Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.02.1985 між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Золотоношківській сільській раді Драбівського району Черкаської області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між сторонами припинені більше року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, який зареєстрований 16.02.1985 у Золотоношківській сільській раді Драбівського району Черкаської області (актовий запис № 2). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки бажає в подальшому проживати в будинку, який був придбаний у шлюбі. Примирення не можливе так, як у позивача є інша жінка. [PERSON] в спільному будинку не проживає з 23.06.2022. Заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 16.02.1985 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішенні суду у справі шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Суд приймає до уваги, що протягом тривалого часу, сторони не здійснювали кроків щодо примирення між собою та окрім, заперечення проти розірвання шлюбу, відповідач не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували реальність та обґрунтованість наміру відповідача зберегти не тільки шлюб, а й сім`ю з позивачем в майбутньому. Клопотань від сторін про надання строку на примирення під час судового засідання не надійшло. Доводи відповідача про те, що після розірвання шлюбу порушаться її майнові права щодо проживання у спільному будинку, до уваги судом не приймаються, оскільки дана обставина не може свідчити про намагання відповідача зберегти шлюб. Суд вважає, що майновий спір на момент подачі позову відсутній, оскільки сторонами належних та допустимих доказів протилежного, суду не надано. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження у шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз, що підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2018 року у справі №207/1381/18. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Outcome: approved