Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач 11 жовтня 2022 року звернувся до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він уклав шлюб з відповідачкою 06 серпня 1977 року, неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося через постійні конфлікти, протягом останніх чотирьох років сторони разом не проживають, спільне господарство разом не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу неможливе; відповідачка через органи ДРАЦС розірвати шлюб не бажає, тому позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали заяви про підтримання позовних вимог, розгляд справи за їх відсутності та згоду із заочним розглядом справи (а.с.23). Відповідачка повторно у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву суду не надала (а.с.22). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 06 серпня 1977 року (а.с.3), проте на дату звернення до суду з позовом проживають окремо. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на взаємні відносини сторін, які наміру зберігати подружні відносини не мають, проживають окремо, тобто спільне господарство не ведеться, згода відповідачки на подання заяви до державного органу реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу відсутня, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що, відповідно до ст.112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п.9,10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір, встановлений на день подання позовної заяви, що становить 992,40 грн. На підставі ст.110, 112 СК України,

Outcome: approved