Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

23.02.2023 позивач [PERSON] , через представника, звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та аліментів на утримання дружини. В обґрунтування\~\~позовних вимог\~\~позивач зазначила,\~що вона\~з відповідачем\~перебуває у\~шлюбі,\~який зареєстрований\~17.08.2021\~виконавчим комітетом\~Турбівської селищної\~ради Вінницького\~району Вінницької\~області,\~актовий запис\~№10.\~Від шлюбу\~мають дитину\~ дочку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка проживає\~разом з\~матір`ю\~та перебуває\~на її\~утриманні.\~Відповідач ухиляється\~від виконання\~покладених на\~нього обов`язків\~щодо утримання\~дитини.\~Угоди про\~сплату аліментів\~у добровільному\~порядку сторонами\~не досягнуто.\~Відповідач працює,\~отримує\~дохід,\~а\~тому\~позивач вважає,\~що\~він\~може надавати\~матеріальну\~допомогу\~на утримання\~дитини та\~її утримання.\~Просила суд\~стягнути з\~ [PERSON] аліменти\~на свою\~користь на\~утримання дитини\~ дочки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/4\~частини від\~його заробітку,\~але не\~менше 50%\~від прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~починаючи стягнення\~від дня\~пред`явлення\~позову до\~суду і\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~а також\~стягнути аліменти\~на її\~утримання в\~розмірі 1/5\~частки від\~заробітку щомісяця,\~починаючи стягнення\~від дня\~пред`явлення\~позову до\~суду і\~до досягнення\~дочкою [PERSON] , [INFO] - трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 14.03.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Позовні вимоги позивача відповідач визнає частково, оскільки погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини просив суд стягнути з нього 1/10 частки заробітку, враховуючи наступне. Відповідач у\~своєму відзиві\~зазначає,\~що позивачем\~до позову\~не надано\~жодних доказів,\~що вона\~перебуває у\~декретній відпустці,\~те,\~що в\~позивача відсутній\~дохід,\~в тому\~числі в\~якості дивідендів\~з депозитних\~рахунків,\~а також\~те,\~що відповідач\~має дохід,\~який би\~дозволяв йому\~сплачувати аліменти\~на дружину\~в розмірі\~1/5\~частки від\~усіх його\~доходів.\~Відповідач вказав,\~що має\~незадовільний стан\~здоров`я та\~потребує високовартісного\~обстеження та\~лікування,\~що підтверджується\~консультацією алерголога,\~проведеною 11.04.2023\~ТОВ «Алергоцентр\~-\~КПП»,\~згідно якої\~йому встановлено\~діагноз -\~хронічна рецидивуюча\~кропив`янка,\~та призначено\~ряд препаратів\~для лікування\~та призначено\~цілий ряд\~високовартісних обстежень.\~Крім того,\~у відзиві\~зазначено відповідачем,\~що на\~його утриманні\~перебуває бабуся\~-\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~довідкою Турбівської\~селищної ради\~від 12.04.2023.\~Тому,\~відповідач вважає,\~що присудження\~з нього\~на користь\~позивача аліментів\~в сукупності\~в розмірі\~45%\~від його\~доходу буде\~суперечити принципам\~справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~оскільки ставитиме\~його в\~скрутне матеріальне\~становище,\~так як\~в його\~розпорядженні залишиться\~незначна частина\~зарплати,\~яка не\~дасть йому\~змогу повноцінно\~лікуватися,\~обстежуватися та\~здійснювати утримання\~його бабусі,\~яка проживає\~в даний\~час разом\~з ним.\~Тому,\~просить суд\~стягнути з\~нього аліменти\~на утримання\~дружини в\~розмірі 1/10\~частки від\~усіх доходів,\~а на\~утримання дитини\~у розмірі\~ частки\~від його\~заробітку.\~Проти сплати\~аліментів на\~утримання дитини\~та дружини\~відповідач не\~заперечує,\~незгоден тільки\~з розміром\~на утримання\~дружини,\~який остання\~зазначила в\~позовній заяві. Щодо стягнення\~з нього\~судових витрат\~він теж\~заперечує,\~оскільки сума\~є значно\~завищеною на\~його думку\~і вартість\~робіт не\~відповідає складності\~справи та\~обсягу виконаної\~адвокатом роботи,\~а тому\~до відзиву\~додає клопотання\~про зменшення\~судових витрат,\~а саме\~просить суд\~зменшити розмір\~судових витрат\~з 3000\~грн.\~на 500\~грн. Позивач до суду подала відповідь на відзив, через свого представника, яку обґрунтувала слідуючим. Як передбачено сімейним законодавством України право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку виникає незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Тому позивач вважає, що відповідач є батьком їхньої спільної дитини [PERSON] , яка проживає разом з нею - матір`ю, яка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Позивач вказує у відповіді на відзив, що відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Доводи відповідача щодо перебування на його утримані бабусі [PERSON] , слід сприймати критично, оскільки доказів на підтвердження вищенаведених обставин він суду не надав, а довідка про реєстрацію вказаної особи разом з відповідачем не підтверджує того, що бабуся відповідача потребує матеріальної допомоги на своє утримання і відповідач таку допомогу надає. На думку позивача це є ніщо інше як демонстрація відповідачем своїх намірів та припущень, які не можуть братися до уваги судом щодо неможливості утримування дружини в частині 1/5 частки від доходів. Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач суду не надав, позивач вважає, що позовна вимога про щомісячне стягнення з відповідача аліментів на її користь, на її утримання, в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня подання позовної заяви до досягнення дитиною трьох років - [INFO] , є законною і обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.08.2021 виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №10 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 7). З довідки органу місцевого самоврядування №35 від 30.01.2023, вбачається, що дитина - донька [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. За встановлених судом обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами, позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаними вимогами. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено ст.181 СК України. З аналізу вказаної норми слідує, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК. Наведене узгоджується і з роз`ясненнями наведеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Аналіз вказаних правових норм та роз`яснень свідчить про те, що задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності добровільної домовленості про сплату аліментів між батьками дитини та ненадання дитині утримання. Суд звертає увагу, що у позові позивач вказала, що між ними із відповідачем відсутня добровільна домовленість про утримання їх спільної дитини, до справи не було додано договорів про домовленість сторін щодо утримання їх дитини, отож слід дійти висновку, що існує спір що є підставою для вирішення судом вимог про присудження аліментів із відповідача на утримання дитини. Судом дійшов висновку, що відповідач є особою працездатного віку, протипоказань до роботи не має, оскільки доказів протилежного суду не надано, відтак має можливість працювати та заробляти. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, що він несе інші аліментні зобов`язання, чи існують обставини визначені ст.182 СК України, у тому числі щодо неможливості працювати за станом здоров`я та перешкоджають належним чином виконувати батьківський обов`язок щодо утримання дитини. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Доказів на підтвердження чи спростування матеріального стану позивача матеріали справи не містять, а питання про витребування таких доказів відповідачем не ініціювалось. Крім цього, суд звертає увагу, що право обирати спосіб стягнення аліментів визначено законодавцем за одержувачем аліментів, тоді як позивач визначила такий спосіб у частці від доходу відповідача. З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч. ч. 1 ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільних дітей, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказану вимоги відповідач визнав повністю, про що зазначено було ним у відзиві. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку обох батьків забезпечити умови життя та розвитку їх спільної неповнолітньої дитини. Також суд вважає, що відповідач спроможний надавати утримання позивачеві як дружині з якою проживає їх спільна дитина у розмірі 1/5 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з наступних міркувань. За твердженням позивача, яке відповідачем визнавалось, сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. Як було встановлено вище судом, відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо матеріальної неспроможності та неможливості нести аліментний обов`язок по відношенню до дружини, з якою проживає дитина, тому суд виходить з доведеності того факту, що відповідач не має істотних протипоказань до роботи, відтак може працювати та надавати матеріальну допомогу позивачу як матері своєї дитини. Вирішуючи питання про розмір допомоги, суд виходить з того, що заявлений позивачем розмір аліментів не суперечить вимогам чинного законодавства, відповідає вимогам розумності та справедливості та сукупний розмір аліментів не буде перевищувати половини доходу відповідача, при цьому, 22.02.2025 спільній дитині сторін має виповнитись три роки, що є наслідком припинення такого зобов`язання. Доводи відповідача про те, що у нього на утриманні перебуває бабуся пенсійного віку, не спростовує висновків суду про спроможність його сплачувати аліменти позивачу на її утримання у розмірі 1/5 частки його доходів та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки згідно з довідкою Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12.04.2023 за №117 (а.с. 38), що додана до відзиву на позовну заяву, слідує, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в с. Нова Прилука Вінницького району Вінницької області разом зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Однак, дана довідка не підтверджує факту перебування баби [PERSON] на його утриманні. Також не спростовано отримання пенсії бабусею відповідача. До відзиву на позов додано лише копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] , серія [NUMBER] (а.с. 41). Крім того, надані відповідачем документи про результати його медичного обстеження (а.с. 39, 43), не підтверджують будь-яких обмежень працездатності, які б вказували на неможливість або обмежену можливість [PERSON] працювати та отримувати стабільний дохід для утримання позивачки. Судом встановлено, що відповідач в цілому визнає позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини, однак не згоден лише з її розміром. У той же час відповідачем не надано будь-яких доказів, які вказують на неможливість ним сплачувати аліменти на дружину у вказаному розмірі. Інші доводи, наведені в обґрунтування відзиву, не можуть бути підставами для зменшення заявленого позивачем розміру аліментів, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права і незгоді з заявленим розміром аліментів, та зводяться до переоцінки судом його доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід присудити в дохід держави судовий збір. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд керується ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже, з огляду на те, що позов задоволено, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн та 1550 грн., що підтверджується: відповідними договорами №07 від 01.02.2023 та №27 від 29.04.2023, укладеними з адвокатом [PERSON] ; квитанціями № 07 від 21.02.2023 та №27 від 29.04.2023 (а.с. 11-12, 48-49). Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: approved