Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Виклад позицій учасників процесу. У липні 2021 року [PERSON] в особі представника адвоката Федорова М.Д. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за результатами розгляду якого просила : визнати за нею право власності на : частку нежитлового приміщення ІІІ першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., розташованого за адресою : [ADDRESS] ; 3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., розташованого за адресою : [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію частини вартості транспортного засобу Renault Megane , 2013 року випуску,VIN номер [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , в розмірі 127\~030,00 грн. На обґрунтування позову посилалася на таке. З 28 грудня 1991 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У шлюбі неповнолітніх дітей не мають. За час шлюбу подружжя набуло у власність нерухоме майно : нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою : [ADDRESS] ; 3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : [ADDRESS] ; автомобіль Renault Megane , 2013 року випуску,VIN номер [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , вартістю 254\~050,00 грн. Зазначене нерухоме майно та транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] 15 травня 2021 року, без її відома та згоди, вказаний транспортний засіб відповідач продав. На запропоновані [PERSON] варіанти розподілу сумісно нажитого майна [PERSON] не погоджується, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя. Як на правові підстави заявлених вимог посилається на статті 60,68-72 СК України. У серпні 2021 року надійшов відзив на позов, в якому [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування відзиву посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.12.1991 року. Рішенням суду від 4.08.2021 року шлюб розірвано. З вересня 1985 року він здійснював трудову діяльність як найманий працівник, отримував заробітну плату. З 26.05.1995 року по теперішній час зареєстрований як фізична особа- підприємець, здійснює підприємницьку діяльність, отримує доходи. Позивачка з моменту реєстрації шлюбу і по теперішній час ніколи не була працевлаштована, будь-яких доходів не отримувала, джерел доходів не мала, тобто знаходилася на повному його утриманні. Предмети спірного нерухомого майна не можуть бути поділені між сторонами у спосіб, запропонований позивачкою, оскільки належать відповідачу на праві спільної часткової власності з іншими співвласниками, які до участі в справі не залучені. На будівництво спірного нерухомого майна , право власності на яке відповідач набув у 2005 році, ним були витрачені особисті грошові кошти, які він отримував як дохід від підприємницької діяльності ; які він брав у борг у інших фізичних осіб ; які він отримав як дохід від відчуження об`єкту нерухомого майна за адресою : [ADDRESS] . З оцінкою спірного транспортного засобу у розмірі 254\~060,00 грн. він не згоден, оскільки вважає її завищеною. Як на правові підстави своїх заперечень проти позову посилається на статті 57,60,70 СК України. У вересні\~2021\~року надійшла\~ відповідь на відзив ( а.с.64-66), в якій позивачка навела контраргументи проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Щодо доходів відповідача зазначила таке. Сторони від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , 1992 р.н., та [PERSON] ,1996 р.н. Протягом всього часу шлюбних відносин позивачка одноособово займалась вихованням та догляданням дітей, а відповідач займався заробітком коштів для сім`ї. Син сторін [PERSON] є інвалідом з дитинства з діагнозом « неврит слухових нервів, туговухість сенсоневральна». Через вади слуху син сторін потребував постійної допомоги, яка надавалася виключно матір`ю. Таким чином, відсутність у позивачки постійного офіційного заробітку була зумовлена поважною причиною вихованням дітей та доглядом за дитиною інвалідом. З метою проведення будівельних робіт в спірних нежитлових приміщеннях сторонами було укладено з АКБ « Укрсоцбанк» кредитний договір, за яким позивачка виступала поручителем. Отриману позику було витрачено на поліпшення спірного майна, а повернення кредиту сторони здійснювали за спільні кошти. Крім того, протягом шлюбу у позивачки у власності перебувала квартира за адресою : [ADDRESS] , яка здавалася в оренду в всі гроші, отримані від цього, витрачалися на потреби сім`ї. Щодо коштів, отриманих від продажу квартири відповідача, зазначила таке. \~ \~ \~ \~Відповідач стверджує, що на будівництво спірного нерухомого майна він витрачав особисті кошти, отримані від продажу квартири в 2003 році. Позивачка проти такого твердження відповідача заперечує і вказує на те, що 20.08.2003 року, через місяць після продажу квартири за адресою : [ADDRESS] , він, на підставі договору дарування, отримав у власність 21/100 частини будинку за адресою : [ADDRESS] Договір дарування, як на думку позивачки, є фіктивним, оскільки фактично приховує договір купівлі- продажу. У вересні\~2021\~року надійшли\~ заперечення\~на відповідь\~на відзив ( а.