Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

11 березня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить здійснити поділ нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, розташованого по [ADDRESS] . Визнати за позивачем [PERSON] право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,14 га, кадастровий номер 4823384100:01:002:0002, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування посилається на те, що вона з 20 серпня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 26 березня 2020 року. У період шлюбу ними за договором купівлі-продажу була придбана земельна ділянка, площею 0,14 га, кадастровий номер 4823384100:01:002:0002, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а також нерухоме майно, розташоване на ній, а саме: житловий будинок та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане майно зареєстровано на відповідача. Оскільки вона з відповідачем не може дійти згоди щодо поділу спірного нерухомого майна та розпорядитися ним, позивачка змушена звернутися до суду з позовом. 28 квітня 2021 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09 березня 2023 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду, про що постановлено судом відповідну ухвалу. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. В судовому засіданні суд на місці ухвалив розглядати справу в заочному порядку, про що внесено інформацію до журналу судового засідання. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі з 20 серпня 2010 року, який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року розірвано (а. с. 15). 24 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав забудовану земельну ділянку площею 0,14 га, кадастровий номер 4823384100:01:002:0002, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., та зареєстрований в реєстрі за № 253 (а.с. 19-22). З огляду на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав на їх обтяжень від 24 березня 2017 року №83394126 право власності зареєстровано на вказану земельну ділянку за [PERSON] (а.с.. 23-24). Крім цього, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 березня 2017 року № 8339280 за [PERSON] 24 березня 2017 року зареєстровано право власності на житловий будинок зі спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., та зареєстрований в реєстрі за № 252 (а.с. 27-28). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями частини 1 статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. При цьому необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, оскільки були придбані в період шлюбу. Таким чином,\~аналізуючи досліджені\~в судовому\~засіданні докази\~їх сукупності,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги щодо визнання права власності на житлового будинку та земельної ділянки за позивачкою підлягають задоволенню, оскільки це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, належить їм у рівних частках. В порядку ст. 139 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати за послуги з незалежної грошової оцінки у сумі 500,00 грн. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved