Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Южного міського суду Одеської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.09.2017 між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Під час шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Всі витрати на утримання спільної дитини позивачка несе самостійно. Її прохання надати належну допомогу на утримання спільної дитини відповідач ігнорує, посилаючись на те, що зараз важко з його фінансовими доходами. [PERSON] працює на посаді бактеріолога бактеріологічного відділу клініко-діагностичної лабораторії КНП «Южненська міська лікарня» з 22.01.2020 по теперішній час. Згідно характеристики наданої на учня 1-Б класу [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина навчається в опорному закладі «Ліцей «2» з 01.09.2022, батько [PERSON] за період навчання в школі вихованням та навчанням дитини не цікавився, до школи не приходив, з вчителями та вихователями не спілкувався. Згідно до виконавчого провадження станом на 04.10.2022 у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Після розірвання шлюбу відповідач не виявив жодної ініціативи щодо участі у вихованні сина, не цікавився його життям. З сином не спілкується, навіть не телефонує. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і не намагається надавати. На даний час позивачка займається вихованням сина самостійно. Виховання та утримання сина здійснюється в повній мірі. Вдома має все необхідне, дитина проживає в хороших умовах, добре харчується, веде активний спосіб життя. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.10.2022 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 27.03.2023 закрито підготовче судове засідання по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, долучено до матеріалів справи рішення Южненської міської ради Одеського району Одеської області №1027 від 21.03.2023. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.20). Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2017 шлюб між сторонами розірваний (а.с.14-15). Судовим наказом Южного міського суду Одеської області від 01.11.2017 стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки, щомісячно, починаючи з 18.10.2017 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] (а.с.21). Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 182, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Положення ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У ч.1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Отже, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів є перелік обставин, за яких суд може винести рішення. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивачка вказала обставини, що з часу винесення судом рішення її доходи зменшились, ціни на товари побуту та лікування значно збільшились, значно зросли потреби дитини, також зросли комунальні послуги та вартість продуктів харчування, збільшення прожиткового мінімуму на дитину. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивачки про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки нею не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивачки - в бік погіршення. Посилання на зміни в економіці держави, в законодавстві в частині збільшення прожиткового мінімуму на дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Оскільки, позивачкою не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінився сімейний та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивачки, відповідача чи їх дитини, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів. Щодо вимог про позбавлення батьківських прав. Постановою Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ МЮ (м.Одеса) передано виконавче провадження Балтському ВДВС у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м.Одеса). Аліменти утримано по 25.10.2021, заборгованість відсутня (а.с.22). Згідно розрахунку Балтського ВДВС у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м.Одеса) станом на 04.10.2022 у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с.23). Згідно характеристики наданої на учня 1-Б класу [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина навчається в опорному закладі «Ліцей «2» з 01.09.2022, мати [PERSON] приймає участь у вихованні та навчанні дитини, цікавиться його шкільним життям, досягненнями у навчанні. Батько [PERSON] за період навчання в школі вихованням та навчанням дитини не цікавився, до школи не приходив, з вчителями та вихователями не спілкувався (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 21.03.2023 затверджений висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до цього висновку Комісії батько вчасно виплачує аліменти на утримання сина, згідно із довідкою про розрахунок заборгованості станом на 03.01.2023 Балтського ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеса заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина не має, тому батько виконує свій обов`язок по утриманню дитини. Через свого представника батько надав Комісії заяву про незгоду з позбавленням його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] і в його діях прослідковується заінтересованість у збереженні родинних відносин зі своїм сином. Вказане рішення позивачкою не оскаржено. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Крім того, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа №753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тобто, позивачкою не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Крім того, відсутні докази щодо застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до пояснень позивачки щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання сина, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження у судовому засіданні. Також судом враховується висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed