Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини до відповідачки [PERSON] , де третьою особою виступає Орган опіки та піклування Великокучурівської сільської ради, посилаючись на наступне. 16.05.2011 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі ДРАЦС Сторожинецького районного управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис № 43. Від спільного подружнього життя у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем та [PERSON] , [INFO] , який проживає зі мною. Позивачем було подано до Сторожинецького районного суду позовну заяву про розірвання шлюбу, слухання даної справи № 723/56/23 призначено до розгляду на 11.05.2023 року. В даний час неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає зі позивачем і знаходиться на його утриманні. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з відповідачем. Позивач стверджує, що має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. На основі викладеного позивач просить суд встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні та вихованні. Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, направла заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Великокучурівської сільської ради в судове засідання свого представника не направили, скерували до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 16.05.2011 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі ДРАЦ Сторожинецького районного управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис № 43. Від спільного подружнього життя у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем та [PERSON] , [INFO] , який проживає зі позивачем. В даний час неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає зі позивачем і знаходиться на його утриманні. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з відповідачем. Пропозицію позивача домовитись про участь відповідача в утриманні дітей відповідач залишила без відповіді. Позивач стверджує, що має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до дітей. Також, [PERSON] є власником житлового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні не намагається доглядати дитину [PERSON] , [INFO] , не цікавиться чи має дитина їжу та одяг. Відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні не намагається доглядати дитину [PERSON] , [INFO] , не цікавиться чи має дитина що їсти, одягнути. Згідно висновку органу опіки та піклування Великокучурівської сільської ради від 20.02.2023 року № 204 та рішення виконкому Великокучурівської сільської ради № 38 від 17.02.2023 року встановлено вважати за доцільне визначити постійне місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , не порушуючи право матері [PERSON] , [INFO] , на участь у вихованні дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому, відповідно до ст.157 ч.3 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 2 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи визнання позову відповідачем, а також враховуючи наявний в матеріалах справи висновок Органу опіки і піклування від 20.02.2023 року, суд вважає, що в судовому засіданні доведено наявність підстав в розумінні ст.161 СК України для визначення місця проживання дитини саме з батьком (позивачем по справі) - [PERSON] . Взявши до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved