Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення винагороди та неустойки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2019 року відповідачі за договором позики та поруки взяли у нього в борг 1000,00 доларів США для закупки товарів з подальшою реалізацією. Борг відповідач 1 зобов`язалась повернути 20 травня 2020 року, але станом на день подачі позову борг не повернула. Винагорода для позикодавця встановлена в розмірі 10 % від всієї суми боргу щомісячно до дня фактичного повернення всіх грошових коштів. Передбачена неустойка в розмірі 25 % від суми боргу за кожен день в разі неповернення суми боргу. 25 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] ручається перед [PERSON] за виконання боргового зобов`язання від 25.05.2019 року позичальником [PERSON] . Враховуючи неповернення відповідачем 1 грошових коштів за вищезазначеним договором позики, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь 239,00 доларів США винагороди за договором позики (нарахованої в період з 04.10.2021 року по 04.01.2022 року) та 23000,00 доларів США неустойки (нарахованої в період з 04.10.2021 року по 04.01.2022 року) за невиконання умов договору, в загальному розмірі складає 23329,00 доларів США. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2022 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2023 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи просив проводити у його відсутності, про що зазначив у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. За умовами\~договору позики\~ [PERSON] \~взяла у\~борг у\~ [PERSON] гроші\~в сумі\~1000\~доларів США,\~які зобов`язалась\~повернути 25.05.2020\~року. Для забезпечення\~виконання зобов`язання\~за договором\~позики,\~того ж\~дня було\~укладено договір\~поруки між\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Згідно ч. 1\~ст.\~1048\~Цивільного\~кодексу\~України (далі ЦК України)\~встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язалася сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Неустойка згідно ч. 1\~ст. 546 ЦК\~забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Станом на час ухвалення рішення суду не надано доказів щодо виконання/часткового виконання [PERSON] умов\~договору позики\~та повернення\~грошових коштів. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.\~Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.\~Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 1046\~ЦПК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1049 ЦК України\~визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України\~визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст.\~193, ч. 4 ст. 524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~,\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно\~ст. 551 ЦК України\~предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В договорі позики сторони погодили що розмір неустойки зменшенню не підлягаю. Разом з тим,\~статтею 203 ЦК України\~передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином умова договору про неможливість зменшення розміру неустойки прямо суперечить ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Отже такий пункт договору є нікчемним в розумінні ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~(Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)). Тому суд,

Outcome: partial