Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати частину квартири у розмірі 1/4 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72.7 кв.м, жилою площею 31.50 кв.м особистою приватною власністю одного із подружжя, а саме за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення громадян доступним житлом» від 11 вересня 2009 року № 140 зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 11 травня 2011 року № 568 [PERSON] став учасником програми забезпечення доступним житлом, яка полягає у сплаті 30 відсотків вартості будівництва (придбання) доступного житла та/або пільгового іпотечного житлового кредиту. Зазначає, що спірна квартира 10 жовтня 2011 року придбана батьком позивача [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, за умовами якого АТХК «Київміськбуд» зобов`язався та передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначила, що для придбання спірної квартири батьки позивача взяли у позику грошові кошти на місці колишньої роботи у розмірі 255 101,00 грн, інша сума - 155 787,00 грн були власністю подружжя батьків позивача. Право власності на квартиру, відповідно до витягу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 12 листопада 2012 року, зареєстровано в рівних частинах на сім`ю з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто позивач набула право власності на спірну квартиру під час шлюбу. Позивач вказує, що на час придбання спірної квартири сторони не працювали, доходів не мали, перебували на утриманні батьків позивача. Відповідно до п.10.1 договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2011 року зазначено, що грошові кошти, передані в якості плати за майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, є власністю подружжя [PERSON] . Крім того, мати позивача [PERSON] надала згоду на придбання цих майнових прав. Жодної фінансової участі у придбанні будь-якого майна відповідач не приймав, бо не мав на це коштів. Крім того, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі № 759/2133/18 відповідача зобов`язано сплачувати аліменти, відкрито виконавче провадження, але жодного разу він не сплатив, оскільки не має грошових коштів. Посилаючись на те, що спірне майно придбане батьками позивача за власні кошти, а сторони участі у придбанні спірного майна не приймали, оскільки не мали майнової можливості, не працювали, позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми, просить визнати її особистою власністю 1/4 частину спірної квартири. 20 серпня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/18667/21 передано до Дарницького районного суду міста Києва за територіальною підсудністю. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Треті особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 14 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва. Згідно з договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2011 року, укладеним між АТХК «Київміськбуд» та [PERSON] , продавець, який є учасником Державної цільової соціально-економічної програми будівництва (придбання) доступного житла на 2010-2017 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1249, постановою КМУ «Про затвердження порядку забезпечення громадян доступним житлом» від 11 лютого 2009 року № 140, зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 11 травня 2011 року № 568, та відповідно до умов договору про будівництво доступного житла від 21 липня 2011 року № 2, що укладений між Іпотечним центром в місті Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Продавцем, зобов`язується передати у власність Покупцеві, Покупець зобов`язується прийняти майнові права, що належать Продавцеві, на Об`єкт незавершеного будівництва житлового призначення, вимоги щодо якісних та кількісних характеристик якого визначаються у додатку № 1 до цього договору та сплатити грошову суму визначену п. 6 цього договору. Вартість майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва житлового призначення за згодою сторін становить 578 715,70 грн (пункт 6 договору). За пунктом 6.2 цього договору покупець зобов`язаний сплатити продавцю за продаж майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва житлового призначення, а продавець зобов`язаний прийняти грошову суму у розмірі 71,0 % вартості майнових прав, що становить 410 888,15 грн., протягом трьох днів з дня підписання договору, та 29,0% вартості майнових прав, що становить 167 827,55 грн. до кінця будівництва об`єкта незавершеного будівництва. Як вказано у п. 10.1 договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 10 жовтня 2011 року, грошові кошти, що передаються в якості плати за майнові права на об`єкт незавершеного будівництва житлового призначення, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Згідно з Свідоцтвом від 12 листопада 2012 року квартира [ADDRESS] загальною площею 72,70 кв.м належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних частинах. ПАТ «Трест «Київміськбуд-3» видав довідку робітниці СБУ-31 [PERSON] про те, що безпроцентна позика у розмірі 150 000,00 грн станом на 01 січня 2014 року погашена. [PERSON] написав заяву і отримав у позику ТОВ «Стіверс» 30 000,00 грн, яку погашено. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року у справі № 759/4756/21 шлюб між сторонами розірвано. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Як визначено частиною третьою статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Згідно з частиною першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як зазначено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто (пункт 24 постанови Пленуму №11). Суд зазначає, що презумпція спільної власності подружжя може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року (справа №6-843цс17), постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року (справа №235/9895/15-ц), постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року (справа №404/1515/16-ц), постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа №372/504/17), постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року (справа №711/2302/18), постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року (справа №725/1776/18), постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа №761/22696/17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. З матеріалів справи слідує, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі. Водночас, визначаючи правовий режим цього майна, суд виходить з того, що спірне майно придбане за договором, укладеним батьком позивача у порядку реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 1 вересня 2009 року № 140 «Про затвердження порядку забезпечення громадян доступним житлом» та за спільні кошти батьків позивача, зареєстровано на праві власності саме за членами сім`ї [PERSON] (він, його дружина та двоє дітей); відомостей про використання для придбання цього майна спільних коштів подружжя матеріали справи не містять і відповідачем не доведено. Таким чином суд дійшов висновку, що частка у розмірі 1/4 квартири [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] . За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved