Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що вона, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] на підставі договору найму житла. Відповідно до ордеру № 25708-Г від 10.09.1991 року її покійний чоловік, [PERSON] , отримав у користування кв. [ADDRESS] . Згідно із довідкою №206 від 09.03.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Однак, після укладення шлюбу 11 липня 2020 року відповідач, [PERSON] не проживає в даній квартирі. Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивачка посилається на статтю 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Позивачка наголошує, що відповідач не проживає в даному житловому приміщенні протягом 3 (трьох) років. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин (Постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі N 490/12384/16-цз). Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYYv. UKRAINE, N 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року). Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Rayner v.the U.K., 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири(рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року). Наголошує на тому, що на позивачку покладено тягар повного утримання житла, самостійно сплачує комунальні платежі. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться, втратив інтерес до квартири, а тому є підстави вважати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка зазначає, що такі обставини можуть підтвердити свідки, а саме [PERSON] : що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , 1989 р.н., що проживає за адресою: [ADDRESS] . Дані свідчення свідків підтверджуються Актом №055 від 23 березня 2023 року. Позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позові обставини та просить суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позов визнав повністю. Заяви та клопотання учасників справи. 21.04.2023 відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Процесуальні дії у справі. 30.03.2023 суд, з метою визначення підсудності справи, здійснив дії по визначенню місця реєстрації відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі. Ухвалою від 30.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до даних Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою №206 від 09.03.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідно до ордеру № 25708-Г від 10.09.1991 року, [PERSON] отримав у користування кв. [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про смерть від 09.03.2022 серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.07.2020 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11.07.2020). Свідки [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] , 1989 р.н. (проживає за адресою: [ADDRESS] ) підтверджують, що [PERSON] за адресою реєстрації фактично не проживає. Дані свідчення свідків підтверджуються Актом №055 КП «УК «Комфортний Стрий» від 23 березня 2023 року. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із відсутністю відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі\~статтею 71\~ЖК України, При тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом . Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин (Постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі N 490/12384/16-цз). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд погоджується з аргументами позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених у справі доказів, що позивачка та відповідач є наймачами квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у цій квартирі, однак з липня 2020 року в ній не проживає. Відповідач проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не заперечує. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та беручи до уваги те, що відповідач позов визнав повністю, не проживає у вказаній квартирі понад шість місяців без поважних причин, у зв`язку з чим, зважаючи на вимоги частини 1 ст. 71 ЖК України, втратив право на користування житловим приміщенням у цій квартирі, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі статей 16 ЦК України, 9, 64, 71, 72 ЖК України та

Outcome: approved