Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

08 травня 2023 року до суду звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити йому на строк в шість місяців: - перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , - обмежити спілкування з [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , - вести листування, телефонні перемовини з [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - переслідувати та розшукувати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаних вимог заявник зазначає, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Сімейні відносини між ними припинені у 2022 році. Вона має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Під час спільного проживання у них виникали сварки, [PERSON] вчиняв відносно неї насильницькі дії. Після розірвання стосунків [PERSON] систематично допускає психологічне насильство стосовно неї та сина, ображає словесно, погрожує фізичною розправою, внаслідок чого вона зверталася до органів національної поліції та була змушена звернутися до суду із завою про видачу обмежувального припису. Ухвалою судді від 08.05.2023 року у справі було відкрито провадження. У судовому засіданні заявник представник заявника [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні заяви покладався на розсуд суду; пояснив, що з [PERSON] не спілкується, смс-повідомлення із погрозами їй не направляв; стосунки в них напружені, оскільки заявник не дає йому спілкуватися із сином. В актовому записі про народження сина, запис про батька зроблений на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, хоча [PERSON] визнає, що батьком дитини є саме він. Представник виконавчого комітету Кременчуцької міської рад Кременчуцького району Полтавської області Бойченко О.С. про розгляд справи повідомлялася належним чином, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи без її участі. Представник Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП України в Полтавській області про розгляд справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явився, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, установив наступне: [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] протягом 8 років. Сімейні відносини між ними припинені у 2022 року. [PERSON] має сина, який проживає з нею. Під час сумісного проживання між [PERSON] та [PERSON] виникали сварки та конфліктні ситуації. Після розірвання стосунків [PERSON] систематично допускає психологічне насильство стосовно неї та сина, ображає словесно, погрожує фізичною розправою при зустрічах. Заявник зверталася до органів Національної поліції із заявою про вчинення [PERSON] дій, пов`язаних з насиллям стосовно неї та дитини. 18.01.2023 року відносно [PERSON] інспектором взводу № 1 роти № 1 БПП в місті Кременчуці УПП в Полтавській області Коваленко В.А. виносились термінові заборонні приписи (а.с. 4, 5). Вироком Автозаводського районного суду від 12.05.2023 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілою особою у справі є [PERSON] . Вирок суду не набрав законної сили. Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як визначено у п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, що з метою запобігання продовження здійснення [PERSON] стосовно заявника та її дитини протиправних дій, слід задовольнити заяву та видати обмежувальний припис.

Outcome: approved