Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що ним та ПАТ «Укрінбанк» був укладений договір оренди нежилого приміщення будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром загальною площею 277,95 кв.м., що розташовано по [ADDRESS] . В 2017 році власником нежитлового приміщення став [PERSON] .. Відповідно до вимог ст. 770 ЦК України до нового власника майна перейшли права та обов`язки орендодавця, що також було передбачено п. 13.1 договору оренди позивача із банком. Однак, в порушення вказаних вимог [PERSON] вчиняє перешкоди у користуванні позивачу орендованим нежитловим приміщенням, що виявляється у недопущенні його та працівників до приміщення. Крім того, всередині приміщення залишилось його рухоме майно, а саме апарат ударно-хвильової терапії «FІO-PRO», апарат пресотерапії «PR-2000», апарат для вакуумного термомасажу V-03, вібромасажер, кушетка вібромасажера, 100 штук ігл для рефлексотерапії, 20 пачок сигар для рефлексотерапії, котел «Ariston Genus Premium», котел «Red Line Max 100», насос «Star Wio», гідроакумулюючий бак «Reflex DS 10 bar», комплект коаксіальний 60/100-1000 мм для проходу крізь стіну «Ariston», датчик вуличної температури, фільтри для басейна, кондиціонер «Samsung», 3 кушетки масажні, морозильна камера, 2 кофе машини «Чімбалі», пральна машина «LG», пральна машина «Bosch», сушка «Міллер», 5 телевізорів марки «LG», 3 телевізори марки «Soni», 3 телевізори китайського виробництва, 3 дитячі мотоцикли, квадрацикл, газовий котел, диван шкіряний, набір посуду, 8 масляних картин, 4 мотоциклетні шлеми, музичні інструменти «гуслі», дубова шафа, 2 радіаторні батареї, 100 книг медичної літератури, апарат «Карбокс терапії Alvi Rarue «CO 2 ProMed». Відповідачі заволоділи вказаними речами незаконно, на час звернення до суду протиправно утримуються ними, у зв`язку із чим посилаючись на ст. 387 ЦК України просив витребувати рухоме майно у відповідачів на його користь. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що останній раз він мав доступ до своїх речей, які перебували у приміщенні по [ADDRESS] літом 2021 року під час виконання судового рішення у цивільній справі про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном, у зв`язку із чим строки давності на витребування майна з чужого незаконного володіння не пройшли,а тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та подав до суду відзив, в якому зазначив, що [PERSON] є власником нежилого приміщення будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром загальною площею 277,95 кв.м., що розташовано по [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном відмовлено. Позивач посилається на те, що у приміщенні [PERSON] перебувають його речі, однак доказів цього суду не надав. Крім цього, відсутні докази, що речі наявні у приміщенні належать саме [PERSON] та відповідач створює перешкоди у їх поверненні. Оскільки, позивачем не надано доказів перебування спірного майна в приміщенні оздоровчого комплексу, не підтверджено право власності на це майно і факту неправомірного заволодіння майном відповідачем та у зв`язку із пропуском строків позовної давності, просив у позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснив, що у приміщенні по [ADDRESS] , яке належить відповідачу, наявне певне майно позивача, серед якого є предмети меблі, однак відповідач не створює якихось перешкод у тому, щоб позивач забрав це майно, а тому з наведених у відзиві підстав просив відмовити у позові. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що товариство надає [PERSON] послуги з забезпечення безпеки та схоронності майна - будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром загальною площею 277,95 кв.м., що розташовано по [ADDRESS] , на підставі договору № 2906 від 02 грудня 2020 року. У зв`язку із цим, дозвіл щодо винесення з приміщення певного майна має бути надано працівнику товариства власником, тобто [PERSON] , а питання щодо наявного у приміщенні спірного майна має бути вирішено між сторонами [PERSON] та [PERSON] .. Оскільки, товариством не були порушені права та законні інтереси позивача, будь-яким майном позивача не заволоділо, просив у позові відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у заявлених до нього позовних вимог, посилаючись на те, що з 2017 року по 2019 рік він був представником [PERSON] та надавав йому правову допомогу, у зв`язку із чим був присутній при спірних моментах, під час якого [PERSON] викликав поліцію до приміщення. Однак, він ніколи не був власником приміщення по [ADDRESS] , не користувався та не розпоряджався вказаним приміщенням та наявним у ньому майном. Оскільки, він не заволодів майном позивача, будь-яке майно позивача у нього не перебуває та докази такого у справі відсутні, просив відмовити у позові до нього за безпідставністю. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась без поважних для суду причин. Свідок [PERSON] показав суду, що в 2017 році він допомагав позивачу здійснювати лікарську діяльність в оздоровчому комплексі з кафе-баром, що розташований по [ADDRESS] та орендувався позивачем. Все майно, яке знаходилось всередині приміщення належало [PERSON] .. Серед даного майна було апарат ударно-хвильової терапії «FІO-PRO Gymna-300», апарат пресотерапії «PR-2000», апарат для вакуумного термомасажу V-03, апарат «Карбокс терапії Alvi Rarue «CO 2 ProMed», на яких він безпосередньо працював. Також, в приміщенні було інше майно, зазначене в прохальній частині позову, однак ідентифікувати дане майно він не може. На час звернення до суду [PERSON] не допускав позивача до середини вказаного приміщення та не повернув його майно, серед яких було медичне обладнання. Допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що позивач в 2017 році здійснював свою діяльність в оздоровчому комплексі з кафе-баром, що розташовано по [ADDRESS] , у зв`язку із чим там перебувало багато речей лікарської діяльності та іншої побутової приналежності. Проте, ідентифікувати вказані речі свідки не змогли. В послідуючому, власник приміщення не допускав позивача до вказаних речей, які залишились всередині будівлі, та не повернув вказані речі [PERSON] .. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Укрінбанк» був укладений договір оренди нежилого приміщення будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром загальною площею 277,95 кв.м., що розташовано по [ADDRESS] . Відповідно до умов вказаного договору орендар [PERSON] отримав у тимчасове платне користування вказану будівлю з метою здійснення діяльності оздоровчого комплексу з кафе-баром. Після того як в 2017 році власником нежитлового приміщення став [PERSON] між ним та позивачем виник спір щодо користування останнім вказаним нерухомим майном, а після укладання [PERSON] із ТОВ «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» договору № 2906 від 02 грудня 2020 року про надання послуг із забезпечення безпеки та схоронності майна - будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром, позивач не мав вільного доступу до вказаного приміщення, всередині якого залишились його речі, які використовувалось ним при здійсненні діяльності оздоровчого комплексу з кафе-баром. Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном відмолено. Між сторонами відсутній будь-який договір або недоговірне зобов`язання та у зв`язку із заволодінням [PERSON] майном позивача між ними виник спір щодо абсолютних (речових) відносин. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Статтею 387 ЦК України\~визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно,\~без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов\~це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Обєктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 184 ЦК України\~річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 19, 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - застосовуючи положення\~статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Враховуючи специфіку речей в обороті,\~для доведення володіння рухомими речами важливо встановити факт їх фізичного утримання (п. 43 постанови Великої Палати ВС від 04 липня 2018 року, справа № 653/1096/16-ц, провадження № 14-181 цс 18). Дослідженим судом доказами з`ясовано, що на час звернення позивача до суду відповідач [PERSON] незаконно, тобто без відповідної правової підстави заволодів майном позивача, а саме апаратом ударно-хвильової терапії «FІO-PRO Gymna-300», апаратом пресотерапії «PR-2000», апаратом для вакуумного термомасажу V-03, апаратом «Карбокс терапії Alvi Rarue «CO 2 ProMed», а також котлом «Ariston Genus Premium», котлом «Red Line Max 100», насосом «Star Wio», гідроакумулюючим баком «Reflex DS 10 bar», комплектом коаксіальний 60/100-1000 мм для проходу крізь стіну «Ariston», датчиком вуличної температури. Так, володіння позивачем апаратом ударно-хвильової терапії «FІO-PRO Gymna-300», апаратом пресотерапії «PR-2000», апаратом для вакуумного термомасажу V-03, апаратом «Карбокс терапії Alvi Rarue «CO 2 ProMed» підтверджується допитом свідків, які підтвердили, що титульним володільцем вказаних апаратів був позивач, дані речі перебували всередині будівлі оздоровчого комплексу, оскільки з їх допомогою позивач надавав медичні послуги, та відповідач [PERSON] в добровільному порядку не повертає їх позивачу. Належність позивачу котла «Ariston Genus Premium», котла «Red Line Max 100», насоса «Star Wio», гідроакумулюючого бакк «Reflex DS 10 bar», комплекту коаксіальний 60/100-1000 мм підтверджується наявними у справі бухгалтерськими документами їх придбання на ім`я позивача (накладні, квитанції, чеки), а також показами свідків, які підтвердили про їх наявність у вказаному приміщенні та неповернення відповідачем їх позивачу. Вказане спірне майно має визначені індивідуальні ознаки та в ході судового розгляді встановлено факт вибуття вказаного майна із володіння позивача з вини відповідача [PERSON] , наявність майна у незаконному володінні останнього та відсутність у [PERSON] будь-яких правових підстав для володіння даним майном. Допитані у справі свідки підтвердили, що власник будівлі оздоровчого комплексу з кафе-баром по [ADDRESS] , яким являється [PERSON] , перешкоджав позивачу в отримані доступу до вказаних речей, в той час коли він за ними приїхав, та по день звернення до суду незаконно володіє ними, що спростовує посилання представника відповідача [PERSON] про те, що певна частина речей є в наявності всередині будівлі, однак позивач не звертався до власника із питанням про їх добровільне витребування. Зважаючи на наведене, суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення позовні вимоги щодо витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] рухомого майна, а саме апарату ударно-хвильової терапії «FІO-PRO Gymna-300», апарату пресотерапії «PR-2000», апарату для вакуумного термомасажу V-03, котла «Ariston Genus Premium», котла «Red Line Max 100», насоса «Star Wio», гідроакумулюючого баку «Reflex DS 10 bar», комплекту коаксіальний 60/100-1000 мм для проходу крізь стіну «Ariston», датчику вуличної температури, апарату «Карбокс терапії Alvi Rarue «CO 2 ProMed». Вирішуючи заяву представника відповідача [PERSON] щодо відмови у позові за пропуском строку позовної давності, суд виходить з того, що на вимоги за віндикаційним позовом поширюється загальна позовна давність. За змістом ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спор, є підставою для відмови у позові. Позивач посилається на те, що про порушення свого права у вигляді незаконного володіння відповідачем [PERSON] його рухомим майном він дізнався після укладання останнім із ТОВ «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» договору № 2906 від 02 грудня 2020 року про надання послуг із забезпечення безпеки та схоронності майна, внаслідок чого позивача не було допущено до речей, які належали йому або перебували у його володінні, та використовувались ним при здійсненні діяльності в оздоровчому комплексі. Останній раз він мав доступ до своїх речей літом 2021 року під час виконання судового рішення у цивільній справі про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном. Стороною відповідача належними та допустимими доказами вказане посилання позивача не було спростовано. Крім цього, із змісту постанови Верховного Суду від 08 вересня 2021 року, ухваленої за наслідками вирішення спору між [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном, вбачається, що серед фактичних обставин справи Верховний Суд встановив, що остання пролонгація договору між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON] оренди нежитлових приміщень від 06 березня 2012 року відбулась 06 лютого 2018 року. Орендар [PERSON] продовжував здійснення користування нежитловим приміщенням будівлею оздоровчого комплексу з кафе-баром, після закінчення строку договору оренди. З метою усунення порушень умов договору оренди [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надіслав вимогу № б/н від 26 грудня 2018 року щодо припинення порушення умов договору оренди, проте вимога залишена відповідачем без задоволення. 