Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання правочину дійсним та визнання права власності на 8/15 частин квартири [ADDRESS] . На обґрунтування вимог посилається на те, що 25 листопада 2016 року між ним та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено попередній договір перед укладанням договору купівлі-продажу квартири. Оскільки, на час підписання договору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не являлися власниками, бо шестимісячний строк спливав тільки 13 грудня 2016 року, то сторони обумовили строк 30.01.2017 року. Відповідно до умов попереднього договору сторони визначили, що вартість квартири [ADDRESS] складає 4500 доларів США, Покупець передав, а продавці прийняли задаток в сумі 500 доларів США. Фактично передано покупцю 4/5 частин квартири. Власником 1/5 частини є неповнолітня [PERSON] , 2003 року народження, у випадку відмови ради опіки у надані дозволу на продаж 1/5 частини , буде укладено договір дарування 4/5 частин квартири та після досягнення повноліття [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири. Відповідачі ухилялися від укладення договору купівлі-продажу квартири. У лютому 2022 року, після досягнення повноліття [PERSON] , було укладено договір дарування 7/15 частин квартири, які належали [PERSON] (4/15) та [PERSON] (3/15) з дружиною позивача- [PERSON] . Оскільки Позивачем виконано всі умови договору - сплачено всю суму договору 4500 доларів США, а відповідачами передано ключі від квартири і квартира в 2016 році та вони ухиляються від укладення договору, то вважають, що договір є дійсним та просить визнати за позивачем право власності на 8/15 частин квартири [ADDRESS] . Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 1 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі на розгляд справи не з`явилися, повідомлялася належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань, відзиву на позов не надходило. З урахуванням думки позивача, який в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку. Вислухавши позицію позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/5 частки квартири [ADDRESS] , ща підтверджується свідоцтвом про право власності від 16 квітня 2014 року. Після смерті [INFO] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали по 1/15 частки зазначеної квартири, кожний. 25 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобовязуються до 30 січня 2017 року укласти, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] ( у випадку не укладення договору у встановлений строк з вини Марганецької міської ради - договір підлягає продовженню). Відповідно до умов попереднього договору сторони визначили, що вартість квартири [ADDRESS] складає 4500 доларів США, Покупець передав, а продавці прийняли задаток в сумі 500 доларів США. Фактично передано покупцю 4/5 частин квартири. Власником 1/5 частини є неповнолітня [PERSON] , 2003 року народження, у випадку відмови ради опіки у надані дозволу на продаж 1/5 частини , буде укладено договір дарування 4/5 частин квартири та після досягнення повноліття [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири. В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу зазначеної квартири між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладений не був. 12 січня 2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1125 доларів США за всі частки в квартирі [ADDRESS] , які належать [PERSON] . 26 травня 2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1100 доларів США, та зазначила , що договір купівлі-продажу чи дарування 4/5 часток квартири зобов`язується укласти до 30 грудня 2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що не бажав укладати договори окремо та чекали досягнення [PERSON] повноліття. Між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 17 лютого 2022 року укладено договір дарування 7/15 частки у праві спільної часткової власності зазначеної квартири. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, тому і попередній договір повинен був укладений письмово та підлягав нотаріальному посвідченню. Оскільки попередній договір не був посвідчено нотаріально, то він є недійсним. Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону (частина 4 статті 203 ЦК). Формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення. Відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини 3 статті 640 ЦК договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно з статтею 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК визначено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.ст. 2, 3, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав. Статтею 54 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Пунктом 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 встановлено, що при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Договори про відчуження нерухомого майна посвідчуються нотаріусом після сплати обов`язкових платежів до бюджету. Також перевіряється відсутність податкової застави та обтяження нерухомого майна. Правочини, щодо яких порушені вимоги закону про їх нотаріальне посвідчення, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК вважаються нікчемними. Водночас в абзаці 2 частини 2 статті 215 зазначено, що у випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний дійсним. Так, за правилом частини 2 статті 220 ЦК якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. При вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням правочинів, які піддягали нотаріальному посвідченню, дійсними, зокрема в і порядку статті 220 ЦК, суду слід з`ясувати: - чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню; - з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення; - чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений (постанова ВС (КГС) від 22 жовтня 2019 року, справа № 909/68/18). При вирішенні вказаного спору, суд звертає увагу на те, що попередній договір купівлі продажу від 25.11.2016 року сам по собі, в силу положень ст. 635 ЦК України є некчемним. Інших належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог суду не надано, клопотань про витребування доказів позивачем не заявлено. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність досягнення згоди між ним відповідачами та факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, хоча ці умови є обов`язковими для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed