Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

В квітні 2023 року заявниця [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні. В заяві вона вказала, що [INFO] в с.Колиндяни помер її чоловік [PERSON] . Вона має намір перейти із своєї пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, право на яку передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення». Однак, представник сервісного центру заінтересованої особи в місті Чорткові їй пояснив, що подружжя зареєстровано за різними адресами проживання, тому неможливо підтвердити факт спільного проживання та її перебування на утриманні чоловіка. Тому, заявниця змушена була звернутися до суду, просить встановити факт спільного проживання та перебування її на утриманні чоловіка на момент його смерті. У квітні 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшло заперечення по справі, в яких заінтересована особа зазначила, що вимоги заявниці є безпідставними з огляду на наступне. Із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне їй для подальшого звернення до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримує, просить задовольнити з мотивів, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в с. Злинка Маловіськівського району Кіровоградської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області 16 вересня 2000 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 лютого 2020 року, вбачається, що 26 лютого 2020 року в виконавчому комітеті Колиндянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . 24 лютого 2023 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що буде йому належати в день смерті і на що буде за законом мати право заповів [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] в с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 27. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є отримувачем пенсії за віком, перебуваючи на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, розмір якої становить 2520 грн., що підтверджується довідкою про доходи №5215502249281086 від 10.04.2023 року. Згідно акту про встановлення факту проживання №399 від 28 березня 2023 року [PERSON] постійно проживала та проживає без реєстрації з 2015 року в квартирі свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] постійно хворів, тому [PERSON] доглядала та піклувалась про нього. Інших родичів в с. Колиндяни немає. Комунальними послугами користувались та вели спільне господарство. Як зазначає заявниця у заяві, вони з померлим чоловіком були зареєстровані за різними адресами, але фактично разом проживали протягом десяти років за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яка належить її чоловіку [PERSON] , вони мали спільний бюджет, чоловік віддавав їй свою пенсію, яку вони витрачали на оплату комунальних послуг, утримання квартири, придбання одягу, продуктів харчування, ліків. Пенсія чоловіка була для неї постійним та основним джерелом для існування. Факт спільного проживання заявниці з померлим чоловіком [PERSON] підтверджується також показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, доводи заявниці щодо спільного проживання із померлим чоловіком знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду справи. Що стосується доводів заінтересованої особи в справі, якими заперечуються заява [PERSON] , з посиланням на спір про право, то судом вони не приймаються. Спір про право може виникнути з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, який розглядається за правилами адміністративного судочинства, в порядку оскарження щодо наведених питань відповідних рішень органу Пенсійного фонду України. Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, встановлення якого необхідно їй для переоформлення пенсії в зв`язку з втратою годувальника. З врахуванням таких обставин суд не вбачає законних підстав для залишення заяви [PERSON] без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. За таких обставин, оскільки встановлення вищевказаного факту має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , на момент його смерті та перебування на утриманні чоловіка. Отже, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановити даний факт в іншому порядку неможливо.

Outcome: approved