с.104-107), в яких відповідач навів контраргументи проти аргументів позивачки, викладених у відповіді на відзив. Відповідач відхиляє твердження позивачки, що він не виховував сина і не приймав участі у його лікуванні,розвитку та утриманні. Так, виключно він відвозив сина до дитячого садка і забирав додому. Він для розвитку дитини та його лікування приватно наймав різних спеціалістів, логопедів тощо, які приходили до дитини до дому і займалися з ним. Оплату послуг таких спеціалістів здійснював він. Відповідач відхиляє твердження позивачки, що вона своє особисте майно, а саме квартиру здавала в оренду, отримані від оренди кошти витрачала на родину, оскільки, по-перше, в цій квартирі постійно проживала мати позивачки [PERSON] , а по-друге, суду не надано належних доказів укладення договорів оренди квартири. Крім того, зазначає, що у 2016 році він дійсно давав довіреність позивачці, щоб вона представляла його інтереси у комунальних закладах, тобто довіреність була видана поза межами періоду набуття права власності на спірні об`єкти нерухомого майна. Кредитні гроші були витрачені на купівлю автомобіля Mitsubishi Grandis, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER] . Оскільки позивачка не заявляє вимог щодо визнання договору дарування недійсним, всі її твердження про те, що він є удаваним та приховує угоду купівлі- продажу, є безпідставними. Вартість спірного автомобіля вказана у договорі купівлі- продажу 2341/2021/2583307 від 15.05.2021 і складає 231\~288,00 грн. \~ \~ \~ \~ІІ. Заяви, клопотання учасників процесу. \~ \~ \~ \~У вересні 2021 року сторони обмінялися пропозиціями щодо укладення мирової угоди по справі ( а.с.97,98, т.1). \~ \~ \~ \~10.09.2021 року від відповідача до суду надійшло клопотання про витребування доказів ( а.с.100-101), заява про виклик свідків ( а.с.102-103, т.1). \~ \~ \~ \~2.11.2021 року, 14.12.2021 року, 11.02.2022 року від позивачки до суду надходили заяви про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.135, 156, 163, т.1). \~ \~ \~ \~16.11.2021 року від представника позивачки адвоката Федорова М.Д. до суду надійшло клопотання про долучення до справи в якості доказів копій : рішення про розірвання шлюбу, листів АТ « Запоріжгаз», ТОВ « Запоріжгаз Збут» з додатками ( а.с. 144,т.1). \~ \~ \~ \~11.07.2022 року, 9.11.2022 року від сторони відповідача до суду надходили заяви про відкладення розгляду справи ( а.с.172, 194-196, т.1). \~ \~ \~ \~12.01.2023 року від представника позивачки до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.211,т.1). \~ \~ \~ \~20.01.2023 року від представника позивачки до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку на подачу доказів та доручення до матеріалів справи в якості доказу договір дарування від 10.07.2003 року, посвідченого ПН ЗМНО Остренко А., реєстровий номер 1295 (а.с.215,т.1). ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 27 липня 2021 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.36-37). Одночасно зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області надіслати на адресу суду таку інформацію : коли та на підставі чого за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль Renault Megane , 2013 року випуску,VIN номер [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; коли та на підставі чого було припинено право власності [PERSON] на вказаний транспортний засіб ( а.с.36-37, т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року зобов`язано АТ « Альфа-Банк» надіслати на адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя такі документи : копії всіх кредитних договорів, які укладалися між [PERSON] та АКБ « Укрсоцбанк», а також всіх договорів іпотеки, застави та поруки, які були укладені з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за відповідними кредитними договорами; виписки по всім кредитним договорам, які укладалися між [PERSON] . Підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті ( а.с.123-125, т.1). Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року зобов`язано Державну податкову службу України надіслати на адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя письмову інформацію про : отримані доходи за період з 28 грудня 1991 року по 04 серпня 2021 року фізичними особами : [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) ; отримані доходи фізичною особою підприємцем [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) за період з 26 травня 1995 року по 04 серпня 2021 року( а.