Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

у лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила стягнути із відповідача на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку і доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, у період з лютого 2012 року по грудень 2018 року сторони у справі проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу, у період якого у сторін народився спільний син. З грудня 2018 року позивач разом з малолітньою дитиною проживає окремо, відповідач дитині достатньої уваги не приділяє, матеріальної допомоги не надає у повній мірі. Дитині має бути забезпечено належний рівень життя, однак, позивач самостійно на даний час не може утримувати дитину, а тому вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2023 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 33-34). 15.03.2023 року від представника позивача надійшла до суду заява про відшкодування витрат на правову допомогу. Відзив на позов від відповідача не надходив. З клопотаннями, заявами процесуального характеру відповідач до суду не звертався. За вказаних обставин, суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. [INFO] народився [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 19). Відповідно до даних вказаного свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі - [PERSON] до [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач не у повному обсязі виконує батьківських обов?язок по утриманню сина, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження належного утримання дитини з боку батька. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, доводи позову відповідачем не спростовані, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дитини. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини із відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини в даному віці. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача із відповідною заявою подано наступні докази: - рахунок на оплату наданої професійної правничої допомоги № 1 від 13.03.2023 року на суму 21 250 грн.; - акт прийому наданої професійної правничої допомоги № 1 від 13.03.2023 року за договором про надання правової допомоги від 13.03.2023 року; - детальний звіт про надані правові послуги до договору № 27/07/2020 АО за період з 01.02.2023 року; - додаткову угоду № 1 до договору № 27/07/2020/АО про надання правової допомоги від 13.03.2023 року; Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 21 250 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Із заявою про зменшення витрат на правничу допомогу відповідач до суду не звертався. Відтак у суду відсутні підстави для висновку про неспівмірність витрат на правову допомогу без відповідної заяви. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved