Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свій позов мотивує тим, що він з відповідачкою у справі перебував у шлюбі, який розірваний рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 30 січня 2023 року. В даному шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що починаючи з січня 2023 року їхні спільні діти проживають з ним та його матір`ю. Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну позивач був мобілізований для проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] , де й на даний момент перебуває у зв`язку з довготривалим лікуванням. Позивач зазначає, що він повністю опікується дітьми, займається їхнім вихованням, слідкує за їхнім розвитком та здоров`ям. Діти на даний час навчаються у Ржищівській гімназії Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, характеризуються лише позитивно. Також позивач вказує, що він ніколи не перешкоджав і не має наміру перешкоджати спілкуванню матері з дітьми, однак остання прийняла рішення не виконувати покладені на неї батьківські обов`язки, жодної участі у вихованні дітей не бере, має проблеми із алкоголем. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити та визначити місце проживання дітей з ним. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 09 березня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також зобов`язано Орган опіки та піклування Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області надати суду висновок щодо визначення місця проживання дітей. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2023 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю із наведених у ньому підстав. Пояснив, що діти на даний час проживають разом з батьком, тобто, позивачем. Останній повністю займається їхнім вихованням та піклуванням, матеріально забезпечує їх, слідкує за їхнім здоров`ям та розвитком. Матір дітей самоусунулась від виховання дітей. Просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, пояснила, що на даний час проживає окремо від дітей та чоловіка, власного житла не має, ніде не працює, найближчим часом має намір їхати на роботу в Республіку Польща. Не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з позивачем. Також ствердила, що позивач не чинить їй перешкод у спілкуванні з дітьми. Представник третьої особи Повзун О.Ю. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 30 січня 2023 року. Дане рішення набрало законної сили 02 березня 2023 року. У вказаному шлюбі у них народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач та відповідач по справі проживають окремо і як слідує із інформації з Реєстру Мар`янівської територіальної громади та довідки про склад сім`ї та проживання №101 від 16 лютого 2023 року, виданої Мар`янівською селищною радою Луцького району, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 17 лютого 2023 року встановлено, що створені усі належні умови для виховання та розвитку дітей. В будинку проведений ремонт, наявні меблі старого та нового зразків, побутова техніка. Сім`я забезпечена продуктами харчування. Діти мають окрему кімнату, яка облаштована спальними місцями та місцями для самопідготовки, забезпечені необхідним одягом та взуттям. Також встановлено, що батьки дітей розлучились 30 січня 2023 року. З січня матір проживає окремо, батько служить в ЗСУ, який на даний час проходить курс реабілітації. У вихованні та догляді дітей допомагає баба. Діти повідомили, що хочуть проживати з батьком так як мати їх покинула, вживає спиртне. Довідкою Ржищівської гімназії Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області за №06 від 07 лютого 2023 року стверджується, що [PERSON] дійсно навчається в даній гімназії у 5 класі. Довідкою Ржищівської гімназії Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області за №07 від 07 лютого 2023 року стверджується, що [PERSON] дійсно навчається в даній гімназії у 7 класі. Характеристиками [PERSON] та [PERSON] стверджується, що діти за час навчання зарекомендували себе виключно з позитивної сторони. Службовою характеристикою від 16 лютого 2023 року стверджується, що [PERSON] виконував обов`язки водія транспортного відділення зенітної ракетної батареї (ПЗРК) зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] , на даний час знаходиться у розпорядженні командира військової частини [NUMBER] у зв`язку з довготривалим лікуванням. За час проходження військової служби зарекомендував себе з позитивної сторони. Довідкою про доходи стверджується, що загальна сума доходу [PERSON] за період з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року становить 579289 (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 51 копійка. Служба у справах дітей Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, вивчивши умови проживання, матеріальне та фінансове забезпечення обох батьків, виходячи з інтересів дітей, висновком від 30 березня 2023 року вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області №31 від 30 березня 2023 року затверджено висновок служби у справах дітей Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . При прийнятті рішення по справі суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, відповідно до вимог закону, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. У відповідності до правової позиції, висловленої в ухвалі від 11 травня 2012 року у справі №6-41653св11 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при вирішенні справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі №6-1945цс17). Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У п. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз зазначених норм права, практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Суд звертає увагу, що вирішення спору на користь батька ґрунтується не на перевагах його права, а випливає виключно з інтересів неповнолітніх дітей. При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України) та звертає увагу сторін на положення ст. 157 СК України, відповідно до якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Враховуючи обставини справи, вік дітей, проживання дітей з батьком за місцем його реєстрації, відповідальне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, його матеріальне становище, особисту прихильність дітей до батька та бажання з ним проживати, водночас, матеріальне становище матері, яка житлом не забезпечена, проживає окремо, не працює та не має стабільного доходу, має намір їхати на роботу за кордон та не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком, суд вважає, що місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] необхідно визначити разом з батьком [PERSON] . На думку суду, зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи і не позбавляє матері дітей права на спілкування та участь у їх вихованні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved