Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з автомобіля Фольксваген моделі Пассат, 1991 року випуску, державний номер [NUMBER] , посилаючись на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської обл, від 30.04.2021 р. за ним визнано право власності на спірний автомобіль. У перереєстрації автомобілю йому відмовлено у зв`язку з наявністю обмежень, а саме арешт накладено Ленінським ВДВС ХМУЮ від 22.10.2014 р. №25491, Ленінським ВДВС ХМУЮ від 22.03.2010 р. №6232, Ленінським ВДВС ХМУЮ від 26.06.2016 р. № 1315. Боржником є колишній власник автомобіля [PERSON] , який [INFO] помер. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2023 р. провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачі у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у відповідності до ст. 178 ЦПК України своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористались. Від представника АТ КБ ПриватБанк надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Своїм правом на подання пояснень відповідно до вимог ст. 181 ЦПК України третя особа не скористалась. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на те, що в судове засідання учасники справи не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30.04.2021 р. визнано договір доручення від 17 листопада 2008 року, на підставі якого [PERSON] була видана довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] на експлуатування, ремонтування та розпорядження автомобілем, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №4955 - удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС в Харківській області 10 вересня 2004 року. З листа головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) територіального сервісного центру МВС № 6350 (ТСЦ МВС №6350) від 14.09.2021 р. вбачається, що станом на 14.09.2021 року згідно наявних баз даних на транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, дата державної реєстрації 10.09.2004, VIN-код № [NUMBER] , наявні обмеження на проведення реєстраційних операцій та арешти: 1) накладений Ленінським ВДВС ХМУЮ від 22.10.2014 року №25491; 2) накладений Ленінським ВДВС ХМУЮ від 22.03.2010 року №6232; 3) накладений Ленінським ВДВС ХМУЮ від 22.06.2016 №13154. Також вказаний транспортний засіб розшукується Ленінським ВДВС ХМУЮ від 22.10.2014 року №25490, Харківським районним управлінням юстиції від 09.08.2016 року №10711, Ленінським ВДВС м. Харків від 22.06.2016 року №13155. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року, відповідачами в справі за позовом про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19). Відповідно до п. п. 8, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту. За змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі немає спору про право власності (користування) на транспортний засіб, на який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30.04.2021 р. визнано за позивачем право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову про звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved