Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У березні 2023 року представник позивача адвокат Яременко Михайло Михайлович, представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. До початку підготовчого судового засідання представник позивача виклав позовну заяву у новій редакції, не змінюючи при цьому прохальної частини позову (а. с. 27-29). Позовні вимоги (з урахуванням нової редакції позову) представник позивача мотивував тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] ,\~ який\~\~ на\~\~ день\~\~ смерті був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 1261, 1268-1270 ЦК України спадщину прийняла дружина померлого [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 26 жовтня 1992 року 1/2 частини домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, голова якого [PERSON] , на праві особистої власності. Законом України від 07 лютого 1991 року «Про власність», який набрав чинності 15 квітня 1991 року, було ліквідовано колгоспні двори. Отже, за життя [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на 1/2 частини неіснуючого колгоспного двору. Відповідно\~\~ витягу\~\~ з\~\~ реєстру\~\~ прав власності на нерухоме майно 10 лютого 2003 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини домоволодіння по [ADDRESS] . Отже, майно що мало статус колгоспного двору, припинило існування. Правовстановлюючі документи на вказане домоволодіння відповідно до вимог чинного законодавства належним чином не були виготовлені. Нотаріус не може видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на це майно. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 08 березня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09 травня 2023 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просив\~\~ їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача (а. с. 41). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги [PERSON] та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 39). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У\~\~ судовому\~\~ засіданні\~\~ встановлено,\~\~ що відповідно до копії свідоцтва на право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Червонопартизанської сільської Ради народних депутатів 26 жовтня 1992 року 1/2 частини жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 30). Наразі\~\~ [ADDRESS] .\~ У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Законом України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», який набрав чинності 15 квітня 1991 року, колгоспні двори було ліквідовано. Вищезазначене свідоцтво на право власності на домоволодіння видане 26 жовтня 1992 року на підставі рішення виконкому Червонопартизанської сільської Ради народних депутатів № 11 від 09 жовтня 1992 року, тобто вже фактично після ліквідації колгоспних дворів. Отже, вищевказане свідоцтво як правовстановлюючий документ не тягне за собою правових наслідків, які б мали виникати для домоволодіння, яке мало статус колгоспного двору. Відповідно до копії довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради від 05 жовтня 2021 року № 237 станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 26 жовтня 1992 року зареєстровано право власності на 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] , власність приватна, спільна, часткова (а. с. 31). Відповідно\~\~ до\~\~ інформації\~\~ з\~\~ Державного\~\~\~ реєстру речових прав на нерухоме майно за № 232628889 від 16 листопада 2020 року 10 лютого 2003 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10).\~ Отже, на підставі вищевказаних доказів суд робить висновок, що [PERSON] був власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області складено відповідний\~\~\~ актовий\~\~\~ запис\~\~ за\~ № 24, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). На\~\~\~ день\~ своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Разом із ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/28 від 18 лютого 2019 року (а. с. 9). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 38). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 8). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 319/2011, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 37). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Сини померлого [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори\~ у визначений законодавством шестимісячний строк заяви про відмову від прийняття спадщини (а. с. 35-36). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючий документ на відповідну частку житлового будинку, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 160/02-31 від 24 лютого 2023 року (а. с. 15). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як\~\~\~ зазначалося\~\~\~\~ вище,\~\~\~\~ фактично\~\~\~\~ житловий\~\~ будинок по [ADDRESS] не мав статусу колгоспного двору, адже свідоцтво на право власності на це домоволодіння видане 26 жовтня 1992 року, тобто вже\~\~ після ліквідації колгоспних дворів. Однак, у матеріалах справи достатньо доказів того, що 1/2 частини вказаного житлового будинку належала [PERSON] , спадщину після якого прийняла позивач.\~\~ Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матеріали\~\~\~ справи\~\~\~\~ підтверджують,\~\~\~\~ що\~\~\~ на\~\~\~ будинок\~\~\~ [ADDRESS] виготовлена технічна документація,\~\~ згідно\~ з\~\~ яким загальна площа будинку становить 134,1 кв. м, житлова площа 82,0 кв. м (а. с. 11-13). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 19 лютого 2019 року становить 67500 грн. (а. с. 14). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляд у справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved