Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. В позові посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 26\~ вересня 2013 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської\~\~ області за актовим записом № 20. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] \~ та син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає погіршення їхніх взаємовідносин, різні погляди на шлюб та сім`ю, через що між ними виникали непорозуміння, які призвели до втрати взаємоповаги та повного припинення шлюбних відносин. Сторони втратили почуття кохання один до одного. Вже близько одного року не проживають разом, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. В зв`язку з наведеним сторони за взаємною згодою вирішили розірвати шлюб зареєстрований між ними.\~ Між сторонами досягнуто згоди, що дочка [PERSON] буде виховуватися і проживати разом з батьком [PERSON] , а син [PERSON] буде проживати разом з позивачкою. Таким чином, спорів щодо визначення місця проживання дітей між сторонами немає. За таких обставин позивачка вважає, що сім`я розпалась остаточно, просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з батьком. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх\~ відсутності, позовні вимоги підтримують, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади від 30.03.2023 року. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26\~ вересня 2013 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської\~\~ області за актовим записом № 20, що стверджується свідоцтвом про шлюб: серія [NUMBER] від 26.09.2013 року (а.с.10). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] \~ та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження: серія [NUMBER] від 05.04.2016 року та серія [NUMBER] від 06.12.2018 року\~ (а.с. 11,12). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 12.09.2022 року, складеного депутатом Хустської міської ради Маханець В.В.,\~ [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом\~ з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . (а.с. 21). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних поглядів на життя. Сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. Сім`я розпалася та існує лише формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 р. у справі № 200/952/18. Враховуючи наведене, оскільки сторони дійшли згоди щодо місця проживання дочки, суд приходить до висновку, що неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] слід залишити на утриманні та вихованні біля батька [PERSON] , визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved