Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

09 лютого 2023 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що їх сім`я розпалася і поновлена бути не може, так як шлюбних стосунків подружжя не підтримує, не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю, їх вихованням, розвитком займається мати самостійно, а також повністю перебувають на її утриманні та належним чином забезпечені усім необхідним. Тому позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дітей разом з позивачкою. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 58а). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі (а.с. 55). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору - ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ БІЛОЦЕРКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ МИРГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування (а.с. 42). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обґрунтувань. Щодо вимоги позивача про розірвання шлюбу. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 11 серпня 2012 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 31, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей 2012 і 2014 року народження (а.с. 16, 23). Сторони заяв про надання строку на примирення до суду не подавали. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім`я поновлена бути не може. Позивач не бажає відновити своє дошлюбне прізвище " [PERSON] " після розірвання шлюбу, право на що передбачене ст. 113 СК України (а.с. 1). З огляду на вище викладене, позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони є батьками двох малолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 23). На час розгляду справи в суді, [PERSON] , [INFO] , виповнилося 10 років (а.с. 23), [PERSON] , [INFO] , виповнилося 8 років (а.с 16). З позовної заяви та приєднаних матеріалів справи вбачається, що сторони проживають окремо: відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30), а позивачка проживає за кордоном, що підтверджується заявою представника позивача від 12.04.2023 (а.с. 68) та не заперечується відповідачем по справі. Судом на виконання вимог ч. 4 та ч. 5 ст. 19 СК України, відповідно до ч. 6 ст. 56 ЦПК України, при відкритті провадження у справі до участі у справі в якості органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, залучено виконавчий комітет Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, для подання письмового висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. 13 березня 2023 року до суду надійшов лист виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 174/02-21 від 08.03.2023 року з додатками, згідно якого виконавчий комітет як орган опіки та піклування не може надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що мати разом з дітьми в даний час не проживає на території України. Відсутність висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання з одним із батьків при вирішенні такого роду спорів, позбавляє суд можливості належно виконати положення статті 19 СК України. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Відповідно до довідки № 6 від 06.03.2023, виданої Попівською гімназією Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] відрахована із списків учнів 3 класу в зв`язку з виїздом за кордон (а.с. 44). Відповідно до довідки № 7 від 06.03.2023, виданої Попівською гімназією Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] відрахована із списків учнів 5 класу в зв`язку з виїздом за кордон (а.с. 45). Відповідно довідки № 74 від 07.03.2023, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: вона особисто, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Згідно вимог ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ч. 3, 4, 7 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як встановлено судом, дочка сторін [PERSON] на день розгляду даної справи досягла 10-річного віку, а дочка [PERSON] . Тобто, місце проживання неповнолітньої [PERSON] визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання малолітньої [PERSON] визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред`явлення позову, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, суд констатує, що неповнолітня дитина сторін, а саме [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої позивачка просить визначити із нею, на момент подачі позову уже досягнула десятирічного віку, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, дитина [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої позивачка просить визначити із нею, на момент подачі позову не досягла десятирічного віку, а тому відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання визначається за спільною згодою батьків. Місце перебування чи проживання [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи не підтверджене допустимими доказами. Стороною позивача на підтвердження місця проживання дітей приєднано до матеріалів справи заяву, в якій зазначено місце проживання дітей за кордоном, проте вказана інформація спростовується інформацією Державної прикордонної служби, відповідно до якої відомості щодо перетинання кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадян [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в період з 24.02.2022 по 07.04.2023 відсутні (а.с. 77). З огляду на вище зазначене, суд позбавлений можливості запитати думку дитини, зокрема [PERSON] , [INFO] , щодо визначення її місця проживання з матір`ю чи з батьком, в зв`язку з чим порушується її право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Місце малолітньої дитини з одним із батьків проживання або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Разом з тим, позивачка в своєму позові не вказує конкретної адреси місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою проживання унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживання де завгодно, внаслідок чого батько дитини не матиме змоги брати участь у її вихованні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2017 року, справа № 6-15цс17. З огляду на вище наведене, зважаючи на відсутність у суду відомостей про місце перебування дітей, а також відсутність доказів про наявність спору в даній частині вимог, між сторонами по справі, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині вирішення питання про визначення місця проживання дітей,. Зважаючи на те, що позовні вимоги судом задоволено частково, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1073,60 гривень та 1000.00 гривень витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial