунку складає: основний розмір пенсії - 11553.27 грн.. З урахуванням індексації, індексація базового ОСНП (11553.27 грн. * 0,140) - 1617.46 грн.. встановленому з 01 березня 2022 року. Всього призначено - 13170.73 грн. Різниця між фактично виплаченою та належної до сплати складає 7113.28 грн. (11553.27 грн. - 4439.99 грн.). Однак різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з грудня 2019 року по серпень 2022 року, яка складає 234738.24 грн. (7113.28 грн. *33 міс.) ГУ ПФУ в Донецькій області не виплачена. В наданому ГУ ПФУ в Донецькій області розрахунку різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з грудня 2019 року по серпень 2022 року вказано 212855.36 грн., що не відповідає дійсності. Шляхом простих арифметичних дій, не потребуючих додаткових спеціальних знань, та інтелектуального навантаження можна дійти висновку, що різниця між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з грудня 2019 року по серпень 2022 року повинна складати 234738.24 = (7113.28 грн. *33 міс.). На його неодноразові звернення на ВЄБ портал ПФУ: Вх. № ВЕБ-28000-Ф-С-22- 074531 від 25.08.2022 року, Вх. № ВЕБ-05001-Ф-С-22-074970 від 27.08.2022 року, Вх. № ВЕБ-28000-Ф-С-22-085062 від 26.09.2022 року, Вх. № ВЕБ-28000-Ф-С-22-087971 від року, Вх. N° ВЕБ-05001-Ф-С-22-099299 від 15.11.2022 року, що до належного виконання рішення суду не дало бажаного результату. Протягом тривалого часу, з дня набрання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 року у справі № 200/8767/21 законної сили ГУ ПФУ в Донецькій області безпідставно ухиляється від належного виконання рішення суду. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі N° 200/14208/21 від 18.01.2022, ГУ ПФУ в Донецькій області, на неодноразові мої звернення, що до виконання рішення суду: Вх. N° ВЕБ-05001-Ф-С-22-047876 від 07.03.2022, ВЕБ-05001-Ф-С-22-066622 від 02.08.2022, ВЕБ - 28000-Ф-С-22- 078717 від 06.09.2022, Вх. N° ВЕБ-28000-Ф-С-22-087959 від 05.10.2022, реєстраційний N«117/11 від 16.11.2022 року надано відповіді, та розрахунок компенсації. В\~вказаних відповідях\~зазначається,\~що \~ [PERSON] \~нарахована компенсація\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків виплати\~пенсії у\~сумі 1025.14\~грн.,\~яка згодом\~буде виплачена\~буде в\~межах бюджетних\~асигнувань,\~виділених на\~погашення заборгованості\~з пенсійних\~виплат за\~рішенням судів\~за рахунок\~коштів Державного\~бюджету України.\~В наданому\~розрахунку компенсації\~чомусь вказано\~період з\~01.08.2022\~ року\~по 31.08.2022, що не було предметом розгляду по справі. На що\~зауважує,\~що компенсація\~втрати частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~строків виплати\~пенсії,\~перерахованої за\~2016-2017\~роки,\~за період\~після 29\~вересня 2020\~року повинна складати 4 557.16 грн. Із чого слідує що ГУ ПФУ в Донецькій області виконує рішення в адміністративній справі N° 200/14208/21 на свій розсуд. Так, виконанням рішення\~суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення. Протягом тривалого часу, з дня набрання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 року у справі N° 200/14208/21 законної сили ГУ ПФУ в Донецькій області безпідставно ухиляється\~від виконання\~рішення суду, рішення до даного часу не виконано. Вважає, що ігноруючи вказані судові рішення, якими ГУ ПФУ в Донецькій області зобов`язано вчинити певні дії, свавільно порушує його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок протиправних\~дій ГУ\~ПФУ в\~Донецькій області,\~неправильного обчислення\~розміру пенсії\~і виплатою\~її в\~заниженому розмірі\~ йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, нервових розладах та перевтомленні, у психологічному дискомфорті та значному порушенні душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійного відчаю, турботливості, тривозі, роздратованості, в почуттях страху перед майбутнім, пригноблювання та порушення сну. У зв`язку з чим став замкнутим, не перешкоджає повноцінному спілкуванню з близькими, родичами, друзями та знайомими. Йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя. Все це постійно негативно впливає на його душевний стан та є причиною його моральних страждань. Просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою грошових коштів з єдиного казначейського рахунку України на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Представником відповідача\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області начальником Рад Н. до суду надано Відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що Управління вважає позов [PERSON] не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Судові рішення, що набрали законної сили виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань в терміни, передбачені пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 Головне управління як орган державної влади в силу вимог частини 2 ст.19 Конституції України зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 по справі №200/8767/21 (далі Рішення №200/8767/21) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відповідності до статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, здійснити [PERSON] , згідно до оновленої довідки Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження максимального розміру, починаючи з 01.12.2019 з урахуванням раніше проведених виплат. Відповідачем здійснено перерахунок пенсії на виконання Рішення №200/8767/21 [PERSON] у розмірі 13170,73 грн. (розмір пенсії до перерахунку складав 7051.45 грн.). Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно Рішення №200/8767/21 з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.08.2022 склала 212855,36 грн. Щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 № 200/46/20-а, яке набрало законної сили 29.07.2020, щодо проведення індексації пенсії [PERSON] з 01.01.2016, повідомляємо, що Рішення суду виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства, а саме на виконання Рішення суду Головним управлінням проведено індексацію пенсії [PERSON] за період з 01.01.2016 по 30.09.2017 на підставі ст. 64 Закону України від 09.04.1992 №2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно ст. 64 Закону №2262 передбачено, що особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». [PERSON] нараховано індексацію з 01.01.2016 по 30.09.2017 у загальній сумі 1987,70 грн. Відповідно до ст. 6 Закону №1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінам в редакції від 03.10.2017) зазначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Оскільки, Кабінетом Міністрів України не передбачено проведення індексації пенсії згідно ст. 6 Закону №1282 особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262, індексація пенсії цим особам не проводиться. Враховуючи вищезазначене, з 01.10.2017 індексація пенсії [PERSON] не проводилась. Згідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році з 01.03.2022 гр. [PERSON] підвищено основний розмір пенсії на 14%. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 № 200/14208/21, яке набрало законної сили 01.08.2022 (далі - Рішення № 200/14208/21) було зобов`язано нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу за 2016-2017 роки за період після 29 вересня 2020 року. На виконання Рішення №200/14208/21 Головним управлінням було нараховано компенсацію втрати частини доходів за період після 29 вересня 2020 року у сумі 1025,14 грн. Відповідно до статті 8 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (підпункти 20, 24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України № 2456 - VI від 8 липня 2010 року). Відповідно до ч. 3 КАС України на виконання зазначених рішень суду відповідачем , як суб`єктом владних повноважень, наділеним дискреційними повноваженнями, були виконані в повному обсязі, а саме, здійснено перерахунок пенсії на виконання Рішення №200/8767/21 [PERSON] у розмірі 13170,73 грн. Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно Рішення №200/8767/21 з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.08.2022. На виконання Рішень по справах №200/14208/21 та № 200/46/20-а відповідно виплата суми індексації у розмірі 1987,70 грн. та суми компенсації у розмірі 1025,14 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, завдання шкоди її здоров`ю, чи завдання їй інших втрат немайнового характеру з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань, матеріальні витрати, понесені Позивачем. Сам лише факт порушення прав Позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань Крім того вважає, що оскільки предметом судового розгляду у цій справі є вимога [PERSON] про стягнення з держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача, завдану моральну шкоду шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України завданої на думку [PERSON] , внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідач Державна казначейська служба України подала пояснення, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, тому відповідно до вимог законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Жодними нормативно-правовими актами не передбачено, що Казначейство повинно нести відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб органів державної влади. Крім того, позивач не наддав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, отже відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача. Просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача [PERSON] в повному обсязі. Позивач [PERSON] у наданій до суду Відповіді на відзив зазначив, що на час звернення з відповідною позовною заявою повного відновлення порушеного права не відбулося, тобто рішення суду не виконані. Відповідачем зазначається, що заборгованість буде виплачена у межах бюджетних асигнувань, тобто у невизначеному майбутньому та поза межами строків, встановлених Законом, що є порушенням відносно позивача принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, а також статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд у постанови від 26.05.2021 року по справі № 640/5248/19 акцентував свою увагу на тому, що Уряд не наділений повноваженнями з визначення порядку виконання судових рішень, зокрема, в яких боржниками є органи ПФУ. Натомість, положеннями статті 129-1 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові № 820/6514/17. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Тому суд не приймає до уваги вимоги представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ті підстави, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. 225 ЦПК України, з тих підстав, що дана справа підлягає розгляду за правилами КАС України, оскільки [PERSON] не заявляє вимоги про вирішення публічно правового спору (визнання дій чи рішення протиправним), а заявляє окремо вимогу щодо стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду. Тому, відповідно до вимог ч. 5 ст.21 КАС України, такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, в судовому засіданні встановлено, визнано та не оскаржуються відповідачем ГУ ПФУ в Донецькій області та обставина, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Судові рішення, що набрали законної сили виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань в терміни, передбачені пунктом 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 Головне управління як орган державної влади в силу вимог частини 2 ст.19 Конституції України зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У Відзиві ГУ ПФУ в Донецькій області на позов [PERSON] зазначено, що Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 по справі №200/8767/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відповідності до статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, здійснити [PERSON] , згідно до оновленої довідки Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження максимального розміру, починаючи з 01.12.2019 з урахуванням раніше проведених виплат. Відповідачем здійснено перерахунок пенсії на виконання Рішення №200/8767/21 [PERSON] у розмірі 13170,73 грн. (розмір пенсії до перерахунку складав 7051.45 грн.). Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно Рішення №200/8767/21 з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.08.2022 склала 212855,36 грн. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 № 200/46/20-а, яке набрало законної сили 29.07.2020, щодо проведення індексації пенсії [PERSON] з 01.01.2016, відповідачем ГУ ПФУ в Донецькій області зазначено, що Рішення суду виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства, а саме на виконання Рішення суду Головним управлінням проведено індексацію пенсії [PERSON] за період з 01.01.2016 по 30.09.2017 на підставі ст. 64 Закону України від 09.04.1992 №2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно ст. 64 Закону №2262 передбачено, що особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». [PERSON] нараховано індексацію з 01.01.2016 по 30.09.2017 у загальній сумі 1987,70 грн. Відповідно до ст. 6 Закону №1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінам в редакції від 03.10.2017) зазначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Відповідачем зазначено, що оскільки, Кабінетом Міністрів України не передбачено проведення індексації пенсії згідно ст. 6 Закону №1282 особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262, індексація пенсії цим особам не проводиться. Враховуючи вищезазначене, з 01.10.2017 індексація пенсії [PERSON] не проводилась. Згідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році з 01.03.2022 гр. [PERSON] підвищено основний розмір пенсії на 14%. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 № 200/14208/21, яке набрало законної сили 01.08.2022 (далі - Рішення № 200/14208/21) було зобов`язано нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу за 2016-2017 роки за період після 29 вересня 2020 року. На виконання Рішення №200/14208/21 Головним управлінням було нараховано компенсацію втрати частини доходів за період після 29 вересня 2020 року у сумі 1025,14 грн. Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (підпункти 20, 24 пункту 1 статті 116 Бюджетного кодексу України № 2456 - VI від 8 липня 2010 року). Відповідно до ч. 3 КАС України на виконання зазначених рішень суду відповідачем , як суб`єктом владних повноважень, наділеним дискреційними повноваженнями, були виконані в повному обсязі, а саме, здійснено перерахунок пенсії на виконання Рішення №200/8767/21 [PERSON] у розмірі 13170,73 грн. Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно Рішення №200/8767/21 з урахуванням виплачених сум за період з 01.12.2019 по 30.08.2022. На виконання Рішень по справах №200/14208/21 та № 200/46/20-а відповідно виплата суми індексації у розмірі 1987,70 грн. та суми компенсації у розмірі 1025,14 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, в судовому засіданні встановлю, що на час розгляду справи Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справах №200/14208/21 та № 200/46/20-а не виконані в повному обсязі, оскільки ГУ ПФУ в Донецькій області зазначає, що суми компенсації та індексації [PERSON] будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2022 № 200/14208/21, яке набрало законної сили 01.08.2022 та рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/8767/21 від 08.10.2021, яке набуло законної сили 26 липня 2022 року на даний час не виконані. Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 року по справі № 640/5248/19 акцентував свою увагу на тому, що Уряд не наділений повноваженнями з визначення порядку Виконання судових рішень, окрема, в яких боржниками є органи ПФУ. Натомість, положеннями статті 129-1 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом. Верховний Суд також наголосив, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями встановлювати додаткове право Пенсійного фонду України та його органів проводити ревізію рішень судів та приймати рішення щодо наявності або відсутності підстав для їх виконання. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду, не повинні приймаються до уваги, оскільки держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї чи або проти установ чи підприємств. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27.03.2019 року у справі № 750/9782/16-а. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові № 820/6514/17. Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 7.12.2012 у справі № 21-977во10, від 3.12.2010 у справі № 21-44а10). Така правова позиція підтримана Конституційним Судом у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 1.12.2004 № 20-рп/2004, від 9.07.2007 №6- рп/2007, в яких сказано про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Згідно рекомендаціям, зауваженням, та висловленим занепокоєнням Європейського суду з прав людини, які наголошувались у відповідних рішеннях ЄСПЛ, зокрема у п.54 Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04), саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Комітет міністрів розглянув заходи, запроваджені Урядом України для забезпечення виконання рішень Суду у справах, в яких порушується питання тривалого невиконання остаточних рішень національних судів. Стаття 6 Конституції України закріплює, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статтях 55, 56 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.\~Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно. Так, згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.\~Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пунткі 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Також, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт завдання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з не включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, і виплатою її у заниженому розмірі, тривалим невиконанням судового рішення, у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Посилання Державної казначейської служби України на те, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, суперечить наявним у справі та описаним вище обставинам. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial