Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, в якій послалася на те, що [INFO] в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим Україна, від шлюбу її доньки [PERSON] з [PERSON] народилася її онука [PERSON] . 18 квітня 2023 року Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав їй письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження онуки за непред`явлення медичного документу України, який би засвідчував народження дитини по формі, встановленій законодавством України. Встановлення факту народження є необхідним для реалізації у подальшому належних дитині прав та свобод громадянки України. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала за темі ж саме обставинами та просила про її задоволення, та пояснила, що [INFO] її донька [PERSON] , яка на той час знаходилася (та зараз знаходиться) на тимчасово окупованої території в м.Сімферополь народила доньку [PERSON] , батьком якої є [PERSON] вона в той час проживала з ними. Потім вона виїхала до України, а донька з новонародженою не змогла так як у новонародженої не має документів України про народження, зареєструвати її за як громадянку України вони не можуть у зв`язку з окупацією. По приїзду вона звернулася до Татарбунарський відділу державної реєстрації актів цивільного стану але 18 квітня 2023 року їй надали письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження онуки за непред`явлення медичного документу України, який би засвідчував народження дитини по формі, встановленій законодавством України. Встановлення факту народження є необхідним для реалізації у подальшому належних дитині прав та свобод громадянки України та її прав на спілкування з дитиною. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися. Представник заінтересованої особи у поданій письмовій заяві просила про розгляд заяви за її відсутності. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, їхніми представниками членами сім`і або законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України" (далі-Закон) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Сімферополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Стаття 5 цього Закону передбачає, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи та тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Цією ж\~статтею визначено частиною третю передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Згідно пункту 3 розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. №52/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за №719/4940) за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та пункту 2 глави 1 розділу III Правил підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до п.4 ч.4 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] будучи, громадянкою України, та зареєстрованою в м.Татарбунари, одружилася 30 липня 2016 року з громадянином Російської Федерації [PERSON] . З яким стали проживати у м.Симферопалі. Де [INFO] народила доньку [PERSON] , що підтверджується наступними доказами. З копії довідки про народження №Р-02327, виданої 14 червня 2022 року незаконно створеним відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим; запис акта про народження №110229910000602096001 від 14 червня 2022 року вбачається факт народження [PERSON] . Вказана довідка хоча й не є дійсною, однак приймається до уваги, оскільки може підтверджувати, що установа, яка її видала, хоча й не діє у відповідності з українським законодавством, але існує на окупованій території, зареєструвала факт народження певної особи, у сукупності з іншими доказами. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що заявниця розповідала їм що її донька вийшла заміж та завагітніла, потім заявниця також виїхала до доньки де проживала у доньки, а потім за допомогою мессенджера Viber надсилала їм світлини та відео де її донька була вагітна, а потім народила дівчинку. Ці фати підтверджуються наданими заявницею суду світлинами, и флеш-карткою з відеозаписами. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема і ту обставину, що факт народження, переконливо підтверджений вказаними вище доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви. На підтвердження факту родинних відносин між заявницею та її донькою і дитиною, як між бабусею, донькою та онукою, надано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (матері дитини та доньки заявниці), виданого Відділом ЗАГСу м. Татарбунари Одеської області 03 березня 1993 року за актовим записом №60, та копію свідоцтва про шлюб 30 липня 2016 року [PERSON] , [INFO] , громадянки України, з [PERSON] , [INFO] , громадянином Російської Федерації (батьком дитини). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ". За даними паспорта № [NUMBER] , виданого 10 травня 2019 року Органом 5146, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Татарбунари Одеської області (матір дитини) є громадянкою України та має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 23 серпня 2019 року Відділом з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області. Заявниці, як бабусі дитини, начальником Татарбунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шульгою Т. 18 квітня 2023 року відмовлено у проведенні державної реєстрації народження [INFO] на тимчасово окупованій території України дитини жіночої статі у матері [PERSON] за пред"явлення документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки заявниця не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів матері дитини як громадянки України та народженої у неї доньки, суд вважає за можливе встановити факт народження [PERSON] в м.Сімферополь Автономної Республіки Крим [INFO] . Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, а іншим чином встановити факт неможливо.

Outcome: approved