Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року, визнання спільною сумісною власністю сторін: квартири [ADDRESS] , загальною вартістю 830\~768, 00 грн.; квартири [ADDRESS] , загальною вартістю 892\~000,00 грн., грошових коштів у розмірі 37\~389,15 доларів США, що еквівалентно 1\~367\~268,87 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім`я відповідача, грошових коштів, що містяться на рахунках АТ «Універсал Банк», відкритих на ім`я відповідача, в порядку поділу майна подружжя просить поділити спільне майно подружжя, виділивши у її власність квартиру [ADDRESS] , загальною вартістю 892\~000,00 грн., а у власність відповідача № 8 будинку [ADDRESS] , загальною вартістю 830\~768, 00 грн.; виділивши у її власність 1/2 частку грошових коштів у розмірі 17\~020,13 доларів США, що еквівалентно 622\~402,43 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім`я відповідача, та 1/2 частку грошових коштів, що містяться на рахунках АТ «Універсал Банк», відкритих на ім`я відповідача, шляхом їх стягнення, посилаючись на те, що сторонами у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року та у період шлюбу, укладеного між ними 04 липня 2019 року, за спільні кошти придбано вказане нерухоме майно та грошові кошти. Добровільно розділити спільне майно вони не можуть, оскільки відповідач не визнає її право на частку в майні. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 10.10.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив задовольнити позов в частині поділу майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , виділивши у власність позивача та відповідача по 1/2 частці вказаної квартири, оскільки вона придбана подружжям у період шлюбу за спільні кошти, в решті просив відмовити, посилаючись на відсутність законних підстав, так як до укладення шлюбу з позивачем спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року він з нею не проживав, спільного господарства не вів, квартира [ADDRESS] , придбана ним за особисті кошти та є його особистою власність, та позивачем не доведено, що грошові кошти на рахунках у банку використовувались відповідачем не в інтересах сім`ї та є у наявності, оскільки на момент розгляду справи шлюбні відносини між сторонами не припинено. 03.11.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, позивач просила задовольнити вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. 22.11.2022 року від відповідача надійшли заперечення, в яких просив задовольнити позов частково, з підстав, викладених у відзиві на позов. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні вимог позивача в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділу спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, а саме: квартири [ADDRESS] та виділ грошових коштів у власність з підстав викладених у відзиві, частково визнали позовні вимоги, просили квартиру [ADDRESS] поділити між сторонами в рівних частках по 1/2 частці за кожним із подружжя. Вислухавши думку сторін, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 04 липня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 04.07.2019 року складено відповідний актовий запис № 610, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . У період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною вартістю 892\~000,00 грн., яка була зареєстрована на відповідача [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Зважаючи на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, крім того, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, суд дійшов висновку про можливість поділу майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , виділивши у власність по частці вказаної квартири кожному. У зв`язку з викладеним, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково, поділити майно подружжя, а саме квартиру [ADDRESS] в рівних частках, оскільки спірне майно було придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується вимог позивача про поділ майна подружжя в частині грошових коштів, що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк» та рахунках АТ «Універсал Банк», вони не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено, що вказані грошові кошти використовувались відповідачем не в інтересах сім`ї та на момент розгляду справи є в наявності. Вимоги позивача в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Вимоги позивача в частині поділу квартири [ADDRESS] , не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено, що вказана квартира придбана у період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без шлюбу та за спільні кошти, та в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказана квартира є особистою власністю відповідача. Посилання позивача на покази свідків [PERSON] та [PERSON] , як на докази по справі, на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року та ведення ними спільного господарства, не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані встановленими в судовому засіданні доказами. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 8 920 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial