Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

у травні 2021 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова зі вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості автомобіля та вартості земельної ділянки у розмірі 183\~412,82 грн та витрати по сплаиті судового збору в розмірі 1834,13 грн. Позов мотивований тим, що сторони перебували в шлюбі в період часу з 21.05.2005 року по 08.10.2010 року та під час перебування в шлюбі на підставі рішення ХХХV сесії Vскликання Старосалтівської селищної ради від 10.06.2008 року, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на прао власності на землю за № 010869000110, отримано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 6321655800:00:002:0226 площею 0,1266 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка була зареєстрована за відповідачем, який в подальшому без згоди позивача відчужив на користь [PERSON] на підставі договору дарування. Також сторони придбали в шлюбі автомобіль SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] та 04.09.2008 року проведено його реєстрацію за відповідачем. Вказаний автомобіль в подальшому, 04.01.2014 року, без згоди позивача був відчужений відповідачем на користь іншої особи. Оскільки автомобіль та земельна ділянка є спільним майном подружжя, водночас відповідачем було приховано від неї факт відчуження вказаного майна третім особам, позивачка просить стягнути з відповідача компенсації вартості автомобіля та земельної ділянки в розмірі 183 412,82 грн та понесені судові витрати. 25.05.2021 року своєю ухвалою Київський районний суд м.Харкова передав справу на розгляд до Вовчанського районного суду Харківської області (а.с.22). 22.07.2021 року Вовчанський районний суд Харківської області відкрив провадження усправі за правилами загального позовного провадження та ухвалою від 02.02.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 32, 119). У відзиві на позов відповідач (а.с.45-51) просить відмовити в задоволенні позову, поликаючись на те, що спірна земельна ділянка є приватизованою ним особисто, а тому не належить до спільної сумісної власності подружжя, кредит за кредитним договором № CL-707/172/2008, укладений відповідачем 05.09.2008 року на придбання транспортного засобу SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] з АТ «ОТП Банк» закрито достроково 18.12.2013 року, тобто ще 3 роки сплачувався відповідачем після розірвання шлюбу та закрито ним достроково. Також відповідач заявляє про застосування строку позовної давності (а.с.52-54), посилаючись на те, що свідоцтво про розірвання шлюбу видане на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 20.04.2010 року по справі №2-7721/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідно до мотивувальної частини рішення, [PERSON] визнала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності, в рішенні зазначено, що спори майнового характеру між сторонами відсутні. У листопаді 2022 року вказана справа надійшла з Вовчанського районного суду Харківської області до Машівського районного суду Полтавської області, на виконання ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22, як до суду, якому визначена підсудність Вовчанського районного суду та 30.11.2022 року Машівський районний суд прийняв справу до свого провадження та призначив судовий розгляду по суті (а.с.128,129). У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та наполягав на його задоволенні, покликаючись на те, що сторони придбали в шлюбі спірні автомобіль та земельну ділянку, які відповідач відчужив без згоди позивачки, а тому [PERSON] просить стягнути з відповідача половину вартості майна. Уважає що відповідачем не доведено що спірна земельна ділянка набута ним шляхом приватизації, оскільки Старосалтівська седищна рада на запит суду повідомила про відсутність такого рішення, натомість відповідачем оригінал до суду не наданий. Заперечує сплив строку позовної давності, оскільки позивачка дізналася про відчуження відповідачем спільного майна подружжя тільки по зверненню з цим позовом до суду. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що шлюб між сторонами розірваний 20.04.2010 року за рішенням суду, яким встановлено, що сторони не проживають з лютого 2008 року, земельна ділянка була набута відповідачем шляхом приватизації, а тому є особистою власністю [PERSON] , кредит за автомобліь відповідач сплачував одноособово, більшу частину після розірвання шлюбу, відсутні відомості про вартість автомобіля на час його відчуження. Також наполягав на застосуванні строку позовної давності. Cуд, заслухавши представників сторін та дослідивши надані письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.05.2005 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20.04.2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.56) та 08.10.2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.13). За повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 23.04.2021 року (а.с.14,15), 04.09.2008 року на ім`я відповідача зареєстровано автомобіль SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , на підставі довідки-рахунку № ДДР397498 від 03.09.2008 року, виданої ТОВ «Автоком», присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , який 04.01.2014 року перереєстровано на ім`я гр. [PERSON] на підставі довідки-рахунку №ВІА192966 від 04.01.2014 року виданої ТФ «Полюс» ПП. За оцінкою ТОВ «Консалтинг-Експерт 1» ринкова вартість автомобіля SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 06.05.2021 року складає 221\~840,00 грн (в.с.21). Як убачається з повідомлення АТ «ОТП Банк» від 09.12.2021 року, за кредитним договором, укладеним з [PERSON] № CL-707/172/2008 від 05.09.2008 року видано суму кредиту в розмірі 25\~922,00 доларів США для купівлі автомобіля SUBARU FORESTER, річна база нарахування процентів 360 днів у році, сума першого внеску: 30% вартості автомобіля. Зобов`язання за договором були виконані 18.12.2013 року, до 08.10.2010 року були сплачені відсотки в розмірі 6613,26 доларів США, після 08.10.2008 року відсотки в розмірі 7228,14 доларів США (а.с.102). За повідомленням АТ «ОТП Банк» від 25.01.2023 року за кредитним договором, укладеним з [PERSON] № CL-707/172/2008 від 05.09.2008 року сума кредиту з нарахованими відсотками, яка була сплачена до 08.10.2008 року складає 9298,66 доларів США, сума кредиту з нарахованими відсотками, яка була сплачена після 08.10.2008 року складає 30\~194,80 доларів США (а.с.157). Рішенням Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області ХХ сесії V скликання від 20.06.2007 року надано згоду на безоплатну передачу земельної ділянки у власність [PERSON] у розмірі 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться в [ADDRESS] , із земель житлової та комунальної забудови; надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації, а рішенням ХХХ V сесії V скликання затверджено технічну документацію із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки (а.с.73,174). Відповідно до частини першої статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України .Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71\~СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7\~СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365\~ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71\~СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) «[…] суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду». Із матеріалів справи вбачається, що сторонами за час шлюбу було набуто у спільну сумісну власність автомобіль SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був відчужений/проданий відповідачем 04.01.2014 року гр. [PERSON] . Суд уважає що вказаний вище автомобіль був набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно. Щодо розміру грошової компенсації, який підлягає стягненню, суд виходить із реальної ринкової вартості транспортного засобу в розмірі 221\~840,00 грн та кредитних коштів, сплачених за автомобіль під час шлюбу, а саме 20\~408,09 доларів США, що відповідає 40,33 % у вартості спірного транспортного засобу 50 602,89 доларів США, та відповідно доля позивачки складає 20,17 %, що від реальної ринкової вартості становить 44\~745,13 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] про компенсацію частини земельної ділянки суд зазначає, що Законом України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, статтю 61\~СК України доповнено частиною 5, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно положень статей 81, 116\~ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Згідно з частиною 5 статті 61\~СК України у редакції Закону України «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно пункту 5 частини 1 статті 57\~СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 статті 61\~СК України виключено. Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався, виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо земельна ділянка була приватизована в інший період, ніж з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, вона є особистою власністю особи, яка її приватизувала (незалежно від перебування у шлюбі), а оскільки спірна земельна ділянка приватизована відповідачем в червні 2007 року, а тому за приписами вказаних вище норм вважається особистою власністю [PERSON] , у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог потрібно відмовити. Суд відхиляє доводи представника позивачки щодо недопустимості доказів, поданих представником відповідача, а саме рішення Старосалтівської селищної ради, яким надано дозвіл на приватизацію спірної земельної ділянки, та заначає, що суду надано для огляду вказане рішення, засвідчене печаткою селищної ради, яке міститься в технічній документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, а тому такий доказ відповідає вимогам для письмових доказів, встановленим статтею 95 ЦПК України. Суд також відхиляє доводи представника відповідача про перебування сторін в шлюбі до розірвання шлюбу судом, оскільки рішення про розірвання шлюбу від 20.04.2010 року не містить відомостей про набрання ним законної сили, натомість згідно з ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Не зазначено у вказаному рішенні і про час, з якого подружжя [PERSON] не проживають однією сім`єю. Розглядаючи заяву відповідача та його представника про пропуск позивачкою строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, ч. 4 ст. 267 ЦК України). Стаття 72\~СК України передбачає, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~від 21\~грудня 2007\~року №\~11 , початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (Правова позиція Верховного суду України від 23.09.2015 № 6-258цс15). Початок перебігу строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а не з часу розірвання шлюбу. Трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється починаючи з дня, коли один із подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу. Позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що про порушення своїх прав вона дізналась лише у 2021 році, так як після розірвання шлюбу питання поділу майна не підіймалось та не вирішувалось. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивачки потрібно стягнути сплачений нею судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 440,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial