Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У листопаді 2021 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він з 01.10.2003 р. по 17.04.2019 р. працював на підприємстві відповідача гірничим робітником очисного вибою 4-го та 5-го розрядів, підземним з повним робочим днем в шахті. Звільнився 17.04.2019 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 15.06.2021 р. медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці ім.. Ю.І. Кундієва» Національної академії медичних наук України, йому вперше було встановлено професійні захворювання: - пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст.; - хронічна радикулопатія L5 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Висновком МСПЕК від 08.09.2021 р., йому було первинно та безстроково встановлено - 65% втрати професійної працездатності, з яких 45% - хронічна радикулопатія, 25% - пневмоконіоз, та третю групу інвалідності. Просить стягнути з відповідача на свою користь 390000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач відзив на позов не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 01.10.2003 р. по 17.04.2019 р. - гірничим робітником очисного забою 4-го та 5-го розрядів, підземним з повним робочим днем в шахті. Звільнився 17.04.2019 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 16-18). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 15 років 6 місяців 17 днів, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСПЕК від 08.09.2021 р. йому було первинно та безстроково встановлено - 65% втрати професійної працездатності, з яких 40% - хронічна радикулопатія, 25% - пневмоконіоз, та третю групу інвалідності (а.с. 32). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 12.07.2021 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) хронічна радикулопатія L5 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; 2) пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) (а.с. 30). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 12.07.2021 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 30,2-55,2 мг/м куб., при нормативному значенні 10 мг/м куб.; - важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 61,5 - 191,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 49,5 - 120,8 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; - виробничий шум - фактична величина 82-96 дБА, при нормативному значенні 80 дБА; - робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 40-56% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; перебування у вимушеній позі 71% часу зміни, в позі «стоячи» 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі стоячи» до 60% часу зміни. Нахили корпусу фактичне значення 30-160 разів, при нормативному значенні до 100 разів (а.с. 30). У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що враховуючи тривалу роботу [PERSON] в умовах дії шкідливих виробничих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с. 31). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 12.07.2021 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив шкідливих факторів: пилу фіброгенної дії, виробничого шуму, показники яких перевищували нормативні значення. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 65 % втрати працездатності, роботу в шкідливих умовах у відповідача протягом 15 років 6 місяців 17 днів, а також характер захворювань, пов`язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути за період часу роботи у відповідача в шкідливих умовах необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 140000 грн. за встановлені 65 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 2270 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial