Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому після остаточного уточнення позовних вимог просила визнати об`єктом спільної сумісної власності сторін автомобіль Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] , та грошові кошти, які знаходились в АТ КБ «ПриватБанк» на банківських карткових рахунках відкритих на ім`я [PERSON] , в сумі 488\~601,16 грн., та здійснити поділ такого майна наступним чином: 1) виділити у власність [PERSON] автомобіль Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, стягнувши із нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки вказаного автомобіля в розмірі 87\~270 грн.; 2) стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину грошових коштів, які знаходилися в АТ КБ «Приватбанк» на банківських карткових рахунках відкритих на ім`я [PERSON] , тобто стягнути грошову суму в розмірі 244\~300,58 грн. В обґрунтування вимог в позові вказується, що сторони перебували у шлюбі з 04.08.1984р. до 08.04.2021р. В період шлюбу ними було придбано автомобіль, який зареєстровано на відповідача. Також сторонами в період шлюбу було заощаджено збереження грошових коштів з заробітних плат подружжя та пенсій, які в подальшому були внесені на депозитний та картковий рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача. Оскільки відповідач відмовляється поділити спільно нажите сторонами майно в позасудовому порядку, то позивачка звернулась до суду з даним позовом. За розпорядженням голови Соснівського районного суду м. Черкаси матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя направлені на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси, оскільки після задоволення самовідводів неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи. 15.11.2021р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.04.2022р. від представника відповідача адвокат Гарбазей Д.О., який діє на підставі ордеру серії СА №1023847 від 20.01.2022р., на адресу суду надійшов відзив проти позову. В обґрунтування позиції відповідача у відзиві зазначається, що відповідач з 27.10.2019р. не має жодного відкритого банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», а отже вимога про поділ грошових коштів є безпідставною. Також у відзиві зазначається про безпідставність обставин, якими обґрунтовується спосіб поділу автомобілю сторін, оскільки визначена позивачкою ціна такого автомобілю є завищеною і не відповідає дійсній вартості транспортного засобу. Тож відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 01.06.2022р. за клопотанням позивачки судом постановлено ухвалу про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію: чи були відкриті, станом на 01.04.2021 року, та чи є відриті по теперішній час, рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , а також, чи наявні кошти на цих рахунках, і їх розмір. Цією ж ухвалою судом вирішено витребувати у Територіального сервісного центру № 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області інформацію щодо правовстановлюючого документу та коли за [PERSON] був зареєстрований автомобіль Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску та за ким зареєстрований вказаний транспортний засіб на даний час, а також надати копію облікової картки на вказаний транспортний засіб. 18.07.2022р. на адресу суду надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» з інформацією щодо банківських рахунків, відкритих на ім`я відповідача. 25.07.2022р. на адресу суду з ТСЦ МВС №7141 надійшли відомості з реєстраційної картки на транспортний засіб Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що зареєстрований 31.03.2012р. за відповідачем. 09.09.2022р. за клопотанням представника позивачки адвокат Хмельницка Л.М., яка діє на підставі ордеру серії ЧК №176297 від 30.04.2021р., судом постановлено ухвалу витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів по рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , в період з 01.10.2018р. по 08.04.2021р. 30.09.2022р. на адресу суду з АТ КБ «ПриватБанк» надійшли відомості стосовно рахунків [PERSON] у вигляді виписки за період з 01.10.2018р. по 08.04.2021р. 19.01.2023р. за клопотанням учасників справи судом вирішено здійснити виклик для допиту в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки адвокат Хмельницька Л.М. підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Позивачка [PERSON] також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила, що грошові кошти збирались спільно нею та відповідачем, оскільки за рахунок доходів позивачки здійснювалось утримання їх сім`ї, а доходи відповідача відкладались, щоб він мав змогу викупити житловий будинок своєї матері. Зауважила, що вона не давала згоди на те, щоб відповідач використав кошти, які є їх спільним майном, хоча про домовленість щодо переоформлення будинку матері відповідача їй було відомо. Представник відповідача адвокат Гарбазей Д.О. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та наполягав на відмові у позові. Додатково пояснив, що грошові кошти були витрачені зі згоди позивачки на будинок по [ADDRESS] , а відтак на теперішній час вони відсутні і не можуть бути предметом поділу. Відповідач [PERSON] пояснив, що не визнає позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що грошові кошти з депозитного рахунку він використав для розрахунку з братом у 2019 році, оскільки в них була домовленість, що він переоформлює на себе житловий будинок їх матері, а брату відшкодовує грошима вартість половини будинку. Зауважив, що позивачці було відомо про таку домовленість між відповідачем та його родичами і він передавав гроші з її згоди, хоча вона наполягала на тому, щоб він не передавав ніяких грошей братові. В подальшому будинок був переоформлений на відповідача шляхом укладання його матір`ю договору дарування і на теперішній час такий будинок є його особистою приватною власністю. Зазначив, що непорозуміння у стосунках з позивачкою в нього виникли з 2015 року і загострилися у листопаді 2018 року, проте в 2019 році все налагодилось, а фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з березня 2020 року. Також зауважив, що не погоджується із визначеною позивачкою ціною спірного автомобілю, бо оцінка його вартості зроблена не об`єктивно, а його не було повідомлено про необхідність участі у таких діях. Свідок [PERSON] пояснив, що знає позивачку та відповідача, бо проживає з ними в одному будинку по [ADDRESS] . В період 2018-2019 років він періодично бачив відповідача і іноді спілкувався з ним, але разом сторін зустрічав дуже рідко. Позивачка була головою ОСББ, а відповідач працював електриком в їхньому будинку, але 31.03.2020р. звільнився. Про обставини спільного проживання сторін йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сторін, оскільки проживає з ними в одному під`їзді. На теперішній час сторони розлучилися, а відповідач припинив проживати в їх будинку з 2020 року. В період 2019-2020 років він регулярно бачив відповідача і його автомобіль на подвір`ї будинку. З весни 2020 року відповідач вже став рідше з`являтись в їхньому будинку, приблизно один раз на місяць. Про обставини спільного проживання сторін йому нічого не відомо, а про наявність між ними конфлікту довідався тільки восени 2022 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони є його батьками. В листопаді 2018 року між сторонами був конфлікт, в результаті якого відповідач завдав тілесних ушкоджень позивачці. Свідок зробив зауваження відповідачу і змусив його залишити квартиру, внаслідок чого в подальшому відповідач забрав свої речі і пішов геть. Після цих подій відповідач переїхав жити до своєї матері і більше не проживав з позивачкою. Зазначив, що з 2018 року відносини між його батьками не мали ознак сімейних, оскільки фактично сім`ї вже не було і вони не мали спільного бюджету. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.1984р., який розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.04.2021р. №712/10384/20. 31.03.2012р. сторонами набуто у власність автомобіль Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідача, що підтверджується реєстраційною карткою на такий транспортний засіб /т. 1 а.с. 144/. Згідно висновку експерта №26 від 09.02.2022р. середня ринкова ціна легкового автомобіля Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, станом на 09.02.2022р. становить 174\~480 грн. /т. 1 а.с. 112/. Під час перебування у шлюбних відносинах на ім`я відповідача у АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито депозитний вклад за договором №SAMDNWFD0071741591501 від 23.10.2017р. Грошові кошти з такого депозитного рахунку разом з нарахованими процентами, що в загальній сумі складає 16\~666 доларів США, були отримані відповідачем 28.10.2019р. Зазначені обставини підтверджуються банківською випискою про рух коштів по банківському рахунку /т. 1 а.с. 248-249/. Зазначені грошові кошти були використані відповідачем у зв`язку з набуттям ним права власності за договором дарування на житловий будинок, що належав його матері, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім того в період з 01.10.2018р. по 08.04.2021р. на ім`я відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» були відкриті наступні рахунки: - [NUMBER] , дата відкриття 07.11.2014 року; - [NUMBER] , дата відкриття 08.10.2013 року; - [NUMBER] , дата відкриття 08.10.2013 року; - [NUMBER] , дата відкриття 24.10.2013 року; - [NUMBER] , дата відкриття 13.09.2016 року; - [NUMBER] , дата відкриття 14.09.2006 року; - [NUMBER] , дата відкриття 12.05.2009 року; - [NUMBER] , дата відкриття 08.04.2015 року. Натомість фактично з жовтня 2018 року сторони не підтримують сімейні та подружні стосунки і не ведуть спільного господарства. Зазначені обставини підтверджуються рішенням суду про розірвання шлюбу, а отже в контексті положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. При цьому суд бере до уваги, що відповідач брав участь у справі про розірвання шлюбу в якості позивача і самостійно стверджував про існування таких обставин, а також не оскаржував рішення суду про розірвання шлюбу від 08.04.2021р. №712/10384/20, яке набрало законної сили і на теперішній час є чинним. Будь-яких доказів того, що визнання таких обставин відповідачем мало місце внаслідок його помилки, що має істотне значення, судом не встановлено, а не підтверджені належними доказами доводи відповідача про те, що відповідні обставини були ним зазначені у справі №712/10384/20 формально є необґрунтованими. До того ж про об`єктивність такого факту свідчить конфліктна ситуація, що мала місце між сторонами 04.11.2018р., внаслідок якої позивачка зазнала тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що підтверджується висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 09.11.2018р. №02-01/1307 /т. 2 а.с. 38-39/. Існування такого конфлікту не заперечується сторонами та підтверджується поясненнями свідка [PERSON] . У свою чергу пояснення інших свідків не спростовують достовірності твердження про припинення сторонами фактичних сімейних відносин та спільного проживання. В цьому аспекті суд звертає увагу, що до кінця березня 2020 року відповідач працював електромонтером в ОСББ по вул. 30 років Перемоги, 15, а отже факт перебування відповідача та його автомобіля на подвір`ї багатоквартирного будинку до березня 2020 року не є безумовним свідченням його фактичного проживання в такому будинку з позивачкою та веденням спільного господарства. Отже в контексті положень ч. 4 ст. 12, ч. 2 ст. 82 ЦПК України судом не встановлено підстав для спростування факту того, що фактичні сімейні відносини та спільне господарство між сторонами припинено з жовтня 2018 року, внаслідок чого суд відхиляє доводи відповідача про недостовірність таких обставин. Станом на 02.10.2018р. на банківському рахунку відповідача у АТ КБ «ПриватБанк» (карткові рахунки №№ [NUMBER] , [NUMBER] ) обліковувалась сума грошових коштів в розмірі 17\~620 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою про рух коштів /т. 1 а.с. 191-198/. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, внаслідок чого позивачка звернулась до суду з даним позовом. Тож між сторонами існує спір щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 СК сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами СК на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 60 СК Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони мали доходи у вигляді заробітної плати, пенсії тощо. За рахунок таких доходів сторони збирали грошові кошти, що були використані для придбання майна та розміщення вільних коштів на банківських рахунках. Отже такі грошові кошти, майно, що придбано за рахунок таких коштів, а так само і дохід, отриманий від розміщення таких коштів на депозитних банківських рахунках, є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Будь-яких обставин, які б свідчили що відповідач мав якісь види доходів, які не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя судом не встановлено. 31.03.2012р., тобто в період перебування сторін у шлюбі, за відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль марки Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску. Підставою набуття права власності на такий автомобіль у реєстраційній картці зазначено «вторинна реєстрація транспортного засобу, придбаного в торгівельній організації». Отже даний автомобіль був придбаний в період шлюбу сторін, а відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Так само об`єктом спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя, є грошові кошти, що розміщені на банківських рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я відповідача. На момент фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства сторонами на банківських рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я відповідача, обліковувались грошові кошти в сумі 17\~620 грн. (карткові рахунки №№ [NUMBER] , [NUMBER] ). Окрім того на ім`я відповідача у АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071741591501 від 23.10.2017р. був відкритий депозитний рахунок з розміщеннях грошових коштів у доларах США. Строк дії такого депозитного вкладу закінчувався 24.10.2018р., але був продовжений до 26.10.2019р. Грошові кошти з такого депозитного рахунку разом з нарахованими процентами, що в загальній сумі складає 16\~666 доларів США, були отримані відповідачем 28.10.2019р. Всі зазначені грошові кошти після припинення сторонами фактичних сімейних стосунків залишились у розпорядженні відповідача. Згідно ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (а. 1, 2 ч. 2 ст. 364 ЦК). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що предметом поділу між сторонами є автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Такий автомобіль фактично перебуває у користуванні відповідача і є неподільною річчю. Після фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами спірний автомобіль також продовжує перебувати у користуванні відповідача. За таких обставин доводи позивачки про те, що поділ такого автомобілю слід здійснити у такий спосіб, щоб виділити автомобіль у власність відповідача, стягнувши з нього на користь позивачки вартість частини такого автомобілю, є цілком обґрунтованими та правомірними. До того ж суд бере до уваги, що сам відповідач не заперечував щодо обраного позивачкою способу поділу такого майна, але заперечив розмір вартості автомобілю. Натомість в цьому контексті слід звернути вагу, що згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачкою на підтвердження розміру ринкової вартості спірного автомобілю надано висновок експерта №26 від 09.02.2022р., відповідно до якого середня ринкова ціна легкового автомобіля Ford Fusion, легковий універсал 2011 року випуску, станом на 09.02.2022р. становить 174\~480 грн. /т. 1 а.с. 112/. Заперечуючи таку вартість спірного автомобілю, відповідач всупереч вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів іншої ринкової вартості спірного транспортного засобу і на спростування визначеного експертом розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи. Доводи сторони відповідача щодо необ`єктивності та недостовірності наданого позивачкою висновку експерта є необґрунтованими. Варто звернути увагу, що наданий позивачкою висновок експерта підтверджує саме середню ринкову вартість автомобілю аналогічного спірному, що обумовлено неможливістю надання позивачкою експерту спірного автомобілю, оскільки такий перебуває у володінні відповідача. За таких обставин здійснюючи поділ спірного автомобілю суд виходить з того, що його ринкова вартість складає 174\~480 грн., а отже позовна вимога про виділення у власність відповідача спірного автомобілю та стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації їй вартості частини автомобіля, підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, що ринкова вартість спірного автомобілю складає 174\~480 грн., тому грошова компенсація, яка підлягає стягненню на користь позивачки складає 87\~240 грн., а не 87\~270 грн., як про це вказує позивачка. Тому, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частини спірного автомобілю підлягають до часткового задоволення на суму 87\~240 грн. Щодо грошових коштів, то вони підлягають поділу між сторонами у рівних частках, внаслідок чого з відповідача слід стягнути на користь позивачки половину суми грошових коштів від 17\~620 грн. та 16\~666 доларів США. При цьому, беручи до уваги положення ст.ст. 192, 524, 533 ЦК, то зобов`язання відповідача зі сплати позивачці грошових коштів має бути визначене у грошовій одиниці України гривні. Позивачка у позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь половину грошових коштів від депозитного вкладу в іноземній валюті за офіційним курсом гривні до долара США, визначеним Національним Банком України станом на 01.10.2018р. на рівні 28,26 грн. за 1 долар США, що не суперечить законодавству. Отже, в порядку поділу спільного майна сторін з відповідача слід стягнути на користь позивачки 8\~810 грн. (17\~620 грн. / 2) та 235\~490,58 грн. ([16\~666 доларів США * 28,26 грн.] / 2). За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідні витрати складаються із судового збору та витрат позивачки на проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової ціни транспортного засобу. Ціна позову з урахуванням уточнених позовних вимог складає 331\~540,58 грн., а отже сума судового збору, що підлягає сплаті за розгляд даного позову складає 3315,40 грн. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 3315,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Під час розгляду справи судом, на замовлення позивачки судовим експертом автотоварознавцем СПД Березовський А.А. було проведено експертне автотоварознавче дослідження по визначенню середньої ринкової ціни транспортного засобу за наслідками якого експертом складений висновок №26 від 09.02.2022р. Вартість виконаних експертних послуг складає 1500 грн. і була сплачена позивачкою, що підтверджується актом наданих послуг від 09.02.2022р. та квитанцією №43 від 16.02.2022р. /т. 1 а.с. 109/. Будь-яких обставин, які б свідчили про не співмірність таких витрат зі складністю роботи експерта, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання його роботи, судом не встановлено, а відтак такі витрати підлягають відшкодуванню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню на 99,99%, то відповідні витрати позивачки на підставі ст.ст. 139, 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial