Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [PERSON] , з 04.03.2022 року по сьогоднішній день є добровольцем територіальної оборони у складі [INFO] » та знаходиться у безпосередньому керівництві та під контролем командира військової частини [NUMBER] Сил територіальної оборони, та виконує завдання територіальної оборони України, що підтверджується копією довідки №535 від 17.08.2022 року та копією посвідчення серії [NUMBER] . У [PERSON] наявна кредитна картка «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом із кредитними коштами (рахунок отримувача [NUMBER] ІВАN [NUMBER] АТ КБ ПриватБанк), що була надана в приміщенні банку на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». В той же час, всупереч ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» АТ КБ ПРИВАТБАНК із карткового рахунку Позивача здійснює списання відсотків за користування кредитними коштами щомісячно з 01.05.2022 року по 01.10.2022 року включно. (01.05.2022 року - 351,26 грн.; 01.06.2022 року -162.85 грн.; 01.07.2022 року - 397,61 грн; 01.08.2022 року - 418,70 грн; 01.09.2022 року - 298.49 грн; 01.10.2022 року - 749,47 грн; 01.11.2022 року - 826,50 грн; 01.11.2022 року 793,34 грн;). Загалом за вищевказаний період було списано 4299 грн.22 коп. відсотків за користування кредитними коштами. Позивач звертався до Відповідача із письмовою заявою про повернення списаних відсотків за користування кредитом. Однак, листом АТ КБ «ПриватБанк» від 21-12-2022 р. №20.1.0.0.0/7- 221215/18942 було відмовлено у задоволенні заяви про повернення списаних відсотків за користування кредитними коштами. Посилаючись на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не мав права списувати відсотки за користування кредитом протягом періоду, вказаного Позивачем у позові, згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач просив суд Визнати протиправними дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо списання з розрахункового рахунку [PERSON] - IВАN [NUMBER] відсотків за користування кредитним лімітом за період з 01.05.2022 року по 01.12.2022 року. Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок та повернути грошові кошти, списані з розрахункового рахунку [PERSON] - IВАN [NUMBER] , як відсотки за користування кредитним лімітом за період з 01.05.2022 року по 01.12.2022 року в загальній сумі 4299 грн.22 коп. Судові витрати покласти на Відповідача. Ухвалою судді від 02.02.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Перше судове засідання призначено на 28.02.2023 року, яке було відкладено у зв`язку із тим, що не сплив строк на подання заяв по суті справи. 24.02.2023 року до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на ті обставини, що Банк уклав з [PERSON] кредитний договір, який є обов`язковим до виконання. Щодо розповсюдження дії пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на добровольців територіальної оборони, яким є Позивач. Так, дійсно ст. 3 цього Закону його дія поширюється на членів добровольчих Нормувань територіальних громад, яким є Позивач. Однак, звертаємо увагу суду, що ст. 14 вказаного Закону передбачені пільги для окремих груп/категорій військовослужбовців: 1) військовослужбовців, 2) членів сімей військовослужбовців, 3) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок бойових дій, 4) учасників бойових дій та прирівняних до них; 5) батьків військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження військової служби; 6) військовослужбовців строкової військової служби та інші, а тому Автоматично на добровольців не можуть розповсюджуватися пільги по всім вказаним категоріям осіб, як наприклад, пільги передбачені для військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок бойових дій не повинні бути також й для добровольців. Згідно пункту 15 статті 14 цього Закону України встановлено пільгу: військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Отже, за цією нормою права вказана пільга стосується лише тієї великої категорії військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, але члени (добровольці) добровольчих формувань територіальних громад не відносяться до військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації. Так, зокрема, членство у добровольчому формуванні не звільняє від обов`язку проходження строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (пункт 6 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 р. № 1449). З огляду на зазначене, у Позивача відсутні документи, які підтверджують факт проходження ним саме військової служби за призовом, і як наслідок, відсутня правова підстава для встановлення йому пільгових умов відповідно до п. 15 ст. 14 Закону. Таким чином, нарахування Банком процентів Позивачеві за користування кредитним лімітом є правомірним, а позов - необґрунтованим. Щодо другої позовної вимоги про зобов`язання банка здійснити перерахунок та повернути грошові кошти списані з рахунку/картки як відсотки за користувань кредитним лімітом за період з 01.05.2022 р. по 01.12.2022 р. в сумі 4299,22 грн.", то де-юре та де-факто в цій вимозі міститься ДВІ позовні вимоги, які є подвійним стягненням коштів з банка на користь Позивача, бо насправді, достатньо однієї з цих вимог: аби перерахунок, що є наслідком скасування нарахованих банком процентів за вказаний період або стягнення з банка коштів в сумі 4299,22 грн. Обґрунтовуючи заперечення проти позову у відзиві, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У випадку задоволення позову, в порядку ст. 137 ЦПК України, врахувати всі обставини та докази по справі, зменшити розмір стягнення судових витрат. 26.04.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач позов підтримав і просить суд визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання з розрахункового рахунку [PERSON] процентів за користування кредитом за період з 01.05.2022 по 01.12.2022 року та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок відсотків за користування кредитним лімітом за розрахунковим рахунком [PERSON] .. Ухвалою суду від 16.03.2023 здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити на підставах, що викладені у позовній заяві, уточнивши, що просить суд визнати протиправними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання з розрахункового рахунку [PERSON] процентів за користування кредитом за період з 01.05.2022 по 01.12.2022 року та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок процентів за користування кредитним лімітом за розрахунковим рахунком [PERSON] . Також вказав, що до звернення з вимогою про повернення коштів, [PERSON] до відповідача не звертався з цього питання, документи, які підтверджують його статус не надавав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином,у відзиві просив суд розглянути справу у відсутності представника відповідача, у разі його неявки в судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі Умови), розміщені на офіційному сайті у мережі Інтернет. Між ПриватБанком та Позивачем склалися довготривалі договірні правовідносини шляхом укладання договору про надання банківських послуг як клієнта/Позичальника і Кредитора/банка, що надає банківські послуги та обслуговує банківські рахунки, починаючи з 2011 р. Так, 06.10.2020 р. [PERSON] звернувся до відділення ПриватБанка і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а 12.10.2020 р. підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій вказані умови кредитування по кредитним карткам. На виконання договору про надання банківських послуг [PERSON] отримував послуги в банку та платіжні картки, в тому числі на сьогодні має кредитну картку № [NUMBER] з кредитним лімітом на суму 25000 грн. У вказаній Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12.10.2020 р. вказані умови кредитування і правові висновки Верховного Суду в аналогічних цивільних справах (наприклад, постанова ВС від 12 лютого 2020 р. по справі № 382/327/18-ц провадження № 61-21994 св 19), постанова ВС від 26 лютого 2020 р. по справі № 355/1091/17(провадження № 61-35746св18) наголошують на тому, що підписані умови кредитування є погодженими сторонами. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 р. договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено щодо інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розмішує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.» Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 ст. 11 Закону України „Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Надана [PERSON] виписка свідчить про те, що між Банком та клієнтом погоджені умови кредитного договору. У [PERSON] наявна кредитна картка «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом із кредитними коштами (рахунок отримувача 26206661985457 ІВАN [NUMBER] АТ КБ ПриватБанк), що була надана в приміщенні банку на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Отже, судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір, що не оспорюється позивачем, який є обов`язковим до виконання. Згідно виписки із карткового рахунку [PERSON] відповідачем здійснювалося списання процентів за користування кредитними коштами щомісячно з 01.05.2022 року (01.05.2022 року - 351,26 грн.; 01.06.2022 року -162.85 грн.; 01.07.2022 року - 397,61 грн; 01.08.2022 року - 418,70 грн; 01.09.2022 року - 298.49 грн; 01.10.2022 року - 749,47 грн; 01.11.2022 року - 826,50 грн; 01.11.2022 року 793,34 грн. 21.10.2022 року [PERSON] звернувся до Відповідача із письмовою заявою про повернення списаних процентів за користування кредитом 21.10.2022 року, до якої додав довідку копією довідки №535 від 17.08.2022 року. Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 21-12-2022 р. №20.1.0.0.0/7- 221215/18942 було відмовлено у задоволенні заяви про повернення списаних процентів за користування кредитними коштами. Також, судом встановлено, що [PERSON] , з 04.03.2022 року по теперішній час є добровольцем територіальної оборони у складі [INFO] » та знаходиться у безпосередньому керівництві та під контролем командира військової частини [NUMBER] Сил територіальної оборони, та виконує завдання територіальної оборони України, що підтверджується копією довідки №535 від 17.08.2022 року та копією посвідчення серії [NUMBER] , копією контракту добровольця територіальної оборони від 04.03.2022 року. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 листопада 2022 року, наказом Мінреінтеграції від 30 листопада 2022 року № 280 затверджено оновлений перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якої відноситься, зокрема: Запорізька область - Запорізька міська територіальна громада. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про основи національного спротиву» до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. Громадяни України зараховуються до складу добровольчих формувань територіальних громад за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу добровольчих нормувань територіальних громад також безпосередньо в районах ведення воєнних бойових) дій. На громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України. Ч.5 ст.9 Облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18. Відповідно до ст.24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені\~Законом України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені\~Законом України\~"Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Отже, [PERSON] , з 04.03.2022 року є добровольцем територіальної оборони у складі [INFO] » та знаходиться у безпосередньому керівництві та під контролем командира військової частини [NUMBER] Сил територіальної оборони, та виконує завдання територіальної оборони України ,що підтверджено позивачем належними доказами. Вказані відомості відповідачем спростовані не були. З огляду на вказані обставини, cуд вважає, що [PERSON] користується пільгами, передбаченими ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», і дійшов висновку про можливість застосування до даних правовідносин пільг, передбачених статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як позивачем надано достатні докази того, що [PERSON] має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебуває у складі добровольчого формування територіальної громади, виконує завдання територіальної оборони України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. Позивач вказані обставини жодним чином не спростував. Отже, встановивши, що на відповідача поширюється дія пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд, з урахуванням меж заявлених вимог, з огляду на ті обставини, що право позивача на перерахунок процентів за користування кредитними коштами в період нарахування процентів за користування кредитом у зв`язку з його перебуванням у складі добровольчого формування територіальної громади оспорюється відповідачем, вважає, що належним і ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок процентів за користування кредитом за рахунком [PERSON] з 01.05.2022 року (перше нарахування процентів), у зв`язку із чим заявлена позивачем вимога є обгрунтованою і такою, що знайшла своє підтвердження у ході розгляду справи та в наданих суду доказах і підлягає задоволенню. Разом із тим, з огляду на ті обставини, що позивач не звертався до Банку із письмовою заявою про звільнення його від сплати процентів відповідно до п. 15 ст. 14 Закону, документи, що підтверджують ці обставини до банку не надавав, і банк не міг знати про обставини перебування [PERSON] у складі добровольчого формування територіальної оборони, а звернувся до відповідача одразу із письмовою заявою про повернення списаних процентів за користування кредитом 21.10.2022 року, суд вважає, що з огляду на відсутність у банку звернення позивача разом із документально підтвердженою інформацією, у банку була відсутня правова підстава для встановлення йому пільгових умов відповідно до п. 15 ст. 14 Закону з 01.05.2022 року, протиправність у діях банку щодо нарахування та списання процентів з 01.05.2022 року відсутня, а відтак, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з розрахункового рахунку [PERSON] процентів за користування кредитним лімітом, суд відмовляє. З огляду на вищенаведене позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. У відповідності до положень ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі (50%) у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial