Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON] ) пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, яким просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] і передати його матері [PERSON] , яка проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2020 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою малолітня дитина зареєстрована. Право власності на даний житловий будинок належить батькові позивача [PERSON] , і відповідно позивачу з сином належить право користування даним житловим приміщенням як членам сім`ї власника житла. Після розірвання шлюбу і до 31 серпня 2022 року син проживав разом з матір`ю, що свідчить про те, що відповідач погоджувався з визначеним місцем проживання дитини, питання щодо визначення місця проживання сина відповідач не підіймав. Після припинення шлюбних відносин позивач не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з сином. 11 серпня 2022 року Полтавським районним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] 31 серпня 2022 року сторони домовилися, що дитина, тимчасово протягом одного місяця поживе у батька за адресою: [ADDRESS] , а потім повернеться до свого постійного місця проживання разом з позивачем. Відповідач зазначив, що це йому необхідно для того, щоб налагодити відносини з сином. Після чого син переїхав до відповідача, але після закінчення обумовленого строку, тобто у жовтні 2022 року, відповідач не повернув сина матері. Відповідач на телефонні дзвінки позивача не відповідав. З телефонної розмови з сином позивач дізналася, що він більше не проживає у сел. Безлюдівка Харківського району Харківської області, а разом з батьком переїхав у місто Харків. Оскільки відповідач самовільно, без погодження з позивачем, змінив постійне місце проживання їх сина, яке раніше було визначено за їх спільною згодою, ним були порушені права позивача та малолітньої дитини. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Зарицької К.Ю. про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 635/1501/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання з цивільною справою № 635/64/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Зарицької К.Ю. про зупинення провадження у цивільній справі № 635/1501/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2023 року, постановленою без видалення судді до нарадчої кімнати, вирішено питання про допит свідків. 03 лютого 2023 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи органу опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області - голови селищної ради Кузьмінова М. на позовну заяву. В обґрунтування яких представник третьої особи органу опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області - голова селищної ради Кузьмінов М. зазначає, що між сторонами була усна домовленість про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації матері за адресою: [ADDRESS] . Спірних питань, щодо визначення місця проживання дитини або порядку участі батьків у її вихованні між сторонами до цього часу не виникало. Сторони по справі до органу опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , не зверталися. На обліку Служби у справах дітей не перебувають. На даний час офіційного документа, який би підтверджував визначене місце проживання дитини позивачем надано не було, в зв`язку з чим батьки малолітньої дитини мають рівні права та обов`язки. 01 березня 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Зарицької К.Ю. на позовну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу з яким має дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з нею. Будь-яких домовленостей щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не було,до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини сторони не зверталися. В серпні 2022 року син на місяць поїхав до батька. По сплину цього часу відповідач дитину не повернув. Син дотепер мешкає разом з батьком. На теперішній час між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини,який перебуває на розгляді в Харківському районному суді Харківської області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. При цьому пояснив,що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем. Будь-яких домовленостей щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не було, до органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини сторони не зверталися. Після розірвання шлюбу дитина мало коли проживала з разом ним, оскільки мати дитини перешкоджала йому в спілкуванні з дитиною. З 31 серпня 2022 року син проживає разом з ним. Матір дитини не вчиняє будь-яких спроб для спілкування з дитиною, не телефонує дитині, не цікавиться його життям. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Зарицька К.Ю. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дитини проживає разом з батьком виключно за її особистим бажанням. Батько вживає всі заходи задля забезпечення нормального рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Будь-якому спілкуванню матері з дитиною, батько не перешкоджає. Мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкуванні з дитиною, проявлення турботи відносно дитини та участі в її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості щодо встановлення часу у спілкуванні. Спільна дитина сторін особисто висловлює бажання проживати разом з батьком та висловлює категоричну відмову у спільному проживанні разом з матір`ю. Дитина тривалий час проживає з батьком, є емоційна близькість з батьком, тому відібрання дитини не сприятиме забезпеченню спокійного та стійкого середовища, а стане для дитини емоційним стресом. Між сторонами на даний час існує спір, щодо визначення місця проживання дитини, який знаходиться на розгляді Харківського районного суду Харківської області, рішення по даному спору на даний час ще не прийнято. Вимога про відібрання дитини та повернення її матері є передчасною до вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області - Павлікова Г.В. в судовому засіданні просила вирішити спір на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 15 серпня 2009 року у Безлюдівській селищній раді Харківського району Харківської області за актовим записом №29. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2010 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 05 січня 2021 року. Після розірвання шлюбу між сторонами малолітній [PERSON] , [INFO] , проживав разом з матір`ю [PERSON] (до реєстрації шлюбу 13 січня 2023 року прізвище позивача - [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 13 січня 2023 року Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,актовий запис № 26), з серпня 2022 року проживає разом з батьком [PERSON] ,що визнано сторонами в судовому засіданні. Малолітній [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ,що підтверджується інформацією, наданою Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області за вих. №1645 від 09 грудня 2022 року. В судовому засіданні малолітній [PERSON] підтвердив, що після розірвання шлюбу між батьками проживав разом з матір`ю, з серпня 2022 року з власного бажання проживає разом з батьком. На час вирішення спору відсутнє відповідне рішення суду про визначення місця проживання дитини або висновок органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] . Судом не встановлено будь-яких чинних домовленостей між сторонами (батьками) щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (надалі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом положень ст.ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною 1 статті 161 СК України передбачено якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням суду органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено місце проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком та стягнення аліментів. Відтак, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] і місце проживання дитини наразі судом не визначено. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що місце проживання малолітньої дитини було визначено судом або органом опіки та піклування саме з нею. Відповідно до судової практики,якщо місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки або піклування або судом, Верховний Суд визнає вимоги про відібрання дитини на підставі ст.162 СК України такими,що заявлені передчасно (постанови КЦС ВС від 20 листопада 2019 року у справі № 201/17854/16-ц,від 26 листопада 2019 року у справі 241/402/19,від 03 липня 2019 року у справі № 757/68957/17-ц). Враховуючи те, що до моменту звернення до суду з даним позовом місце проживання малолітньої дитини не визначено разом з матір`ю на підставі рішення суду, вимога позивача про відібрання дитини від батька та повернення за попереднім місцем проживання є передчасною та задоволенню не підлягає. В силу статті 141 ЦПК України, з огляду відмови в позові судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed