Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 серпня 2016 року [PERSON] державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-405 27 серпня 2016 року; - визнати за [PERSON] право власності на частини квартири [ADDRESS] , як спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що у липні 2022 року звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини на спірну квартиру. Однак, виявилося, що відповідач ще 19 серпня 2016 року звернувся із заявою до Вишгородської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі його заяви державним нотаріусом заведено спадкову справу №294/2016, а 27 серпня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №1-405. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом на всю спірну кватиру видано [PERSON] , позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заяву про відмову від спадщини не писала, то вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину і їй в порядку спадкування має належати право власності на частини вказаної квартири. Представник відповідача подав відзив, в якому зазначив, що ще до своєї смерті [PERSON] розпорядилася спірної квартири на користь найменшого сина - [PERSON] , оскільки доньки - [PERSON] та її сестра [PERSON] проживали вже окремо, будучи заміжніми. А тому на момент смерті та поховання [PERSON] як позивачка, так і її сестра не претендували на спірну квартиру, в зв`язку з чим і заяви до державної нотаріальної контори у визначений законодавством 6-ти місячний строк для спадкування будь-якого майна померлої не подавали. За домовленістю у день поховання спадкодавця позивач та її сестра [PERSON] не мали звертатися до державної нотаріальної контори з приводу спадкування спірної квартири. Водночас, усупереч наявній домовленості [PERSON] так і не подано до Вишгородської районної державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадкування спірної квартири. Крім того, у матеріалах справи не має інформації щодо своєчасного звернення [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, остання більше 8 років не цікавилася спадковим майном та не оформила його у встановленому законом порядку, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватися правила про наслідки спливу позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. В суді представник позивача пояснила, що позивачка весь час постійно проживає в спірній квартирі, в тому числі на момент смерті матері в 2014 році. Відповідач її запевнив, що оформить спадщину на двох, а оформив тільки на себе. В подальшому вимагав її виселення, тоді вона звернулася до нотаріуса в 2022 році і їй стало відомо, що свідоцтво про право на спадщину оформлено на всю квартиру на відповідача, і вона не може оформити свою частку успадкованої квартири. Будь-якого іншого житла позивачка не має, просила задовольнити позов з викладених в ньому підстав. Відповідач в суді пояснив, що проживає в спірній квартирі з жінкою та очікує народження другої дитини, за домовленістю з матір`ю ця квартира мала належати тільки йому, просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована і постійно проживала разом, в тому числі на момент смерті, в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми: донькою - [PERSON] та сином - [PERSON] . Ці обставини сторонами по справі не заперечувалися. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014308933 від 13 серпня 2014 року, 10 листопада 1990 року Виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області складено актовий запис №67 про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище « [PERSON] ». 26 листопада 1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 11 серпня 2022 року. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина на частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 серпня 1996 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Як убачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] , у житловому будинку за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №1082 від 20 липня 2016 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була дійсно зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 17 серпня 1980 року. На день її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали її діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19 серпня 2016 року Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області до майна померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №294/2016 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від №692 від 19 серпня 2016 року. 27 серпня 2016 року державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Вишгородського району Київської області, на підставі ст. 1261 ЦК України, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину серії НВТ №581379 за законом на всю квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим Радгоспом ім. «Ватутіна», за №78 від 23 серпня 1996 року та зареєстрованим Вишгородським бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №32/3 від 07 вересня 1996 року. З довідки про реєстрацію місця проживання особи №1585 від 28 липня 2021 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 грудня 2011 року по теперішній час. З листа №561/02-14 від 28 липня 2022 року у відповідь на письмову заяву позивачки від 17 липня 2022 року, державний нотаріус Вишгородської державної нотаріальної контори повідомив, що згідно матеріалів спадкової справи №294/2016 до майна померлої [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] згідно статті 1261 ЦК України видано 27 серпня 2016 року та реєстровано в реєстрі за №1-405 спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] . Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, Як убачається з ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як передбачено п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно роз`яснень даних у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З матеріалів справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 серпня 1996 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Виходячи з принципу рівності часток спільних сумісних власників майна, за відсутності в справі відомостей про інше, вважається, що при спадкуванні майна після смерті одного із співвласників, частки останніх є рівними, що і визначається судом при вирішенні цієї справи. Відтак, після смерті [PERSON] [INFO] спадщина відкрилася тільки на частину спірної квартири, коли інша її частина належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності №78 від 23 серпня 1996 року. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі та на момент смерті матері проживали разом з нею, а відтак прийняли у встановлений законом строк спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Водночас, 28 серпня 2016 року державним нотаріусом Семенюті Є.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВТ №581379 на всю спірну квартиру. З довідки Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №1082 від 20 липня 2016 року вбачається, що [PERSON] також прийняла належну їй спадщину за законом в порядку ст. 1268 ЦК України, а відтак [PERSON] не є єдиним спадкоємцем, тобто відповідач не мав права на спадкування всієї квартири, оскільки, по-перше -- спадщина відкрилася не на всю квартиру, а лише на її частину, а по-друге -- її частину успадкувала також і позивачка. Відтак, сторонами успадковано частину спірної квартири і кожному з них в порядку спадкування належить по її частки. Проте, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус до спадкоємства позивачку не закликав. Таким чином, оскаржене свідоцтво видане з порушенням вимог Закону та порушує права позивачки на спадкування. Тільки 28 липня 2022 року позивачка звернулася до державного нотаріуса за оформленням своєї частки в спадкуванні, на що у відповідь отримала лист №561/02-14 від 28 липня 2022 року про неможливість видачі свідоцтва про право власності, на все спадкове майно видано відповідачу. Отже, згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності в цій справі почався лише 28 липня 2022 року, коли позивачка дізналася про порушення свої прав на спадкування, а тому суд вважає, що строки давності в цій справі не пропущено, а доводи представника відповідача про інше суд відхиляє. Таким чином, на підставі ст. 1301 ЦК України, вказане свідоцтво з метою захисту порушених прав позивачки підлягає визнанню недійсним в частині оформлення права власності за відповідачем на всю квартиру, оскільки її частина в порядку спадкування має належати [PERSON] , а інша частина - [PERSON] , при цьому інша частина вже належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 серпня 1996 року. Крім того представником позивача представлене документальне підтвердження понесених нею судових витрат, які згідно вимог ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог. За таких обставин судом в цій справі встановлено порушені права позивачки, які підлягають захистові, а позов про це частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial