Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України видати ордер на кімнату [ADDRESS] (гуртожиток) позивачу на сім`ю в складі 5 осіб: позивач [PERSON] , дружина [PERSON] , сини: [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2006 року народження та донька [PERSON] , 2008 року народження. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28.12.2005 року проходив військову службу у в/ч [NUMBER] . 18.12.2009 року звільнений у запас за станом здоров`я та 01.02.2010 року виключений зі списків особового складу військової частини. Наказом командира в/ч [NUMBER] №247 від 25.09.2006 р. за сім`єю позивача у складі 3 осіб була закріплена житлова площа 80,0 м?. У паспорті позивача та його дружини місцем реєстрації є: [ADDRESS] , однак за сім`єю позивача була закріплена кімната № [NUMBER] будівлі 58/1 по [ADDRESS] . 08.06.2017 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради був виданий наказ «Про надання будівлі №1 (військового містечка № [NUMBER] ) на [ADDRESS] статусу гуртожитку для проживання сімей» та зобов`язано КЕВ м. Львова провести заселення гуртожитку для проживання сімей на [ADDRESS] згідно чинного законодавства. Позивач вважає, що у червні 2017 року КЕВ м. Львова повинен був видати позивачу ордер на заселення кімнати №3 будинку [ADDRESS] на сім`ю з п`яти осіб. 28.05.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача про отримання ордеру, однак отримав відмову. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.03.2023 року відзив на позовну заяву повернуто відповідачу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України у зв`язку із невиконанням п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України. 28.03.2023 року начальник КЕВ м. Львова полковник [PERSON] подав суду відзив на позов та заяву про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.03.2023 року продовжено відповідачу встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та прийнято поданий 28.03.2023 року начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства оборони України Нанівським А.Ф. відзив на позовну заяву [PERSON] про зобов`язання видати спеціальний ордер у справі №466/344/23. У даному відзиві відповідач заперечив позовні вимоги повністю, просив відмовити у задоволенні позову та вказав, що правові підстави для видачі спеціального ордера на житло у гуртожитку на [ADDRESS] відсутні, оскільки [PERSON] не є військовослужбовцем ЗС України. Крім цього, відповідач вказав, що [PERSON] був заселений у гуртожиток у 2006 році та разом із сім`єю проживає у ньому по сьогодні та станом на 01.03.2023 року заборгованість [PERSON] за оплату житлово-комунальних послуг становить 126783,66 грн. Дану ухвалу суду позивач [PERSON] отримав 12.04.2023 року. Відповіді на відзив позивач суду не подав. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради. Статтею 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Позивач у позовній заяві ствердив та цього не заперечив відповідач, що [PERSON] проходив військову службу у в/ч [NUMBER] , майор, заступник командира батальйону з виховної роботи батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління з 28.12.2005 року. Як вбачається із наказу командира військової частини [NUMBER] №247 від 25.09.2006 року «Про закріплення кімнат в гуртожитку Військової частини [NUMBER] » закріплено житловий фонд згідно додатку 1 /а.с.11/. Згідно Додатку №1 до наказу №247 від 25.09.2006 за [PERSON] закріплено кімнату площею 80.0 м.кв. на трьох осіб /а.с.11 зворотна сторона/. Відповідно до наказу начальника Львівського гарнізону №28ГР від 27.05.2008 року «Про упорядкування розподілу жилої площі у гуртожитках Львівського гарнізону» наказано закріпити згідно балансової належності, при наявності квартирно-експлуатаційних органів, за військовими частинами гуртожитки та будівлі чи приміщення, які використовуються для проживання військовослужбовців та членів їх сімей згідно додатку №1 до даного наказу. Згідно додатку до наказу начальника Львівського гарнізону №28ГР від 27.05.2008 року «Про упорядкування розподілу жилої площі у гуртожитках Львівського гарнізону» 4 будівлі № 58/324, 58/1, 58/271, 58/362 на [ADDRESS] закріплено за військовою частиною [NUMBER] та такі знаходяться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова /а.с.16 зворотна сторона/. Водночас, із змісту наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №38 від 06.02.2009 року вбачається, що будівлі №58/1, 58/324, 58/362, 58/271 військового містечка № [NUMBER] по [ADDRESS] побудовані як казермений чи адміністративний фонд, зокрема будівля [ADDRESS] як готель для приїжджих військовослужбовців, будівля №58/362 як медичний пункт, будівля №58/271 як готель, і за своїм призначенням не відносяться до житлового фонду. З 1991 року, незважаючи на це, дані будівлі заселялися військовослужбовцями за рішеннями командирів військових частин [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , всупереч порядку, встановленого законодавством /а.с.12-15/. Даним наказом, серед іншого, наказано начальнику житлової групи підготувати доповідь начальнику Львівського гарнізону про внесення змін в додаток №1 наказу начальника Львівського гарнізону №28ГР від 27.05.2008 року в частині оголошення будівель №58/1, 58/324, 58/362, 58/271 гуртожитками. Відповідно до довідки перевірки житлових умов заявника від 13.11.2009 року, [PERSON] , як військовослужбовець військової частини [NUMBER] , проживає у [ADDRESS] , де зареєстрований із 2006 року, з яким проживають та зареєстровані дружина з 2007 року, син [PERSON] з 2005 року, син [PERSON] з 2006 року та донька [PERSON] з 2008 року /а.с.18/. Згідно витягу із наказу командувача Повітряних сил Збройних Сил України №602 від 18.12.2009 року майора [PERSON] , заступника командира батальйону з виховної роботи батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління 76 окремого полку зв`язку повітряного командування « [INFO] », звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» ч.6 (за станом здоров`я) /а.с.20/. Згідно витягу з наказу Командира військової частини [NUMBER] №22 від 01.02.2010 року майора [PERSON] з 01 лютого 2010 року виключено із списків особового складу частини /а.с.19/. Із даного витягу з наказу вбачається, що постійним або службовим житлом [PERSON] не забезпечений. Таким чином, станом на 01.02.2010 року виключення [PERSON] із списків особового складу частини, такий не був забезпечений постійним або службовим житлом як військовослужбовець та проживав у будівлі військового містечка на [ADDRESS] , яка не мала статусу гуртожитку. Згідно ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» /в редакції чинній до 01.02.2010 року/ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР ( 5464-10 ) та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці строкової військової служби розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України ( 548-14 ). За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Відповідно до наказу від 08.06.2017 року Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради будівлі №1 (військового містечка № [NUMBER] ) на [ADDRESS] надано статусу гуртожитку для проживання сімей та наказано квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова провести заселення гуртожитку для проживання сімей на [ADDRESS] згідно чинного законодавства, Залізничній районній адміністрації у визначеному порядку присвоїти окремий будинковий номер будівель № [NUMBER] (військового містечка № [NUMBER] ) на [ADDRESS] /а.с.3/. Відтак, будівля № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] на [ADDRESS] отримала статус гуртожитку лише у червні 2017 року. 28.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача КЕВ м. Львова із заявою про видачу ордера на займану ним житлову площу (85,5 кв.м) на сім`ю у складі 5 осіб /а.с.86/, проте отримав відмову, обґрунтовану тим, що [PERSON] на теперішній час не є військовослужбовцем Збройних Сил України, а жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям та членам їх сімей на час проходження служби за рішенням КЕВ. Крім цього, зазначено, що заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги на 01.06.2019 становить 97711 грн. /а.с.85/. Враховуючи наведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідач не подав докази про розмір витрат у зв`язку із розглядом справи, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: dismissed