Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,0686 га, кадастровий номер 5622610100:00:006:0485, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона є власником 1/3 частики квартири [ADDRESS] . Власником 2/3 частки у зазначеній квартирі є її мати [PERSON] . Рішенням Здолбунівської міської ради від 03.09.2010 №1820 було передано [PERSON] та [PERSON] у спільну власність без виділення часток земельну ділянку площею 0,0686 га, розташовану за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5622610100:00:006:0485. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина за законом, яку вона прийняла. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не може, так як в правовстановлюючому документі на земельну ділянку, частка яка належала [PERSON] не вказана, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину і проведення державної реєстрації, у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, тому вона звернулася до суду за захистом свого права на спадкове майно. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 березня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] подала до суду заяву від 12.05.2023, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач Здолбунівська міська рада Рівненської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 19.04.2023, якою просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 1/3 частки квартири за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] , а 2/3 частки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 08.06.1993 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом 11.03.2003. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.11.2022, земельна ділянка з кадастровим номером 5622610100:00:006:0485, площею 0,0686 га, що розташована [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в м. Рівне, Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.12.2021, після її смерті відкрилася спадщина за законом. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.04.1971. Згідно копії листа приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Сохацького І.С., [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] і є єдиним спадкоємцем. Приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спільному майні. Відповідно до ч. 1 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч. 1 ст.\~368\~ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370\~ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно з положеннями ст.\~89\~Земельного кодексу\~України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст.\~87\~ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом. Згідно із ч. 4 ст.\~120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №\~7\~від 16\~квітня 2004\~року «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до положень статей 1216, 1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1226\~ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з п."г" ч. 1 ст.\~81\~ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За змістом ст.\~392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Судом встановлено, що такі умови для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у позивача відсутні з причин, зазначених вище, тому її вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно за нею при таких обставинах є обгрунтованими. Ці вимоги доведені вищевказаними доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved