Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 05 липня 2021 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ізяславським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ від 09 лютого 2021 року у цивільній справі № 675/2334/20, за яким вирішено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, 21 серпня 2021 року зареєстрований шлюб Шепетівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) між позивачем та [PERSON] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Тому позивач просить зменшити розмір аліментів та стягувати їх у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив слухати справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечила, при цьому зазначила, що крім сплати аліментів позивач будь-якої участі у вихованні дитини не бере, також не надавав будь-якої допомоги, коли дитина хворіла. На разі вона шукає роботу, але ще не працевлаштована, інших доходів не має. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2021 року у справі № 675/7756/21, яке набрало чинності 05 серпня 2021 року. Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 21 січня 2020 року, актовий запис № 16. 09 лютого 2021 року Ізяславським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ у цивільній справі № 675/2334/20, за яким вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того судом встановлено, що позивач з 21 серпня 2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Шепетівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 21 серпня 2021 року, актовий запис № 185. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шепетівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 05 квітня 2023 року, актовий запис № 98. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що в нього на утриманні є ще одна дитина від другого шлюбу, а тому наявні всі підстави для зменшення розміру аліментів. Надаючи правову оцінку доводам [PERSON] , суд виходить із наступного. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до п. 4 ч. 1\~ст. 161 ЦПК України\~судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. За змістом ч. 7\~ст. 170 ЦПК України\~у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 161 цього Кодексу\~боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, які містяться у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що в нього на утриманні перебуває ще одна дитина. Суд звертає увагу також на те, що [PERSON] не підтвердив погіршення його майнового стану будь-якими належними та допустимими доказами. Крім того, суд зауважує, що доводи позивача відносно наявності в нього на утриманні іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Без доведення погіршення майнового становища позивача, задоволення судом даного позову та стягнення аліментів на утримання сина сторін [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів суперечитиме інтересам дитини. На підставі викладеного, суд приходить висновку, що наявність на утриманні в позивача дитини від іншого шлюбу не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки [PERSON] не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану. Окремо факт наявності на утриманні ще однієї дитини не змінює сімейний стан та саме по собі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів. Аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Доводи [PERSON] із приводу того, що утримання обох його дітей має відбуватись у однаковому розмірі, судом не беруться до уваги, оскільки аліменти на утримання сина сторін [PERSON] стягуються у розмірі, який передбачений чинним законодавством. Натомість батьки не повинні компенсовувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання іншої дитини. З урахуванням того, що позивачем не надано суду доказів, які є підставами для зміни розміру аліментів та свідчили б про погіршення матеріального стану [PERSON] , поліпшення матеріального стану [PERSON] , підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed