Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «LT 35», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яким було перереєстровано в квітні місяці 2019 року право власності з [PERSON] на [PERSON] та скасування його реєстрації на ім`я [PERSON] , [INFO] та про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» модель «SPRINTER 308 D», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яким було перереєстровано право власності з [PERSON] на [PERSON] у квітні місяці 2019 року та скасування його реєстрації на ім`я [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належав автомобіль марки Subary Tribeca д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору, 2007 року випуску. 15 липня 2017 року відповідач [PERSON] , попрохав у тимчасове користування її автомобіль, на що вона погодилась і віддала йому ключі від автомобіля. Того ж дня, близько 23-ї години 45 хвилин по вул. Монастирській в м. Полтаві, сталося ДТП за участю її автомобіля, під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп?яніння. По даному факту 16.07.2017 року було відкрито кримінальне провадження №12017170040003099 у Полтавському відділі поліції ГУ НП в Полтавській області. 16 липня 2017 року на [PERSON] був складений адміністративний протокол серії БР №235588, а в подальшому його притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП та позбавлено відповідача права керування автомобілем строком на 6 місяців. 20 жовтня 2017 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області постанову Октябрського районного суду було змінено i накладено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 320 грн. 18 липня 2017 року ст. слідчим Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області підполковником поліції Скороходом О.В. було винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, в якому було вказано, що [PERSON] керував автомобілем в стані алкогольного сп?яніння. Винним у цьому ДТП був визнаний відповідач [PERSON] . В результаті даного ДТП автомобілю були завдані ушкодження на загальну суму 351 310 грн. і відновленню він не підлягав. Вартість автомобіля на момент ДТП із врахуванням зносу складала 13 000 доларів США. 1 серпня 2017 року позивачка з дозволу [PERSON] продала даний автомобіль на запчастини за 4500 доларів США. [PERSON] зобов?язався позивачу сплатити 8500 доларів США, але в подальшому він відмовився в добровільному порядку погасити завдану шкоду. 6\~грудня 2018\~року позивачка\~звернулась до\~суду з\~позовом про\~відшкодування завданої\~майнової та\~моральної шкоди,\~заподіяної внаслідок\~дорожньо -\~ транспортної\~пригоди з\~ [PERSON] \~на її\~користь.\~Справу розглянуто,\~позов задоволено\~частково та\~стягнуто з\~ [PERSON] \~на її\~користь гроші\~в сумі\~234\~985\~грн.\~-\~матеріальної шкоди та 5 000 грн. завданої моральної шкоди. При подачі\~позовної заяви,\~в той\~же день,\~для забезпечення\~позову \~було подано\~до суду\~заяву про\~накладення арешту\~на автомобілі\~«Volkswagen»,\~моделі «LT»,\~2004\~року випуску\~та марки\~«MERCEDES»,\~модель «SPRINTER\~308\~D»,\~2000\~року випуску,\~які належали\~ [PERSON] .\~Однак,\~07\~грудня 2018\~року в\~задоволенні заяви\~про забезпечення\~позову було\~відмовлено.\~Скориставшись цим,\~06\~квітня 2019\~року [PERSON] \~перереєстрував.\~згідно договору\~купівлі -\~продажу,\~вказані автомобілі\~на відповідачів\~по справі\~-\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Захищаючи свої особисті майнові права, позивачка вимушена звернутися до суду, оскільки [PERSON] продав та переоформив свої автомобілі марки «Volkswagen», моделі « LT», 2004 року випуску та марки «MERCEDES», модель «SPRINTER 308 D», 2000 року випуску лише з метою ухилення в подальшому (майбутньому) від сплати грошей за пошкоджений ним автомобіль і на теперішній час стягнутих з нього за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави на користь позивачки по справі №554/9960/18 - 234 985 гривень завданої матеріальної шкоди та 5 тисяч гривень - за моральну шкоду. Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 10.05.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування\~відзиву вказував,\~що вважає\~позовну заяву\~про визнання\~недійсними договорів\~купівлі-продажу\~транспортних засобів\~не обґрунтованою\~та безпідставною,\~а тому\~такою,\~що не\~підлягає задоволенню,\~оскільки: - [PERSON] продав належні йому на праві власності автомобілі [PERSON] та [PERSON] ; - абсолютно законно було придбано транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT 35», 2004 року випуску, об?єм двигуна 2461 см. кубічних, який на момент правочину належав [PERSON] ; - жодних обтяжень та обмежень щодо вказаного транспортного засобу не існувало, жодних засобів забезпечення позову шляхом накладення обмежень на майно [PERSON] у справі №554/9960/18 вжито не було; [PERSON] мав право вчиняти будь-які дії щодо належного йому майна, так і [PERSON] мав право купувати цей транспортний засіб. Крім того він не міг жодних чином бути поінформованим про існування справи №554/9960/18 в Октябрськом районному суді м. Полтаві, оскільки не був її учасником; - те ж саме стосується і є справедливим щодо придбання [PERSON] . [INFO] , автомобіля марки «MERSEDES-BENZ модель «SPRINTER 308D», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . який на момент правочину належав [PERSON] . Остаточне рішення у справі №554/9960/18 за яким у [PERSON] виникла заборгованість, було винесено аж 08.02.2022, яке набрало законної сили 11.03.2022 року. Тобто майже через 3 роки після вчинення оскаржуваного правочину. Таким чином борг виник (11.03.2022 року) у [PERSON] істотно пізніше ніж відчуження (06.04.2019 року). Після винесення рішення - ніяких дій не відбувалося. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Позивачці на праві власності належав автомобіль марки Subary Tribeca д.н.з. [NUMBER] , чорного кольору, 2007 року випуску. 15 липня 2017 року відповідач [PERSON] , попрохав у тимчасове користування її автомобіль, на що вона погодилась і віддала йому ключі від автомобіля. Того ж дня, близько 23-ї години 45 хвилин по вул. Монастирській в м. Полтаві, сталося ДТП за участю її автомобіля, під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп?яніння. По даному факту 16.07.2017 року було відкрито кримінальне провадження №12017170040003099 у Полтавському відділі поліції ГУ НП в Полтавській області. 16 липня 2017 року на [PERSON] був складений адміністративний протокол серії БР №235588, а в подальшому його притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП та позбавлено відповідача права керування автомобілем строком на 6 місяців. 20 жовтня 2017 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області постанову Октябрського районного суду було змінено i накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 320 грн. 18 липня 2017 року ст. слідчим Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області підполковником поліції Скороходом О.В. було винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, в якому було вказано, що [PERSON] керував автомобілем в стані алкогольного сп?яніння. Винним у цьому ДТП був визнаний відповідач [PERSON] . В результаті даного ДТП автомобілю були завдані ушкодження на загальну суму 351 310 грн. і відновленню він не підлягав. Вартість автомобіля на момент ДТП із врахуванням зносу складала 13 000 доларів США. 1 серпня 2017 року позивачка з дозволу [PERSON] продала даний автомобіль на запчастини за 4500 доларів США. [PERSON] зобов`язався позивачу сплатити 8500 доларів США, але в подальшому він відмовився в добровільному порядку погасити завдану шкоду. 6 грудня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди з [PERSON] на її користь. Справу розглянуто, позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на її користь гроші в сумі 234 985 грн. - матеріальної шкоди та 5 000 грн. завданої моральної шкоди. Судом встановлено,\~що на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 06\~квітня 2019\~року ТОВ\~«АВТО-\~АРЕАЛ» продало [PERSON] \~автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «LT 35», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 квітня 2019 року ТОВ «АВТО- АРЕАЛ» продало [PERSON] автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель «SPRINTER 308 D», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] абсолютно законно було придбано транспортний засіб автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT 35», 2004 року випуску, об?єм двигуна 2461 см. кубічних, який на момент правочину належав [PERSON] . Жодних обтяжень та обмежень щодо вказаного транспортного засобу не існувало, жодних засобів забезпечення позову шляхом накладення обмежень на майно [PERSON] у справі №554/9960/18 вжито не було; [PERSON] мав право вчиняти будь-які дій щодо належного йому майна, так і [PERSON] мав право купувати цей транспортний засіб. Крім того він не міг жодних чином бути поінформованим про існування справи №554/9960/18 в Октябрськом районному суді м. Полтаві, оскільки не був її учасником; [PERSON] . [INFO] , придбано автомобіль марки «MERSEDES-BENZ модель «SPRINTER 308D», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . який на момент правочину належав [PERSON] . Остаточне рішення у справі №554/9960/18 за яким у [PERSON] виникла заборгованість, було винесено аж 08.02.2022, яке набрало законної сили 11.03.2022 року. Тобто майже через 3 роки після вчинення оскаржуваного правочину. Таким чином борг виник (11.03.2022 року) у [PERSON] істотно пізніше ніж відчуження (06.04.2019 року). Після винесення рішення - ніяких дій не відбувалося. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260с19) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі). а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Вказані правові позиції взяті до уваги та покладені в основу Постанови 07 жовтня 2020 року у справи №755/17944/18 (провадження № 61-17511в19) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Продаж здійснюваний [PERSON] був пов?язаний з незадовільним станом транспортних засобів, коштовним ремонтом, неможливістю їх утримання, необхідності залучення коштів для оплати правової допомоги у справі №554/9960/18, кошти на лікування та проживання. Крім того, жодних заборон щодо відчуження на момент вчення оспорюваних правочинів не було. Також в цитованих правових позиціях судами вищої інстанції робиться змістовний наголос на наявності рішення/вироку, що набрав законної сили. Адже очевидно та розумно є те, що лише за наявності рішення у особи може з`явиться реальна (а не вірогідна чи гіпотетична) загроза звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка реально виникла (а не лише може колись виникнути у випадку винесення судом рішення на користь опонента). Остаточне рішення у справі №554/9960/18 за яким у [PERSON] виникла заборгованість, було винесено аж 08.02.2022, яке набрало законної сили 11.03.2022 року. Тобто майже через 3 рокуипісля вчинення оскаржуваного правочину. Таким чином борг виник (11.03.2022 року) у [PERSON] істотно пізніше ніж відчуження (06.04.2019 року). Після винесення рішення - ніяких дій не відбувалося. Також у цитованій Постанові від 07 жовтня 2020 року у справи №755/17944 (провадження №61-17511св 19) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформовано правову позиції щодо кваліфікації договору, такого, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором). Так зазначається, що це може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір таким, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова).Таким чином вважає позовну заяву про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів не обґрунтованою та безпідставною, а тому у задоволенні її просив відмовити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як убачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] не надала суду незаперечних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] , як сторона оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля при його укладенні діяв недобросовісно. Таким чином враховуючи встановлені обставини, зокрема недоведеності недобросовісності також в діях покупців [PERSON] , [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними та скасування їх реєстрації. Звертаючись з вказаним позовом, позивачкою [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того, що набувач знав або міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, що може свідчити про недобросовісність набувача. Враховуючи наведене, не підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації спірних автомобілів, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним правочину, витребування майна із чужого, незаконного володіння, в задоволенні яких судом відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed