Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 30 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 3477662 шляхом підписання електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора та був надісланий на номер мобільний телефона відповідача. Згідно із Договором позики [PERSON] зобов`язалась повернути передані їй грошові кошти на погоджений строк на її банківський картковий рахунок разом із процентами від суми позики. Підписанням цього Договору позики [PERSON] підтвердила ознайомлення на сайті ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з Правилами надання грошових коштів у позику. Потім 14 червня 2021 р. між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників від 28.07.2021 року до такого Договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 18888 грн., з яких 6000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 12888 грн. сума боргу за відсотками. Однак всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. На підставі викладеного просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 3477662 в розмірі 18888 грн., а також понесені судові витрати в сумі 2481 грн. Не погоджуючись із поданим позовом, [PERSON] подала відзив, вказуючи, що заявлені позовні вимоги не визнає повністю, тому просила суд у їх задоволенні відмовити. Зазначала, що, опинившись в скрутному становищі, не мала можливості виплачувати кредитні зобов`язання за графіком, тому неодноразово зверталась до кредитодавця з проханням надати копію договору, оскільки посилання, які вказані на його сайті, для ознайомлення не відкривались. При цьому вона із сумою боргу 18888 грн. не згодна. Зазначала, що з тарифами та умовами договору вона не мала змоги ознайомитися. Також позивач не надав до суду договір комплексного фінансового обслуговування фізичних осіб, який є невід`ємною частиною договору позики, у якому вона при цьому не ставила свій підпис. Таким чином документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми для висновку про отримання та ознайомлення нею Умов та Правил надання банківських послуг, тому немає доказів про укладення у належній формі договору між сторонами про надання кредиту. Також у порушення «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, до позовної заяви не долучено документів на підтвердження видачі відповідачу самого кредиту. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, [PERSON] , подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, [PERSON] , будучи повідомленою про наявність позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до неї про стягнення боргу, не заперечувала проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 30 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за допомогою електронного підпису відповідача шляхом одноразового ідентифікатора було укладено договір позики № 3477662, за умовами якого кредитор надав боржнику позику в сумі 6000 грн. строком на 30 днів з поверненням до 29 листопада 2020 року, за яким нараховується 1,99% на добу, а також нараховується 2,70% на добу за кожен день користування кредитом понад строку. Таким чином\~суд дійшов\~висновку,\~що оскільки\~договір від\~30\~жовтня 2020\~року був\~підписаний [PERSON] \~за допомогою\~одноразового паролю-ідентифікатора,\~то тим\~самим підтверджено\~укладання між\~сторонами такої\~угоди,\~тобто доведено укладення договору\~між сторонами\~у належній\~письмовій формі, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Отже, суд відхиляє посилання відповідачки на те, що вона не ставила свій підпис на договорі, як підставу для відмови у позові. Крім того встановлений судом факт укладення договору позики № 3477662 між кредитором та відповідачкою підтверджує факт обізнаності [PERSON] із умовами такого угоди. Також суд зазначає, що [PERSON] не заперечувала факту отримання нею грошових коштів від кредитора, оскільки у своєму відзиві підтверджувала факт неможливості погашати отриманий нею кредит у передбаченому угодою графіку, тому суд відхиляє її посилання на те, що не підтверджено факт отримання нею грошових коштів на виконання умов договору позики № 3477662. Між тим суд стверджує, що видача готівкових коштів у даному випадку не відбувалось, оскільки сума позики була перерахована на картковий рахунок позичальника, тому посилання відповідачки на недотримання «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» суд також відхиляє. При цьому встановлено, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, а також Додаткові угоди від 28 липня 2021 року, відповідно до умов яких ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором № 3477662, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників № 2 від 28 липня 2021 року та витягом з такого реєстру, де вказано, що заборгованість відповідача становить загалом 18888 грн., з яких 6000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 12888 грн. сума боргу за відсотками. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором позики № 3477662 від 30 жовтня 2020 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яку наразі остання повинна сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що до матеріалів справи не було долучено розрахунків за договором № 3477662 від 30 жовтня 2020 року, за яким утворилась заборгованість [PERSON] перед первісним кредитором на суму 18888 грн. Таким чином суд відхиляє посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на доведеність розміру боргу відповідачки перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором позики проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладеного нею договору позики № 3477662 від 30 жовтня 2020 року суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором № 3477662 від 30 жовтня 2020 року було встановлено судом саме в сумі 9582 грн., з яких 6000 грн. основний борг та 3582 грн. борг з відсотків, який був розрахований судом в межах строку кредитування (30 днів) відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки за таким договором (1,99 % на добу) (6000 х 30 х 1,99 /100 = 3582), що повністю узгоджується із умовами такого договору позики. Отже, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за договором кредиту на загальну суму 9582 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює відповідно 1258,63 грн. (9582 / 18888 х 2481 = 1258,63).

Outcome: partial