с.230-231,т.1). В суді позивачка та її представник, кожен в окремості, позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав, викладених в позові та заяві по суті справи - відповіді на відзив. Відповідач та його представник в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених в заявах по суті справи : відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив; просять у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.14,т.1). 4 серпня 2021 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя ( ЄУН 333/2556/21) шлюб між сторонами розірвано ( а.с.145,т.1). Встановлено та не заперечується сторонами, що під час шлюбу ними було набуто у власність таке майно : нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою : [ADDRESS] ; 3/20 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : [ADDRESS] ; автомобіль Renault Megane , 2013 року випуску,VIN номер [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , вартістю 254\~050,00 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою : [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] ( а.с.15,т.1). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна - 3/20 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] ( а.с.21,т.1). Згідно Звіту про оцінку нерухомого майна - нежитлового приміщення ІІІ першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою : [ADDRESS] , його ринкова вартість станом на 18.07.2021 року складає 228\~000,00 грн. без ПДВ ( а.с.8,т.1). Згідно Звіту про оцінку нерухомого майна -3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : [ADDRESS] , його ринкова вартість станом на 19.07.2021 року складає 348 000 грн. без ПДВ ( а.с.9,т.1). З інформації РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області за № 31/83173 від 9 серпня 2021 року вбачається, що автомобіль Renault Megane , 2013 року випуску,VIN номер [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] 28 березня 2019 року, в подальшому, 15 травня 2021 року зазначений автомобіль на підставі договору купівлі- продажу, укладеному в ТСЦ, № 2341/2021/2583307 від 15 травня 2021 року був перереєстрований на нового власника ; присвоєно новий держномер ( а.с.49,т.1). В суді встановлено, що спірний транспортний засіб, який було придбано сторонами в період шлюбу, було відчужено відповідачем без згоди позивачки, що не заперечується відповідачем. Згідно довідки № 448 від 19 липня 2021 року середньоринкова вартість автомобіля Renault Megane , 2013 року випуску, тип кузова універсал, укомплектованого дизельним двигуном, об`ємом 1\~461 см.куб., станом на 19 липня 2021 року, складає 254\~060,00 грн. ( а.с.10,т.1). Відповідач, заперечуючи проти позову в частині віднесення позивачкою спірних нежитлових приміщень до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, як в позові, так і в суді вказував на те, що з вересня 1985 року він здійснював трудову діяльність як найманий працівник, отримував заробітну плату. З 26.05.1995 року по теперішній час зареєстрований як фізична особа- підприємець, здійснює підприємницьку діяльність, отримує доходи. Посилання відповідача на наведені обставини позивачкою не заперечуються. Крім того, відповідач вказав, що згідно договору купівлі- продажу від 10 липня 2003 року він та його матір [PERSON] продали належну їм на праві приватної спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] за 90\~000,00 грн. Наведена обставина підтверджується копією договору купівлі- продажу від 10 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., реєстровий № 1289 ( а.с.57,т.1). Отриману від продажу суму , як стверджує відповідач, він витратив для будівництва спірних об`єктів нерухомого майна. Відповідачка заперечує обставину, на яку посилається відповідач і вказує на те, що 20 серпня 2003 року , тобто через місяць після продажу квартири, відповідач отримав у власність 21/100 житлового будинку за адресою : [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності був договір дарування № 1295, посвідчений 10.07.2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. В дійсності, як стверджує відповідачка, договір дарування фактично приховував іншу угоду договір купівлі-продажу. Кошти на придбання частини будинку були отримані від продажу квартири за адресою : [ADDRESS] . Перед укладенням договору дарування, вартість частини будинку була сплачена відповідачем на користь колишніх власників будинку. До матеріалів справу долучено договір дарування від 10 липня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., зареєстрований за № 1295, за яким [PERSON] ( [PERSON] ) і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( Обдаровані) прийняли у дар в рівних частках кожний 63/100 частини житлового будинку за адресою : [ADDRESS] ( а.