Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою про відшкодування додаткових витрат на дитину. Ухвалою суду від 26.08.2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Позивачем на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені недоліки, ухвалою суду від 21.09.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю, зареєстрованою по ісламським каконам у період з 11 червня 1995 року по 01 квітня 2008 року. Від сімейних відносин з відповідачем у позивача народилися та зараз перебувають на її утриманні двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року відповідачу було визначено обов`язок оплачувати додаткові витрати на оплату освітніх послуг, наданих по навчанню сина - [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішій день [PERSON] здобуває вищу освіту у Київському інституті музики ім Р.М.Глієра, таким чином на нього розповсюджується норми ст. 199 СК України. Освіта отримується на підставі договору №22/МС від 30 липня 2018 року на платній основі. Отже, позивач несе додаткові витрати на дитину. Враховуючи, що позивач офіційно працює на двох роботах та у зв`язку з економічною ситуацією не має коштів на витрати по отриманню дитиною вищої освіти, що є постійними та додатковим навантаженням, відповідач у добровільному порядку цей обовз`язок не виконує. Проте, дитина навчається і позивач вимушена оплачувати додаткові витрати на навчання. Позивачем виплачено додаткові витрати за 2020-2022 роки у розмірі 63 125 грн., які вона просила стягнути з відповідача. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судове засідання на 11.05.2023 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій вимоги позову підтримав, просивши про їх задоволення в повному обсязі, щодо розгляду справи з постановленням по справі заочного рішення суду у відсутності сторони відповідача не заперечував та просив проводити судове засідання у його відсутності. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за місцем проживання, яке зазначено в позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://ds.ki.court.gov.ua, про причини неявки суд не повідомляв, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників справи за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення, про що також не заперечував представник позивача. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку. Син сторін по справі [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та навчається в коледжі на денній формі навчання у Київському інституті музики ім. Р.М. Глієра. Відповідно до договору №К22мс від 30.07.2018, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання [PERSON] у Київському інституті музики ім. Р.М. Глієра становить 152 000 грн. Замовник вносить плату щосеместрово в розмірі 19 000 грн. (вартість навчання за повний календарний рік 38 000 грн.). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на оплату освітніх послуг, наданих по навчанню сина [PERSON] , [INFO] , у загальному розмірі 38 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. За період 2020-2022 років [PERSON] сплатила 80 900 грн. згідно договору про навчання освітніх послуг №К22мс від 30.07.2018 року, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 4-8) та просить позивач стягнути на її користь 63 125 грн. Інших доказів на підтвердження витрат, що понесені позивачем у зв`язку з навчанням сина [PERSON] , суду не надано. Законодавцем положенням ч.2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення віку 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже підставою для стягнення додаткових витрат на дитину є потреба у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані по справі докази, суд вважає за необхідне стягнути [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину фактично понесених додаткових витрат на оплату освітніх послуг, наданих по навчанню сина [PERSON] , [INFO] , у загальному розмірі 40 450 грн. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням поданих позивачем доказів, та враховуючи, що батьки повинні нести вказані витрати обидва, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial