Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Ічнянська міська рада Чернігівської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з матір`ю. Батько, [PERSON] не сплачує аліменти, не цікавиться своїм сином, не займається вихованням, матеріально не забезпечує, взагалі не спілкується, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє ніякої заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний стан його розвитку, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Із метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 08 березня 2023 року відкрито провадження у справі, якою зобов`язано орган опіки та піклування Ічнянської міської ради Чернігівської області відповідно до ст. 19 СК України надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29); 31 березня 2023 року Ічнянська міська рада надала рішення виконавчого комітету та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 30, 31, 32); 03 квітня 2023 року представником позивачки [PERSON] подана заява про виклик свідків (а.с. 39); ухвалою суду від 03 квітня 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 40). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судовому засіданні допитана у справі як свідок позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, при цьому пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2012 року по 2014 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , який є інвалідом з дитинства. По рішенню Ічнянського районного суду Чернігівської області з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на сина [PERSON] , які відповідач сплатив тільки один раз. Після розірвання шлюбу відповідач провідував дитину всього два рази. Починаючи з 2016 року [PERSON] усунувся від виховання свого сина, так як не првідував його не цікавився його життям, ніякої матеріальної допомоги не надавав. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, який згідно поштового повідомлення відсутній за місцем своєї реєстрації. За таких обставин останній вважається таким, що належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, при цьому заяви про розгляд справи за відсутності та відзиву на позов не надав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивачка та її представник не заперечують проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Ічнянської міської ради, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзиву на позов відповідачем не подано. Пояснень щодо позову від третьої особи не надійшло. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що за час проживання [PERSON] у с. Максимівка Прилуцького району Чернігівської області зі своїм сином [PERSON] , вона жодного разу не бачила, щоб до них приїжджав відповідач. Зі слів позивачки їй відомо, що колишній чоловік останньої [PERSON] не цікавиться долею дитини, не провідує її та не надає ніякої допомоги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що за час проживання [PERSON] у м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області зі своїм сином [PERSON] , він ніколи не бачив, щоб до них приїжджав відповідач. Зі слів позивачки йому відомо, що колишній чоловік останньої [PERSON] не цікавиться життям дитини, місце проживання якого невідоме. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знайома з [PERSON] приблизно 5 років. За цей час вона жодного разу не бачила, щоб відповідач провідував свого малолітнього сина [PERSON] . Зі слів позивачки їй відомо, що колишній чоловік останньої [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не провідує її та не надає матеріальної допомоги. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 7) та [PERSON] (а.с. 7, 8). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 37 від 14 липня 2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області розірвано (а.с. 9). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, виданих головним державним виконавцем Ічнянського ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Русланом Настичем, сукупна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] станом на лютий 2023 року становить 163 458,96 грн (а.с. 11, 12, 13); На підставі свідоцтва про шлюб зареєстрованого Ічнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 79 [PERSON] , після укладення шлюбу 29 серпня 2019 року з [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9). Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 5, 6), який є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, у зв`язку з чим його мати [PERSON] отримує соціальну допомогу з 2020 року розмірі 2 357,40 грн (а.с. 14). Висновком про повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 04 серпня 2020 року [PERSON] рекомендована освітня програма навчання за типовою освітньою програмою початкової освіти спеціалізованих закладів загальної середньої освіти для дітей з особливими освітніми потребами. За умови інклюзивного навчання потребує 5 годин корекційно-розвиткових занять, які також включають психолого-педагогічні та корекційно-розвиткові послуги, заняття з вчителем логопедом, дефектологом, реабілітологом, додаткові заняття, а саме: потреба наявності асистента вчителя, асистента дитини, спеціальних підручників, корекційного обладнання для проведення корекційно-розвиткових занять (а.с. 17-19). Як убачається з характеристики, виданої Ічнянською гімназією № 1 від 28.02.2023 року № 01-25/32, [PERSON] навчається в Ічнянській гімназії № 1 з 2020 року за типовою освітньою програмою початкової освіти спеціалізованих закладів загальної середньої освіти для дітей з особливими освітніми проблемами. Назар має навчальні досягнення початкового рівня. Дитина майже не мовленнєва. Учень не виявляє зацікавленості до навчання. Виконує завдання під безпосереднім керівництвом вчителя. Має довільну пам`ять, потребує багаторазового повторення і роз`яснення. Увага нестійка. Пізнавальний інтерес слабкий. Мати дбає про турботу сина, навчанню та вихованню приділяє належну увагу. Підтримує постійний зв`язок з класним керівником (а.с. 20). Відповідно до довідки № 01-25/31 від 28 лютого 2023 року, виданої Ічнянською гімназією № 1, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 3 класі Ічнянської гімназії № 1 на індивідуальній формі навчання (педагогічний патронаж). Протягом навчання в освітньому закладі його батько [PERSON] у вихованні сина участі не брав, навчальний заклад не відвідував (а.с. 21). Згідно з актом обстеження від 27 лютого 2023 року, складеного за участю депутата Ічнянської міської ради Куцоверою Л.В. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження домоволодіння [ADDRESS] , у результаті якого встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] разом з її чоловіком [PERSON] та неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] є дитиною від першого шлюбу [PERSON] з [PERSON] , який за час проживання сина за вказаною адресою ніколи не з`являвся і з ним не спілкувався (а.с. 22). Як убачається з довідки-характеристики № 02-05/68 від 23 лютого 2023 року, виданої Ічнянською міською радою на ім`я [PERSON] , скарг на адресу останньої до міської ради не надходило, компрометуючих матеріалів на [PERSON] . Ічнянська міська рада не має (а.с. 23). Ічнянською міською радою, як органом опіки і піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету від 27 березня 2023 року № 85, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] , так як [PERSON] не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям та розвитком, станом здоров`я, не готує її до дорослого життя, не зустрічається та не спілкується з дитиною. [PERSON] має заборгованість по аліментах і всі питання про утримання та виховання сина вирішує самостійно мати останнього (а.с. 31, 32). Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 21 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК). Аналізуючі зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який є інвалід з дитинства, так як не цікавиться долею дитини, її фізичним та духовним розвитком, не провідує її та не готує до самостійного життя, не надає матеріальної допомоги, тому відношенню до останнього згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України повинен бути позбавлений батьківських прав. Будь-яких доказів на спростування зазначеного вище відповідачем не подано. Враховуючи, що позивачка при подачі позову до суду сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 3), який вона не просить стягнути з відповідача, тому сума сплаченого судового збору не підлягає стягненню з останнього та поверненню позивачці.

Outcome: approved