Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

1.Позовні вимоги. У червні 2021 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до [PERSON] «про стягнення боргу за договором позики». Згідно до позовних вимог позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3\~900 грн. 00 коп. ( три тисячі дев`ятсот гривень 00 коп.) - суму боргу за договором позики, 237 грн. 53 коп. (двісті тридцять сім гривень 53 коп.) розмір 3% відсотків річних від суми позики та 390 грн. 00 коп. (триста дев`яносто гривень 00 коп.) проценти індексу інфляції. Усього 4\~527 грн. 53 коп. (чотири тисячі п`ятсот двадцять сім гривень 53 грн.) та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. 2.Позиція позивача. 31 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно п.1.2 договору позики Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність 3900,00 гривень. Пунктом п.1.1 договору позики передбачено обов`язок Відповідача повернути Позивачу таку ж саму суму грошових коштів (суми позики). Пунктом 2.1. передбачено, що позика надається строком до 31.05.2019 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики. В порушення зобов`язань, Відповідач ухиляється від сплати від виконання боргових обов`язків та не відповідає на усні та письмові претензії щодо добровільної оплати боргу. Частина 2 ст. 625 ЦК України, передбачає право Позикодавця на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за увесь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми. Розрахунок 3 % річних з 01.06.2019 року до 11.06.2021 року розраховується з формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: (3900,00:365х3х741:100= 237 грн. 53 коп.) Згідно до норм та рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х … (І І Z:100), де І І 1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 індекс інфляції за другий місяць прострочення, … І І Z індекс інфляції за останній місяць прострочення, що у цифровому значенні є таким: (0,995 х 0,994 х 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 х 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 = 1,100). Таким чином, індекс інфляції становить - (1,354), що в цифровому значенні є таким: (3\~900 грн. х 1,100 3900 = 390 грн. 00 коп.). У зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу кошти вчасно, він зобов`язаний сплатити 3900 грн. 00 коп. суму боргу за договором позики, 237 грн. 53 коп. розмір 3 % відсотків річних від суми позики та 390 грн. 00 коп. проценти індексу інфляції. Усього 4\~527 грн. 53 коп. 3.Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подала. Заяв та клопотань про проведення розгляду за її відсутності не подавала. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. У червні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «про стягнення боргу за договором позики» (а.с. 1-2). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2021 року цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 8). 30 вересня 2022 року отримавши відмості про зареєстроване місце проживання відповідача, позовна заява [PERSON] до [PERSON] прийнята до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження (10-11). 31 січня 2022 року позивач [PERSON] до суду подав клопотання, згідно до якого зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує,інших клопотань та заяв не має, просить розглядати справу за відсутності позивача (а.с. 27). 20 квітня 2023 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON] згідно до якої надано оригінал розписки від 31 травня 2017 року (а.с. 29-30). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 5.Фактичні обставини встановлені судом. Між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики від 31 травня 2017 року, шляхом оформлення у виді боргової розписки написаної відповідачем власноруч, за змістом якої позивач [PERSON] передав, а відповідач отримала від позивача 3900 грн. 00 коп., строк повернення до 31 травня 2019 року (а.с. 3). Оригінал боргової розписки [PERSON] від 31 травня 2017 року знаходиться на а.с. 30, яка була подана позивачем. У визначений між сторонами строк, а саме до 31 травня 2019 року, відповідачка не виконала свої зобов`язання, і гроші не повернула, що підтверджено наявністю у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки написаної [PERSON] . 6.Норми права застосовані судом. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до ст. 15 ЦК України: 1.кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України.\~Презумпція правомірності правочину 1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. 7.Висновки і мотиви прийнятого рішення. Судом встановлено що між сторонами виник спір з підстав боргових зобов`язань які виникли внаслідок передачі позивачем грошових коштів на користь позивача, як договору позики укладеної у формі розписки оформленої власноруч відповідачем. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Судом враховується правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за змістом якої Верховним Судом вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.\~ Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом безпосередньо досліджена боргова розписка оформлена від імені відповідача [PERSON] від 31 травня 2017 року, згідно до якої розписка написана власноручно відповідачем, що в ході розгляду справи відповідачем належним, допустимим і достатнім доказом не спростовано. Також, судом встановлено, що зі змісту даної розписки, оригінал якої подано до справи позивачем (а.с. 30), вбачається що [PERSON] отримала від [PERSON] 3900,00 гривень у борг, і зобов`язується їх повернути у строк до 31 травня 2019 року. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Як встановлено судом, і підтверджено позицією сторони позивача, відповідачем не виконані зобов`язання із повернення боргу у розмірі 3900,00 гривень, ні на час звернення із позовом, ні на час розгляду справи по суті, що фактично підтверджено поданою позивачем до справи оригіналом боргової розписки (а.с. 30). Крім того, судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Разом з тим, згідно ч. 2,\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зокрема, розрахунок інфляційних збитків у період часу з 01.08.2013 року по 30.05.2015 року включно, позивачем розраховано та обґрунтовано наступним: (0,995 х 0,994 х 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 х 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 = 1,100). Таким чином, індекс інфляції становить - (1,354), що в цифровому значенні є таким: (3\~900 грн. х 1,100 3900 = 390 грн. 00 коп.). Разом з тим, стягненню на користь позивача також підлягає сума боргу, з урахуванням 3% річних від простроченої суми, у загальному розмірі 286170,40 грн., розрахунок якої зроблено за наступною формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення, що у цифровому значенні є таким: (3900,00:365х3х741:100= 237 грн. 53 коп.) Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). З урахуванням суми боргу за договором позики (3900,00 гривень), суми боргу з урахуванням індексу інфляції (390,00 гривень.) та суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми (237,53 гривні), загальна сума боргу позичальника [PERSON] за договором позики складає 4527 (чотири тисячі п`ятсот двадцять сім ) гривень 53 копійки, яка є обґрунтованою та доведеною доказами наявними в матеріалах, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення вказаної суми з [PERSON] , як позивальника, та задоволення позовних вимоги. Також, судом враховується, що жодним чином заявлені позовні вимоги не спростовані відповідачем, на підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. Позивачем понесено судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 908,00 гривень, що підтверджено квитанцією від 11 червня 2021 року (а.с. 1 а). Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати понесені стороною позивача, підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved