Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернулася\~в\~суд\~з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 08.09.2018 вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Немирівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Під час шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем. Зараз сторони проживають окремо. Донька проживає з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Батько дитини добровільно допомогу на її утримання не надає. Позивач не має змоги самостійно в повній мірі забезпечити потреби дитини, яка потребує купівлі одягу, засобів гігієни, продуктів харчування тощо. Позивач не працює, оскільки доглядає дитину. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, так як за освітою він ветеринарний лікар і має можливість отримувати дохід. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для\~дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання досягнення дочкою трьох років в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000.00 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. До суду надійшла заява від неї, згідно якої вона просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно. Від його представника, адвоката Кугутюка О.В., до суду надійшла письмова заява, в якій він просить\~\~судове засідання по справі провести у його відсутність та відсутність відповідача, ухвалити рішення, враховуючи відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме в розмірі 1/6 частини його доходів на утримання дитини та 1/12 частини доходів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Посилається на те, що у нього вже є аліментні зобов`язання перед колишньою дружиною на утримання доньки [PERSON] , 2012 р.н., а також він звільнений з роботи. Вважає, що позивач намагається отримати завищений розмір аліментів, оскільки чинним законодавством передбачено, що із боржника на двох дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини, а тому на одну дитину припадає 1/6 частина доходу. В повному обсязі заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи, що такі витрати в сумі 2000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру (а.с. 31-32). У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 08.09.2018 Немирівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 63 (а.с. 5). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого\~Немирівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-\~Західного \~міжрегіонального\~управління \~Міністерства\~юстиції\~ (м.\~Хмельницький) (а.с. 6). Згідно довідки Управління соціального захисту Тульчинської РДА від 13.03.2023 №280 [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини в розмірі 860 грн. (а.с.7). Відповідно до довідки Управління соціального захисту Тульчинської РДА від 14.03.2023 № 279 [PERSON] отримує щомісячну допомогу при народженні на дочку [PERSON] , [INFO] , з 01.06.2020 по даний час (а.с. 8). З довідки №106, виданої Печерським старостинським округом 31.03.2023, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та за даною адресою також зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні (а.с. 19). З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] звільнений з посади за власним бажанням 31.08.2021 (а.с. 34). Згідно копії рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.06.2014 № 147/575/14-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на на користь [PERSON] на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29.04.2014 року, щомісячно до повноліття доньки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 35). Відповідно до витягу автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні в Тульчинському ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області перебуває ВП №46790842, боржник [PERSON] , стягувач [PERSON] (а.с. 36). Тлумачення положень частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. За змістом частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Отже, аліменти на утримання дитини необхідні, в першу чергу, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України та приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, хоча і не працює, однак має таку можливість, звільнився з роботи за власним бажанням. Доказів того, що він немає змоги працювати за станом здоров`я, чи з інших поважних причин матеріали справи не містять. Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в заявленому позивачем розмірі - 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При цьому суд виходить із захисту інтересів, перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. На переконання суду, саме\~такий розмір\~аліментів відповідає\~ вимогам розумності\~та справедливості, та відповідатиме інтересам дитини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини саме в такому розмірі, суд враховує, що відповідач має на утриманні доньку [PERSON] від попереднього шлюбу, на яку сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів. А тому, на переконання суду, стягнення аліментів на дочку [PERSON] в меншому розмірі (1/6 як просить відповідач) призведе до дисбалансу інтересів останньої в порівнянні з іншою дочкою відповідача. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з наступного. Так, за змістом ч.ч. 2, 4\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. В свою чергу, у\~Сімейному кодексі України\~не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Судом встановлено,\~що хоча\~відповідач [PERSON] офіційно і не працює,\~однак він\~є працездатною особою. Також встановлено, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає саме з матір`ю, позивачем по справі, яка доглядає її до досягнення трьох років, у звязку з чим не має змоги працює. Враховує суд і позицію відповідача щодо часткового визнання позову в цій частині та можливості сплачувати ним аліменти на утримання дружини в розмірі 1/12 частки його доходів. З огляду\~на викладене,\~враховуючи,\~що відповідач,\~як батько\~дитини,\~яка не\~досягла трьох\~років,\~кошти на\~утримання позивача\~не надає,\~є фізично\~здоровим,\~працездатним,доказів щодо неможливості сплачувати аліменти не представлено, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/12 частини доходів відповідача. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ЦПК України.\~Докази\~не\~можуть ґрунтуватися\~на\~припущеннях. При встановлених обставинах позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 14.03.2023, саме з цієї дати суд і присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов, суд розподіляє між сторонами судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~ст. 19 вказаного вище Закону N 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується\~складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час\~(стаття 30 Закону N 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Так, за змістом ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювала адвокат Примакова В.В., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги №1 від 13.03.2023. Згідно вказаного договору адвокат Примакова В.В. прийняла на себе зобов`язання оформити до суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] за надання вказаної юридичної допомоги сплачує адвокату гонорар, а також витрати пов`язанні з відрядженням (а.с. 10). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію №2 від 13.03.2023, в які зазначено, що нею адвокату Примаковій В.В. сплачено гонорар за підготовку документів до суду в загальному розмірі 2000 грн. (а. с. 9). Суд враховує, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору. Беручи до уваги, що дані витрати підтвердженні доказами, а доказів про їх неспівмірність представником відповідача не надано, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягнення 1073,60 грн. судового збору, оскільки позивач звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial