Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 1/6 частки від всіх заробітків (доходів) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня звернення до суду та протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, допустити негайне стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць та стягнути витрати пов`язані із розглядом справи. Позов обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12.08.2005 року. В даному шлюбі мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після народження сину був встановлений діагноз вроджена вада серця, у зв`язку з чим за медичними показниками 12.09.2007 року він був прооперований в національному інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова в м. Києві. В післяопераційному періоді на четверті сутки у дитини виник тяжкий гіпертонічний криз, що призвів до набряку головного мозку. За результатами вжитих реанімаційних заходів дитина вийшла в апаліптичному стані (порушення рухових та психо-речових функцій). З 25.05.2009 року дитина являється інвалідом дитинства із заключним діагнозом: спастичний тетрапарез, стійкі виражені рухові порушення, симптоматична епілепсія, поліморфні напади, виражена розумова відсталість, стійкі порушення тазових органів, сколіоз грудного та поперекового відділів хребта ІV ст., двобічний вивих стегон, атрофія зорових нервів, підгрупа «А». Враховуючи ступінь захворювань неповнолітній самостійно не сидить, не стоїть, голову тримає невпевнено, не розмовляє, немає навичок самообслуговування, не володіє своїми кінцівками, а тому потребує постійного стороннього догляду. На початку листопада 2022 року відповідач почав виганяти її із сином з будинку в якому вони проживали по [ADDRESS] . Враховуючи такий натиск чоловіка позивач була вимушена переїхати зі своїм сином до помешкання своїх батьків за адресою [ADDRESS] , де зараз і проживає. Після припинення спільного проживання, відповідач відмовився надавати їй належну матеріальну допомогу на утримання та лікування дитини. На даний час всі питання забезпечення дитини та його утримання вирішуються особисто позивачем або її батьками. Враховуючи стан здоров`я їхнього неповнолітнього сина вважає, що розмір аліментів, який має сплачувати відповідач повинен становити 1/3 частини його доходу (заробітку), що є цілком адекватним, виваженим та справедливим. Крім того, враховуючи факт проживання з дитиною з інвалідністю, який не може обходитися без стороннього догляду за станом здоров`я, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки доходу (заробітку) на її утримання. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання від представника позивача надійшла заява щодо розгляду справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання надав через канцелярію суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за його відсутності, подав відзив на позовну заяву, яким визнав вимоги щодо стягнення аліментів на користь позивача, як матері з якою проживає син, який має інвалідність у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, повідомив що їх розмір має становити 1/4 відповідно до вимог ст. 183 СК України За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 16.04.2007 року. Відповідно до акту складеного 09.11.2022 року жителями дому [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , і її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] дійсно проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Наданою позивачем медичною документацією загалом та, зокрема, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1089 педіатричного відділення №2, виданою КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» заключний діагноз (за результатами засідання 08.05.2009 року ЛКК) неповнолітнього [PERSON] : спастичний тетрапарез, стійкі виражені рухові порушення. Симптоматична епілепсія, поліморфні напади. Виражена розумова відсталість. Стійкі порушення тазових органів. Сколіоз грудного та поперекового відділів хребта ІV ст. Двобічний вивих стегон. Атрофія зорових нервів, Підгрупа «А». Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).\~\~ За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1ст.\~189\~цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1, 2 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно із ст.\~182\~СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, батьком, який за законом зобов`язаний утримувати свою дитину до повноліття, а відтак є необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, це 1/4 частка на дитину, а відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач зазначає, що потребує допомоги на утримання, оскільки не має можливості працювати, так як доглядає за сином, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до приписів ст.\~1\~Закону України\~«Про реабілітацію\~осіб з\~інвалідністю в\~України» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. У відповідності до ст.\~1\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Відповідно до ч. 8 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч. 1, ч. 4ст.\~75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один з подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 13.07.2007 року, дитина [PERSON] , є дитиною з інвалідністю, якому призначено державну соціальну допомогу, опікун мати [PERSON] . З копії форми індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда [PERSON] за №105 (вікова категорія від 0 до 18 років), судом встановлено засіб пересування дитини крісло коляска, важкий ступінь обмеження життєдіяльності - до самообслуговування, до пересування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до навчання, до здобуття освіти. Суд враховує те, що право того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, у яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. Тому вважає, що відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з якою проживає їх спільна дитина з інвалідністю, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України. Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, визнання позову у відповідній частині відповідачем, суд приходив до висновку, що [PERSON] , з якою проживає неповнолітня дитина з інвалідністю має право на своє утримання від відповідача, який є батьком дитини, а останній як працездатна, фізично здорова особа, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності\~до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 073,60 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: partial