с.215,т.1). Надалі , в суді встановлено, що сторони від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , 1992 р.н., та [PERSON] ,1996 р.н. ( а.с.67,68, т.1). Позивачка займалася вихованням та догляданням дітей, а чоловік займався заробітком коштів. Син сторін, [PERSON] , є інвалідом з дитинства з діагнозом «неврит слухових нервів, туговухість сенсоневральна» ( а.с.70-81, т.1). Вперше розлади слуху у дитини було діагностовано, коли сину сторін було близько двох років. З таким захворюванням у дітей спостерігаються сильні затримки в розвитку, оскільки навички мови у дітей такого віку без можливості повноцінно сприймати звуки - не розвиваються. За прогнозами лікарів син сторін не мав би можливості навчатися з іншими дітьми і не міг би сприймати навчальний матеріал на рівні з однолітками. Навчитися читати та писати без можливості чути мову таким дітям вкрай важко навчитися розмовляти. Щодня по декілька годин позивачка займалася з сином, робила з ним спеціальні вправи для дітей з обмеженим слухом, відвідувала спеціалістів, всюди його супроводжувала. Через вади слуху син сторін не міг відвідувати дошкільні навчальні заклади, потребував постійної допомоги і зазнавав труднощів в сфері соціалізації. Позивачка фактично увесь час проводила із сином, у зв`язку з чим не мала можливості працевлаштуватися. Завдяки постійним заняттям з дитиною, син сторін зміг навчитися розмовляти, відвідував школу , отримав середню і вищу освіти. Таким чином, відсутність у позивачки постійного офіційного заробітку була зумовлена поважною причиною - доглядом за дитиною- інвалідом та вихованням дітей. Попри це, у вільний від занять з дітьми час, позивачка активно допомагала відповідачу вирішувати організаційні питання, пов`язані з його підприємницькою діяльністю, представляла його інтереси у відносинах з комунальними службами. Так, позивачка вирішувала ряд питань щодо спірного майна, які виникали з АТ «Запоріжгаз» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» ( а.с.146-154,т.1). При цьому, відповідач матеріально забезпечував потреби родини. Наведені обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина друга статті 60 СК України). Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі частини першої статті 69 України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81). Отже, виходячи із наведених норм як сімейного, так і цивільного права, встановлених обставин, суд приходить до висновку, що спірне майно сторін є спільною сумісною власністю подружжя. Суд відхиляє довід відповідача, на який він посилається як на підставу для відмови в задоволенні позову, що фінансування родини здійснювалося виключно ним за рахунок отриманих доходів від підприємницької діяльності тощо, оскільки як передбачено частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В суді встановлено, що позивачка не мала самостійного заробітку ( доходу) з поважної причини, оскільки вона здійснювала догляд за дитиною- інвалідом , виховувала дітей, вела домашнє господарство. Крім того, допомагала чоловікові у здійсненні ним підприємницької діяльності. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Доводи відповідача про те, що на будівництво спірного нерухомого майна ним були витрачені особисті грошові кошти, які він отримував як дохід від підприємницької діяльності судом до уваги не приймаються, оскільки згідно частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія , стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську ( кредитну) установу. Наведеною нормою права передбачено, що заробітна плата, тощо, інші доходи, одержані одним із подружжя, набувають режиму спільного майна подружжя з моменту їх одержання одним із подружжя. Доводи відповідача про те, що на будівництво спірного нерухомого майна ним були витрачені особисті грошові кошти, які він отримував у борг у інших фізичних осіб судом до уваги не приймаються, оскільки на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано суду жодного доказу, тобто ця обставина є недоведеною. Надалі, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження : періоду часу,протягом якого відбувалось будівництво спірного нерухомого майна ; кількості витрачених ним коштів на будівництво. Із договору купівлі- продажу ( далі договір) квартири [ADDRESS] вбачається, що вказана квартира на праві приватної спільної сумісної власності з 1999 року належала [PERSON] та його матері [PERSON] ( далі продавці). Продаж квартири продавці здійснили за 90\~000,00 грн. ( пункт 3 договору)-а.с.57,т.1). Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що належні їй від продажу квартири 45\~000,00 грн. вона подарувала сину, який витратив вказану суму на будівництво спірного нерухомого майна. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що зі слів [PERSON] йому відомо, що всі гроші від продажу квартири [ADDRESS] останній витратив на будівництво спірного нерухомого майна. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки [PERSON] є матір`ю відповідача і є зацікавленою особою у розв`язанні спору на користь сина ; [PERSON] обставина про розпорядження грошовими коштами, отриманими від продажу квартири, відома зі слів відповідача. Твердження відповідача та свідків не підтверджені іншими належними та допустимими доказами. Угода купівлі- продажу квартири відбулася 10 липня 2003 року. В цей же день - 10 липня 2003 року , згідно договору дарування, [PERSON] подарував [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожний 63/100 частини жилого будинку [ADDRESS] ( а.с.215, т.1) Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що виставив належну йому частину жилого будинку [ADDRESS] на продаж. А оскільки співвласник цього будинку, без згоди якого, здійснити продаж він не мав можливості, виїхав, ріелтор запропонував оформити угоду у формі договору дарування. Він погодився, і у цей же день фактично продав належну йому частку будинку вказаним у договорі дарування особам, отримавши від них 25\~000 доларів США. Подарувати частку належної на праві власності нерухомості незнайомим людям, наміру не мав. Допитана в якості свідка [PERSON] дала суду аналогічні пояснення. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що 10.07.2003 року вона була стороною угоди дарування частини житлового будинку. Фактично вона, [PERSON] її колишній зять та його матір [PERSON] , вказану частину будинку купили у [PERSON] . Ії особистим внеском за покупку були 8\~000 доларів США, які вона передала [PERSON] . Оформити таку угоду як купівля-продаж не мали можливості, оскільки інший співвласник будинку виїхав і відповідно не надав згоди на продаж іншим співвласником належної йому частки будинку. За пропозицією ріелтора, вимушені були оформити угоду купівлі- продажу у вигляді угоди дарування. Факт укладання двох угод в один день, у сукупності із показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не дають суду підстав для беззаперечного висновку про віднесення спірного нерухомого майна до особистої приватної власності спірного нерухомого майна. Щодо поділу спірного автомобіля у запропонований позивачем спосіб слід зазначити таке. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію частини вартості транспортного засобу RENAULT MEGANE 2013 року випуску, VIN номер [NUMBER] , в розмірі 127\~030 грн. Вказану суму [PERSON] обраховувала, виходячи із середньоринкової ціни подібного автомобіля 254\~060,00 грн., встановлену спеціалістом автотоварознавцем (Довідка № 448 від 19 липня 2021 року ( далі довідка) - а.с.10, т.1. З довідки вбачається, що огляд автомобіля не проводився внаслідок його відсутності, дослідження проводилось на підставі даних про транспортний засіб, наданих заявником ( [PERSON] ). Відповідач при поділі автомобіля фактично не згоден із сумою, яку позивачка просить з нього стягнути на свою користь в якості грошової компенсації частини вартості спірного автомобіля, вважаючи її завищеною. На підтвердження своїх тверджень відповідач надав суду копію договору купівлі- продажу 2341/2021/2583307 транспортного засобу від 15 травня 2021 року, з якого вбачається, що продаж спірного автомобіля здійснено за ціною 231\~288,00 грн. ( а.с.114-115,т.1). Зазначений факт також підтверджується письмовою інформацією з Єдиного державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 02.01.2023 року. Оцінюючи надані сторонами докази на підтвердження ціни спірного автомобіля, суд бере до уваги вартість автомобіля , яка зазначена у договорі купівлі продажу від 15 травня 2021 року. Так, виходячи із середньоринкової ціни подібного автомобіля, встановленої спеціалістом автотоварознавцем , на підставі даних про транспортний засіб, наданих позивачкою, та згідно даних довідника « Бюлетень авто товарознавця» № 119, ціна спірного автомобіля, яка визначена у договорі купівлі- продажу, як на думку суду, є дійсною. Вартість автомобіля встановлювалася сторонами угоди, виходячи в тому числі із технічних характеристик конкретного транспортного засобу. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму грошову компенсацію ( однієї другої) частини вартості транспортного засобу RENAULT MEGANE 2013 року випуску, VIN номер [NUMBER] , в розмірі 115\~644. З огляду на викладене, суд констатує, що порушені права позивачки підлягають судовому захисту, а тому позов слід задовольнити частково за вищевикладеними встановленими в суді обставинами справи. Судові витрати по справі суд розподіляє між сторонами у відповідності до вимог частини першої пунктів 1,3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial