Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: АТ «Державний ощадний банк України» про поділ майна подружжя. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що з 13.07.1996 року по 07.08.2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , 1998 року народження, [PERSON] , 2002 року народження, [PERSON] , 2015 року народження. 01.08.2013 року між КП з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКР» та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу №85/М3-57і майнових прав. Предметом вище вказаного договору є придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 79,78 кв. м., житловою площею 42,65 кв. м. Умови оплати 98 % вартості майнових прав: до 06.08.2013 року - 174519,50 грн., до 01.09.2013 року - 509594,00 грн., решта вартості 2% - після обмірів БТІ та отримання технічного паспорту. Після укладення договору купівлі - продажу №85/М3-57і [PERSON] та [PERSON] сплатили 174519,50 грн. , що склало 25% від 98 % вартості майнових прав, які підлягали сплаті до 01.09.2013 року. 22.08.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №1679, відповідно до умов якого відповідачу видано кредит для придбання майнових прав на квартиру [ADDRESS] у продавця КП з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКР», який підлягає перерахуванню продавцю одноразово. Сума кредиту - 509594,00 грн. з строком повернення до 22.08.2028 року. Позивач надав згоду на укладення вказаного договору. Після укладення кредитного договору № 1679 від 22.08.2013 року у визначений Договором купівлі - продажу №85/М3-57і до 01.09.2013 року продавцю КП з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКР» було перераховано 509594,00 грн. Позивач та відповідач почали сплачувати кредит відповідно до графіку його повернення. В червні 2014 року закінчено будівництво, 27.06.2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . З письмової згоди позивача відповідно до умов кредитного договору № 1679 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 1354 від 19.06.2014 року, договір про внесення змін № 1 від 23.10.2104 року, та здійснена державна реєстрація іпотеки на вказану квартиру. Позивачем була найнята бригада, якою зроблено ремонт в спірній квартирі, після чого всі вселилися у вказану квартиру. З цього часу [PERSON] як співвласник, в повній мірі реалізував своє право власності, володів та користувався квартирою. Приблизно з жовтня 2016 року до кінця 2017 року позивач з відповідач періодично мешкали окремо, а в кінці 2017 року [PERSON] повернувся жити у спірну квартиру. В цей період у позивача погіршився фінансовий стан та стан здоров`я. З лютого 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в психоневрологічному диспансері, а в липні 2018 року повернувся у спірну квартиру. До листопада 2018 року позивач з двома дітьми : [PERSON] та [PERSON] , мешкали в спірній квартирі. Відповідач з сином [PERSON] та іншим чоловіком мешкали окремо. З листопада 2018 року відповідач із своїм співмешканцем чинили перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Надавати позивачу право володіння та користування спільною квартирою відповідач відмовляється, створила борги за комунальні послуги. Оскільки, між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, а саме спірної квартири, придбаної в період шлюбу, позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру [ADDRESS] , та здійснити поділ боргових зобов`язань, які виникли перед АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору про іпотечний кредит № 1679 від 22.08.2013 року, укладений між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року, по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання припиненим права користування житлом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2023 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання припиненим права на користування житлом - залишено без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Лизуненко С.О. подав письмові пояснення, відповідно до яких просив у задоволенні позовних вимог про поділ майна відмовити. Оскільки, за умовами кредитного договору, зобов`язання належним чином використати і повернути кредит в передбачені цим договором строки, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором є на даний момент лише у позичальника - [PERSON] . Водночас у [PERSON] , як фінансового поручителя [PERSON] , виникне обов`язок виконати в повному обсязі зобов`язання у разі часткового чи повного його невиконання боржником чи за інших умов передбачених договором поруки. Станом на поточну дату зобов`язання [PERSON] за кредитним договором виконується у повному обсязі, прострочена заборгованість відсутня, кредит та проценти за користування кредитними кошами повертаються позичальнику у передбачені цим договором строки. Однак у випадку задоволення позовних вимог про поділ трикімнатної квартири яка перебуває в іпотеці, існує ризик, що позичальник припинить виконувати зобов`язання за кредитним договором, що спричинить порушення прав та інтересів АТ «Ощадбанк». Крім того у випадку поділу спірної квартири, підлягають поділу між подружжям боргові зобов`язання [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» за договором про іпотечний кредит № 1679 та Іпотечним договором № 3635 в тих частках, в яких буде здійснений поділ спірної квартири. Представник позивача [PERSON] - адвокат Тернова В.О. подала заяву про уточнення предмету позову. Відповідно до прохальної частини уточненої позовної заяви представник позивача просить винести рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжям [PERSON] та [PERSON] та здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя. В порядку поділу визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,9 кв. м., житловою площею 42,6 кв. м., як на частину у спільному майні подружжя, враховуючи його обов`язок сплати 1/2 частини кредитних зобов`язань перед АТ «Державний ощадний банк України», які маються на дату вирішення спору на підставі договору про іпотечний кредит № 1679 від 22.08.2013 року, укладений між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. До суду представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.10.2022 року підтримує та просить задовільнити. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: АТ «Державний ощадний банк України» та Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 13.07.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.20). Відповідно до письмових матеріалів справи, у період шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.25). 01.08.2013 року між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд - УКБ» - продавець та [PERSON] - покупець, укладено договір купівлі-продажу № 85/М3-57і майнових прав. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] . 22.08.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк Україна» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 1679. Згідно п. 2.3. договору про іпотечний кредит, кредит надається в розмірі 509594,00 грн. на 180 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22.08.2028 року. Відповідно до п. 1.4 кредит надається для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості з договором купівлі - продажу майнових прав. 22.08.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк Україна», Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] укладено договір № 510 к про надання часткової компенсації процентів. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 04.07.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] , загальна площа 80,9 кв.м., житлова площа 42,6 кв.м. зареєстрована на праві власності за позивачкою [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, квартира [ADDRESS] 27.06.2014 року зареєстрована на праві власності за [PERSON] (Т.1 а.с.28-29). Крім того, з вказаної інформаційної довідки вбачається про наявність запису про іпотеку №6229869 від 19.06.2014 року, що внесено на підставі договору іпотеки, договору про внесення змін № 1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. Згідно службової записки директора департаменту бек-офісу [PERSON] станом на 01.02.2022 року залишок заборгованості по кредиту становить 229882,93 грн., а саме: сума простроченого боргу - 2832,00 грн., сума строкового основного боргу - 223562,00 грн., сума прострочених процентів - 412,45 грн., сума нарахованих процентів за січень 2022 року - 3076,48 грн. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Положенням ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення ч. 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Вказана позиція, викладена Верховним Судом у низці постанов від 13.05.2019 року справа № 638/1962/17 (провадження № 61-25286 св18), від 06.03.2019 року справа № 754/11103/16 (провадження № 61-28144св18). Тобто, для правильного вирішення справи суди повинні встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов`язань за договорами позики (постанова Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі № 205/9626/16-ц, провадження № 61-37796св18). Так, позивач у прохальній частині уточненої позовної заяви (Т.2 а.с.58-61) просить винести рішенням, яким визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ вказаного майна. В порядку поділу визнати за позивачем право власності на частину квартири, врахувавши його обов`язок сплати частини кредитних зобов`язань. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] придбана за кредитні кошти, отримані подружжям у період перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. У зв`язку із зазначеним вище відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Вимога позивача про врахування судом його обов`язку щодо сплати частини кредитних зобов`язань задоволенню не підлягає, оскільки у розумінні вимог статті 57 СК України спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Аналогічна право позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 320/3072/18. Доводи представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору АТ «Державний ощадний банк Україна» викладені у поясненнях про наявний ризик припинення позичальником виконання зобов`язань за кредитним договором, що спричинить порушення прав та інтересів АТ «Ощадбанк» суд приймає критично, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 14.12.2021 у справі №758/5454/18. Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з тим нормами ЗУ «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. Поділ спільного майна між подружжям, у тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, позаяк у момент його передання в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності з огляду на закон. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 3490,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial