Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] , мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачу та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Позивачці стало відомо, що між відповідачами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач [PERSON] , в забезпечення виконання кредитних зобов`язань перед відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» передав в іпотеку будинок [ADDRESS] , в тому числі і належну позивачці та третій особі [PERSON] квартиру [ADDRESS] в цьому будинку, зазначивши цю квартиру, як об`єкт нерухомості нежитлового призначення. В подальшому банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на цей будинок. На думку позивачки оспорюваний договір іпотеки в частині передання в іпотеку належного їй та третій особі майна - вищезазначеної квартири, в тому числі і комунікаційних мереж, які є у сумісному використанні: електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, горище, підвальні приміщення будинку, міжповерхові сходи є незаконним, оскільки позбавив позивачку та третю особу права приватної власності, а тому на підставі ст. ст. 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» позивач просить суд: визнати недійсним іпотечний договір №04/І-245 від 07 червня 2006р., зареєстрований в реєстрі: 2122д та за номером запису про іпотеку - 15213580, укладений «07» червня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] в частині приватної житлової квартири зареєстрованої за [PERSON] (жилих приміщень за номерами - [ADDRESS], а також в частині комунікаційних мереж, які є у сумісному використанні: електропостачання водопостачання, водовідведення, опалення,; горище та підвальні приміщення, міжповерхові сходи будинку за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію від 02 липня 2016р. час 15:42:00 за номером запису про приватну власність: 15213567 державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Марцінкевич Л.А. в розмірі частки 1 приватної власності власника - ПАТ «Укрсоцбанк» і підстава виникнення - договір іпотеки в частині приватної житлової двокімнатної квартири - ( жилих приміщень за номерами - [ADDRESS], [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ), яка належить на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як власника 1/10, ;, а також в частині комунікаційних мереж, які є у сумісному використанні: електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, горище, підвальні приміщення будинку, міжповерхові сходи; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу) від 02 липня 2016р. час 18:47:15 за номером індексу:30286882 державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Марцінкевич Л.А. в розмірі частки 1 приватної власності власника - ПАТ «Укрсоцбанк» і підстава виникнення - договір іпотеки в частині приватної житлової двокімнатної квартири - ( жилих приміщень за номерами - [ADDRESS], [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ), [ADDRESS] якої належить на праві власності [PERSON] ; скасувати заборону від 07 червня 2006р. по договору іпотеки на відчуження, що знаходиться за адресою майна: [ADDRESS] , що є власністю [PERSON] на забезпечення договору іпотеки, дана заборона на відчуження була накладена на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Ковальчуком С.П. та зареєстрована в реєстрі за №2123-д в частині житлових приміщень, які належать [PERSON] , [PERSON] ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону, накладену на відчуження, що знаходиться за адресою майна: [ADDRESS] , що є власністю [PERSON] на забезпечення договору іпотеки, дана заборона на відчуження була накладена на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Ковальчуком С.П. та зареєстрована в реєстрі за №2122д., а також за реєстраційним номером обтяжень: 3312600, 08 червня 2006р. час 11:25:37 та за номером запису про обтяження: 15213578; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку за номером запису про іпотеку:15213580 від 08 червня 2006р. час 11:32:22 внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марцінкевич Л.А., у зв`язку з посвідченням договору іпотеки із загальної площі 437,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна:961579880000 і об`єкта - нежиле приміщення, в (в літ А) з першого по п`ятий поверх об`єкт (житлової нерухомості: Ні) житлову площу в розмірі 62,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] у відповідності реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна:592998180000 (жилих приміщень за номерами - [ADDRESS]), яка належить на праві власності позивачу за адресою: [ADDRESS] , як власника 1/10, та іншого співвласника; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 85 000,00 грн. Провадження у справі відкрито 17.09.2018 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником ПАТ «Укрсоцбанк» подано відзив на позов де зазначено наступне. За даними інвентаризаційної справи будинок [ADDRESS] не має в своєму складі житлових приміщень. Таким чином спірні договори є такими, що відповідають вимогам закону. Права позивача порушено не було. 08.10.2020 р. за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-982 відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено повторний автоматичний розподіл справи. 19.01.2021 р. у даній цивільній справі замінено відповідача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником Акціонерним товариством «Альфа - Банк». Як свідчать матеріали справи, в подальшому АТ «Альфа-Банк» змінено назву на АТ «Сенс Банк». В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача АТ «Сенс Банк» заперечував щодо задоволення позову. Представник третіх осіб просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином. Вислухавши доводи позивача, представника відповідача та третіх осіб, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником 1/10 частини квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) на підставі договору дарування, укладеного 07.12.2007 р. між [PERSON] та позивачом. Власником 9/10 частин зазначеної квартири є [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право власності, зареєстроване в БТІ м. Києва 01 березня 1999р. за № 9114. 07 червня 2006р. між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 335, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав у ПАТ «Укрсоцбанк» кредит в сумі 490000,0 дол. США, строком до 06 червня 2016р. зі сплатою 12,5 % річних. Відповідно до п. 1.3. цього кредитного договору, в якості забезпечення [PERSON] зобов`язань щодо повернення кредиту. сплати процентів за його користування, можливих штрафів, пені та інших платежів, між відповідачами 07 червня 2006р. було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ковальчуком С.П., відповідно до умов якого було передано нежиле приміщення, загальною площею 437,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ( з першого по п`ятий поверхи включно) літ. «А», право власності на яке належало [PERSON] . У п. 1 договору іпотеки сторони зазначили, що іпотекодавець передає іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 335, укладеним між сторонами 07.06.2006 р. , а також зобов`язань за цим договором нерухоме майно, а саме нежиле приміщення загальною площею 437,10 кв. м. , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012р., по справі № 2610/401/2012, провадження № 2-2610/141/2012, яке набрало законної сили, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання загальної площі купівлі - продажу нежилого приміщення недійсним, виключення загальної площі квартири із загальної площі нежилого приміщення, зобов`язання відновити інженерно - комунікаційні мережі та відшкодування майнової та моральної шкоди. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, як нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та має площу 437,1 кв. м з першого по п`ятий поверхи включно (літера А), укладений між [PERSON] та [PERSON] , у частині вказаних у договорі як нежилі приміщення, придбані [PERSON] приміщення на 4-му поверсі № № [ADDRESS], площею 62,3 кв. м, як одні і ті ж приміщення визнані квартирою [ADDRESS] , площею 60,1 кв. м, що належить [PERSON] . Виключено загальну площу цієї квартири [ADDRESS] із загального розміру площі приміщення 437,1 кв. м, яке зареєстроване за [PERSON] , зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» внести відповідні зміни до інвентаризаційної справи, в якій зареєстровано право власності [PERSON] на зазначені приміщення, як нежитлове приміщення, яке знаходиться за наведеною вище та має площу 437,1 кв. м з першого по п`ятий поверхи включно (літера А). Зобов`язано [PERSON] провести роботи по відновленню інженерно- комунікаційної мережі квартири [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В судовому засіданні представник відповідача АТ «Сенс Банк» повідомив суду, що на підставі ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку`та п.п. 4.5.3., 4.9 договору іпотеки, банк зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки: нежиле приміщення з 11 по 33 (згідно інвентарного опису) загальною площею 437,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна об`єкт нерухомого майна - нежиле приміщення, (літ. А) з першого по п`ятий поверхи, загальною площею 437,1 кв. м по [ADDRESS] належить на праві приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк». Об`єкти житлової нерухомості відсутні. Підстава набуття у власність - іпотечний договір, виданий 07 червня 2006 р. Разом з тим, згідно іншої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 12.04.2023 р., об`єкт нерухомого майна - квартира, двокімнатна, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,3 кв. м по [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] (9/10 часток) та [PERSON] (1/10 частки). Відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями частин 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивачка за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язана довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. У відповідності з ч. 1, 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на час укладення оспорюваного правочину предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що без відповідних правових підстав до складу майна, яке було передано відповідачем [PERSON] відповідачу ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» за договором іпотеки було включено належну на праві спільної часткової власності позивачу та третій особі [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи розмір частки у праві спільної часткової власності позивачки та третьої особи [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним п. 1.1. договору іпотеки, укладеного між відповідачами, в частині передачі в іпотеку 1/10 частин цієї двокімнатної квартири (приміщення за номерами - [ADDRESS], [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ), а також в частині комунікаційних мереж, які є у сумісному використанні: електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, горище, підвальні приміщення будинку, міжповерхові сходи в цьому будинку [ADDRESS] . Разом з тим, підстави для визнання недійсним договору в цілому відсутні, оскільки права позивача порушено в частині передачі і іпотеку належного йому майна - 1/10 частини спірної квартири. Також, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог щодо скасування рішень про державну реєстрацію, заборон на відчуження та запис про іпотеку, оскільки станом на час ухвалення рішення відсутні підстави вважати, що такі записи та заборони існують. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. [PERSON] просить суд відшкодувати моральну шкоду у розмірі 85 000,00 грн. В розумінні положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу приписами ст. 81 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 5 своєї постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в пунктах 9, 13 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд виходить з того, що [PERSON] не зазначено в чому полягає моральна шкода, з чого він при цьому виходить оцінюючи її, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог і в цій частині. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial