Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , проте через несумісність характерів, шлюб було розірвано 10.07.2007 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом з позивачем. Оскільки син навчався у технікумі звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON] . Так, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 р., було призначено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2019 року. На підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, було відкрито виконавче провадження, за яким стягувались аліментів на повнолітнього сина [PERSON] . [INFO] , виявилось, що виконавче провадження державним виконавцем було закрито, оскільки 26.06.2021 р. син закінчив навчання у ВН3 першого рівня акредитацій «Харківський радіотехнічний коледж». Проте і на даний час, син продовжує навчання у Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова, спеціальність комп?ютерні науки, на 2-му курсі, денна форма навчання, контрактна основа. Термін навчання закінчується 30.06.2024 року (копія довідки з навчального закладу додається). При зверненні до державного виконавця було роз?яснено, що потрібно знову звертатися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на навчання. Оскільки синові виповнилося 20 років та він продовжує навчання, позивач зазначає, що несе великі витрати на його утримання. Вважає, що обов?язок по вихованню дитини, здобуття ним вищої освіти батьки повинні нести разом. З огляду на це просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на весь час навчання, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2021 відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву, що узгоджується з нормами ЦПК України. Разом з тим, представник відповідача, подавши до суду відзив із пропуском встановленого строку, не звертався до суду із клопотанням про поновлення строку для подання відзиву, та не надав будь-яких доказів поважності причин, через які пропущено такий строк. Відтак, враховуючи подання представником відповідача відзиву з пропуском встановленого судом строку без заявленого клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив, доказів поважності причин, через які пропущено такий строк, суд дійшов висновку про залишення без розгляду відзиву представника відповідача [PERSON] -адвоката Данько Л.В. від 26 грудня 2022 року та вирішує справу за наявними матеріалами. 14 лютого 2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Картавих М.І. подано до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що позовні вимоги узгоджуються з нормами Сімейного кодексу України. Крім того зазначає, що Позивачка самостійно нести тягар по утриманню їх спільного з відповідачем сина не може, т.я. з лютого 2022р. та по теперішній час ніяких доходів не має, є біженкою в зв?язку із військовою агресією росії, є інвалідом 2 рупи. Син позивачки та відповідача, [PERSON] також не працює, є внутрішньо-переміщеною особою, продовжує навчання дистанційно. Він не має можливості самостійно себе забезпечувати, а дистанційне навчання потребус додаткових витрат, таких як витрати на технічні засоби (компютер та телефон) та інтернет тощо. Позивачка та її син живуть лише за коши допомоги біженцям та ВПО. За навчання кожні пів року позивачка має оплачувати платню, що становить для неї, непрацюючої людини, та ї сина великою сумою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти з відповідача з дня пред*явлення позову і до закінчення дитиною навчання. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір інваліда, має мінімальні доходи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.07.2007, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, Серія [NUMBER] . Сторони по справі є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 05.10.2001 р., де в графі батько зазначено « [PERSON] » Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 р., було призначено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2019 року. У позовній заяві позивач вказує, що 17.07.2021 р. виконавче провадження державним виконавцем було закрито. Доказів закриття виконавчого провадження позивачем суду не надано, але відповідачем не спростовано того факту, що дитина, [PERSON] , вступила до Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. На даний час повнолітній [PERSON] навчається у Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова, спеціальність комп?ютерні науки, денна форма навчання, контрактна основа. Термін навчання- до 30.06.2024 року. Вказана обставина підтверджується Довідкою №3083 від 24.09.2021. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з обов`язку батька утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, та його виконання. Так, згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їхдо до сягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Відповідно до ст. 198СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Такий обов`язок виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не було надано належних доказів на підтвердження відсутності у відповідача можливості надання в повному обсязі утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання. Суд, вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, враховує вимоги частини 1 статті 182 СК України, та приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 30.10.2021 і на весь час навчання, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 30 вересня 2021 року, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 30 вересня 2021 року. Враховуючи наведене, з огляду на доведеність обставин, що підтверджують заявлені позивачем позовні вимоги, у суду відсутні правові підстав для відмови в задоволенні даного позову. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий у розмірі 1073, 60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved