Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

03.03.2023 до суду подано зазначену позовну заяву за такими обґрунтуваннями вимог. Позивач, [PERSON] , народилася [INFO] , в с. Верхній Бистрий Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими було зареєстровано 25.01.1986 року виконкомом Майданської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №1, в результаті чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » та « [PERSON] ». 23 липня 2011 року виконкомом Верхньобистрянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області (далі - Верхньобистрянська сільрада) було зареєстровано шлюб між Позивачкою та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №5, в результаті чого Позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дідом і бабою Позивачки по лінії матері були [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які були мешканцями [ADDRESS] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №007671, виданого 25.02.2002 року Верхньобистрянською сільрадою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №136, [PERSON] належала земельна ділянки площею 0,1716 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі «Ясінь» на території Міжгірського територіальної громади (колишньої Верхньобистрянської сільради) Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області (далі - Держакт №007671). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №002035, виданого 26.08.2003 року Верхньобистрянською сільрадою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1271 №16-170, [PERSON] належала земельна ділянки площею 0,1720 га призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі «Ясінь» на території Міжгірського територіальної громади (колишньої Верхньобистрянської сільради) Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області (далі - Держакт №002035). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2018 року. Згідно довідки виконкому Верхньобистрянської сільради від 08.08.2018 року №561, померлий [PERSON] , 1928 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в даному будинку проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , 1396 р.н. Як свідчать витяги зі Спадкового реєстру №70119325 та №70119313 від 23.09.2022 року, на випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не складав. Спадкові справи до його майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину - не видавалися. 31 січня 2012 року секретарем виконкому Верхньобистрянської сільради було посвідчено заповіт [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в реєстрі за №03, згідно якого житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , земельну ділянку і все своє майно вона заповідала Позивачці. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується смерть про народження серії [NUMBER] від 13.03.2018 року. 29 серпня 2019 року Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І.В. із заявою про прийняття спадщини до майна померлої [PERSON] , на підставі якої було зареєстровано спадкову справу №46/2018 (номер у Спадковому реєстрі 62910878). Згідно довідки виконкому Верхньобистрянської сільради від 08.08.2018 року №560, померла [PERSON] , 1936 р.н., була постійною мешканкою [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в даному будинку ніхто не проживав. Згідно виписки із погосподарської книги від 04.06.2020 року №70, виданої виконкомом Верхньобистрянської сільради, власником житлового будинку [ADDRESS] була померла [PERSON] . Зміна номерів цього будинку не проводилася. 22 вересня 2022 року приватним нотаріусом Корбутяк І.В. було видано Позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом [NUMBER] на спадкове майно [PERSON] , яке складалося з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] . 22 вересня 2022 року Позивачка також зверталася до приватного нотаріуса Хустського РНО Закарпатської області Корбутяк І.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме на земельні ділянки зазначені в Держакті №007671 та Держакті №002035. Як було встановлено нотаріусом, Позивачка прийняла спадщину за [PERSON] як спадкоємець за заповітом. Інші спадкоємці, в тому числі ті, що мають право на обов`язкову частку до майна померлої, відсутні. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Проте постановою від 22.09.2022 року приватний нотаріус Корбутяк І.В. відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки зазначені в Держакті №007671 та Держакті №002035 по причині відсутності у спадковій справі правовстановлюючих документів на це майно. Як роз`яснила нотаріус, в поданих Позивачкою Держакті №007671 та Держакті №002035 виявлено невідповідність прізвищ власників земельних ділянок, зазначених в цих державних актах, даним прізвищ її діда і баби, що зазначені у свідоцтвах про смерть, а саме у державних актах їх прізвище зазначено як « [PERSON] », а у свідоцтвах про смерть - « [PERSON] ». Представники позивача відповідача, заінтересована особа подали заяви про розгляд справи у їх відсутності з позиціями: від позивача - про підтримку позовних вимог, від відповідача про визнання позову повністю, від заінтересованої особи про згоду з позовом і відсутність клопотань, процесуальних заяв та додаткових пояснень. Суд ухвалив винести судове рішення без участі сторін і розгляду справи в судовому засіданні. Оцінивши зміст позову, додані докази у вигляді письмових документів, позиції сторін, суд дійшов висновку про необхідність прийняття визнання позовних вимог відповідачем і задоволення позовних вимог повністю, з огляду на таке. Згідно з ч.4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем у порядку , передбаченому статтею 206 ЦПК України. Згідно з ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Вимоги позивачки за змістом позовної заяви полягають у визнанні судом приналежності документів особам, які померли, тобто за спадкодавцями і про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем, який не може реалізувати свої спадкові права на нерухоме майно в позасудовому порядку. Отже, всі вимоги, зазначені в позовній заяві розглядаються судом, відповідно до ухвали про відкриття провадження в справі за правилами позовного провадження. Позивачка також правильно висунула вимоги до відповідача Міжгірської селищної ради, бо цей орган місцевого самоврядування є правонаступником Верхньобистрянської сільської ради унаслідок реформування адміністративно-територіального устрою в Україні, об`єднання територіальних громад і на території цього органу місцевого самоврядування знаходяться земельні ділянки, що зазначені в справі. Окрім цього, свого часу орган місцевого самоврядування допустив помилку під час оформлення права власності на земельні ділянки спадкодавців, зокрема щодо неправильного запису прізвищ власників земельних ділянок у право установчому документі, тобто в державному акті. Про належність [PERSON] Держакту №007671, а [PERSON] Держакту №002035 свідчать дані погосподарського обліку с. Верхній Бистрий за 1996-2018 роки, якими підтверджується факт проживання цих осіб за адресою, зазначеною в цих державних актах, а саме в [ADDRESS] (копії виписок із погосподарських книг за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2015-2020 роки від 28.02.2023 року №60-№64 додаються). При цьому як свідчить виписка із погосподарської книги від 04.06.2020 року №70, видана виконкомом Верхньобистрянської сільради, зміна номерів житлового будинку [ADDRESS] не проводилася. Зважаючи на те, що чинним законодавством не передбачена процедура внесення виправлень до державних актів на право приватної власності на землю і той факт, що [PERSON] і [PERSON] померли, Позивачка правильно звернулася до суду за захистом своїх прав, які не визнаються. Правове обґрунтування судом захисту спадкових прав. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. В п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З обставин справи видно, що після смерті [PERSON] (діда позивачки) у спадкові права до належного йому майна вступила його дружина [PERSON] (баба позивачки). Зазначені особи (спадкодавці) за життя мали на праві власності земельні ділянки, оформлені державними актами. [PERSON] склала заповіт на позивачку з розпорядженням передати їй все належне спадкове майно. У спадковій справі нотаріусом встановлено, що позивачка є єдиним належним спадкоємцем по заповіту і має право на зазначене в позовній заяві спадкове майно, яке належало її батькам у виді земельних ділянок, право власності на які оформлено спадкодавцям згідно із зазначеними державними актами. Натомість в цих актах органом місцевого самоврядування допущено помилку у записах прізвищ. Суд повністю установив обставини, які зазначені в позовній заяві. Ці обставини підтверджені актами цивільного стану про народження, укладення шлюбу і смерть спадкодавців, про народження і укладення шлюбу позивачем, довідками з Верхньобистрянської сільської ради про реєстрацію та місце проживання спадкодавців і спадкоємця, витягами з Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи, про реєстрацію заповітів та їх змістом, постановою нотаріуса про відмову в учиненні нотаріальної дії, виписками з Погосподарської книги Верхньобистряської сільської ради, іншими документами, зокрема й особовими позивача (паспорт громадянина України, картка РНОКПП). Позивач також правильно визначив ціну позову відповідно до вартості земельних ділянок за посиланням на Довідник показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні станом на 01.01.2023 на території Закарпатської області, а саме: з розрахунку сіножаті - в розмірі 6522, 33 грн/га; відповідно до розміру площ - 6522,23/га х 0,1716 га = 1119,23 грн; 6522,33 грн/га х 0,1720 га = 1121, 84 грн, всього на загальну суму 2241,07 грн. З огляду на ухвалення судом рішення в порядку визнання позову відповідачем 50% сплаченого позивачем судового збору з суми 3220, 80 грн підлягає поверненню з державного бюджету позивачу.

Outcome: approved