24 вересня 2019 року [PERSON] направив орендарю [PERSON] повідомлення про розірвання договору оренди з 1 листопада 2019 року. Із урахуванням вказаного, а також звернення позивача до суду із даним позовом 29 жовтня 2021 року, суд погоджується із твердженням позивача про те, що він звернувся до суду з межах трьохрічного терміну позовної давності з часу порушення відповідачем його права власності та незаконного позбавлення його права володіння спірним рухомим майном, у зв`язку із чим заява відповідача про відмову у позові за пропуском строку позовної давності є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо іншої частини позовних вимог, суд виходить з вимог\~ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи та показань свідків, допитаних у судовому засіданні, не можливо ідентифікувати іншу частину спірних речей, яких позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів. Так, позивач у позовних вимогах не зазначає назви та точного найменування цих речей, за якими можливо було б визначити їх індивідуальні ознаки (вид, параметри, кількість, розміри, тощо), а зазначає тільки їх назву. Також, судовим розглядом не встановлено, що саме у будівлі, яка належить [PERSON] знаходилися витребувані позивачем речі, які зазначені у прохальній частині позовних вимог, окрім тих які підлягають задоволенню. Покази свідків, які надали опосередковані відомості про іншу частину витребуваних позивачем речей не є достатніми належними доказами, які б підтверджували факт володіння позивачем спірними речами та їх знаходження в оздоровчому комплексі. Крім цього, свідки в своїх показах зазначили різні назви витребуваних позивачем речей, що унеможливлює їх ідентифікацію. Наявні у цивільній справі копії протоколів огляду місця події, допиту потерпілого та свідків кримінального провадження № 12017260040003841 від 23 грудня 2017 року не відповідають критеріям належності та допустимості доказів у цивільному процесі, визначених ст.ст. 77, 78 ЦПК України, тому суд відхиляє їх при оцінки доказів у їх сукупності. Тим самим, судом не здобуто доказів, які містять індивідуально-визначених ознак переліченого в позові майна, а тому у витребуванні із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] іншої частини рухомого майна зазначеного у прохальній частині позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не підтверджено своїх доводів відповідними доказами, які б могли бути підставою для задоволення його позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння до [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» слід зазначити, що сторонами у віндикаційному позові є позивач, тобто власник, який втратив можливість володіння річчю або титульний володілець: орендар; суб`єкт права господарського відання; суб`єкт права оперативного управління, та відповідач, тобто фактичний володілець майна без правових підстав незаконний володілець. Тим самим, відповідачем має бути визначено особу, яка фактично володіє річчю станом на момент звернення до суду. Звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на те, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , у зв`язку із чим нежитлове приміщення оздоровчого комплексу було придбано останнім за її згодою, а тому вона також має відповідати за позовом та повернути його майно з чужого незаконного володіння [PERSON] .. В свою чергу [PERSON] був представником [PERSON] , а ТОВ «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» надавало [PERSON] послуги з охорони оздоровчого комплексу, всередині якого перебувало майно позивача, в тому на думку позивача вони також є відповідачами у справі. Належним відповідачем є особа, котра повинна відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 жовтня 2020 року, справа\~№ 705/3876/18. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). В ході судового розгляду позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Підрозділ швидкого реагування «Тигр» його майнових прав, в тому числі щодо заволодіння його майном та незаконного утримання, а тому в позові до вказаних відповідачів слід відмовити за безпідставністю, оскільки судом встановлено, що вони не повинні відповідати за пред`явленим позовом, так як в частині задоволених позовних вимог обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, а саме на відповідача [PERSON] .. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору по справі в сумі 908 гривень На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 184, 257, 261, 267, 319, 321, 387, 391 ЦК України, суд

Outcome: partial