Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

06\~лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 22 вересня 2012 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Рішенням суду від 01 грудня 2022 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю. Відповідач [PERSON] останнім часом матеріальної допомоги на утримання дочки їй не надає, хоча працює та має змогу надавати таку допомогу, чим ухиляється від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позов повністю. Враховуючи добровільне перерахування їй у лютому 2023 року відповідачем [PERSON] коштів на утримання дитини, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на дочку [PERSON] , починаючи з 01 березня 2023 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву до суду, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позов визнає повністю. Його представник адвокат Головко Р.В. у суді заяву відповідача про визнання ним позову підтримав. Просив суд врахувати добровільне перерахування відповідачем коштів позивачу на утримання дочки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2012 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали шлюб. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач [PERSON] , враховуючи добровільне надання їй відповідачем матеріальної допомоги на утримання дочки в лютому 2023 року, просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на малолітню дочку [PERSON] в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з 01 березня 2023 року. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що між сторонами домовленості щодо утримання малолітньої дитини батьком не досягнуто, відповідач [PERSON] позов визнав, за лютий 2023 року він добровільно перерахував позивачу кошти на утримання дочки, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дочку [PERSON] в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 березня 2023 року, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про розподіл судових витрат. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Виходячи з наведеного, враховуючи, що від сплати судового збору позивач звільнена, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України з [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50\~% визначеної законом ставки судового збору в сумі 536 грн. 80 коп. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved