Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

23 липня 2021 року позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовоною заявою, яку уточнив протягом розгляду, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року, в якій просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року на суму 32906,26 дол. США, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на день звернення з позовною заявою становить 898011,83 грн., звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - загальна площа 60,1 кв.м. житлова площа- 42,5 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.07.2002 року, по справі № 2-1694 за 2002 року, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, також просить стягнути судовий збір у розмірі 3150 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3639/148475/82, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США, кошти видаються на придбання нерухомості строком до 19.05.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 14.00% річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №14933/3639/305653 від 19.05.2008 року, згідно п. 1.2. якого Поручитель прийняв на себе зобов`язання, у випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань перед банком за Кредитним договором, здійснити виконання грошових зобов`язань в обсязі, заявленому Банком в письмовій вимозі, протягом встановленого строку з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. З метою зменшення фінансового навантаження на [PERSON] в умовах кризових явищ в економіці України 15.04.2009 року укладено додаткову угоду №1 014/36391/148475/82/01 до кредитного договору. Відповідно до даної угоди Позивач та [PERSON] досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту. Між банком та [PERSON] 15.04.2009 року підписано Додаткову угоду № 14933/3639/305653/01 до Договору Поруки, який свідчить про ознайомлення фінансового поручителя з збільшенням обсягу відповідальності відповідно до Додаткової угоди № 1. З метою зменшення фінансового навантаження на [PERSON] в умовах кризових явищ в економіці України 16.07.2010 року укладено Додаткову угоду № 014/3639/148475/82/02 до Кредитного договору, згідно умов якої строк кредиту збільшився на 92 календарних місяців, тобто дата остаточного погашення визначена 19.01.2026 року. Між банком та [PERSON] 16.07.2010 року підписано Додаткову угоду № 14933/3639/305653/02 до Договору Поруки, який свідчить про ознайомлення фінансового поручителя з збільшенням обсягу відповідальності відповідно до Додаткової угоди №2. Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та власноручно обрав валюту - Доллар США, суму кредитування, строк та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов язань за Кредитним договором, 19.05.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 19.05.2008 року. Відповідно до умов 1.2. Договору іпотеки Предметом іпотеки є нерухоме майно: Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - загальна площа 60,1 кв.м. житлова площа - 42,5 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності, яке належить Іпотекодавцю на підставі Рішення суду іменем України від 15.07.2002 року, виданого Балтійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, справа № 2-1694 за 2002 року. Згідно умов п. 1.3. Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі - 183259 грн. 00 коп. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2013 року по справі №404/8649/12 з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 32906,26 дол. США, що еквівалентно 263019,77 грн. Однак, позичальник зазначене рішення суду та умови укладеного кредитного договору не виконує, а тому станом на 30 грудня 2012 року має заборгованість в сумі 32906,26 доларів США, що еквівалентно сумі в розмірі 898011 грн. 83 коп. У зв`язку з невиконанням відповідачем основного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Юрочкіна Ю.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 18 лютого 2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська було ухвалено рішення у справі №404/8649/12 відповідно до якого позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 263019,77 грн., яка утворилась станом на 30 жовтня 2012 року. Рішення суду набрало законної сили 28.02.2013 року. Проте, незважаючи на існування судового рішення, позивач неправомірно нарахував відсотки за користування кредитом після 28 лютого 2013 року, тобто після звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та ухвалення судового рішення, яке набрало законної сили. Також представник відповідача зазначив, що позивачем було пропущено загальний строк позовної давності, у зв`язку чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив що 16.07.2010 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду № 014/3639/148475/82/02 до Кредитного договору № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року, відповідно до п.7 якої сторони домовились, що до всіх правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України має право пред`явити позов про захист порушеного права кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року до боржника протягом 70 років від дати спливу строку виконання зобов`язання, або від дати пред`явлення вимоги. Вважають, що строк позовної давності позивачем не пропущено, томі відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Юрочкіна Ю.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазаначив, що 16 липня 2010 року дійсно було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору №014/3639/148475/82/01 від 15 квітня 2010 року, якою були змінені умови погашення кредиту, а саме: збільшено строк кредиту до 19 січня 2026 року; зменшено розмір щомісячного платежу на період з 19 січня 2009 року до 19 червня 2011 року; визначено, що фактична заборгованість по сплаті суми кредиту щомісячно збільшується на розмір щомісячної залишкової заборгованості по відсоткам. Також 16 липня 2010 року підписано додаткову угоду № 014933/3639/305653/02 до договору поруки з відповідачем-2, згідно якої було викладено у новій редакції пункт 5.1 договору поруки, а саме: «Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором та всіма його додатками в повному обсязі. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов язань у повному Згідно пункту 3 Додаткової угоди всі інші умови договору поруки залишаються без змін. Таким чином, вказаною додатковою угодою до договору поруки не було змінено строк позовної давності. Також представник відповідача наголосив, що незважаючи на ухвалення судового рішення, позивач звернувшись до суду з позовом, неправомірно продовжує нараховувати відсотки за кредитним договором після закінчення строку його дії та бажає в рахунок погашення неправомірно нарахованої заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року звернути стягнення на належну майновому поручителю [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що позивач пропустив загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, а тому є підстави для застосування судом приписів частини четвертої статті 267 ЦК України. Крім того, звернув увагу суду на те, що у додатковій угоді до договору поруки від 16 липня 2010 року, що було укладено між позивачем та [PERSON] , не вказано про збільшення строку позовної давності, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких звернув увагу суду на те, що позовними вимогами АТ Райфайзен Банк є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року, тому посилання відповідача на додаткову угоду № 014/933/3639/305653/02 до договору поруки є недоречним. З підписанням договору іпотеки між сторонами, останні дійшли згоди щодо істотних умов договору. А тому, волевиявлення Відповідача-2 на укладання договору іпотеки у вигляді та на умовах зазначених у договорі іпотеки, не суперечили її волевиявленню. Тобто, після укладання 16.07.2010 року між банком та позичальником Додаткової угоди № 014/3639/148475/82/02 до Кредитного договору № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року, відповідно до п. 7 якої сторони домовились, щодо всіх правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років, іпотекодержатель [PERSON] погодилась з зазначеними умовами додаткової угоди. Також звертає увагу суду на те, що позивач пред`явив до відповідачів вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредИТНИМ ДОГОВОРОМ, а не вимогу про дострокове розірвання кредитного договору, як зазначено в запереченні на відповідь на відзив відповідача-1. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання (Постанова КГС ВС від 18.11.2019 року № 910/16750/18). Відповідач-1 не надав доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, тому його висновки про припинення Кредитного договору є передчасними. Також, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 19.05.2020 у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) , представник позивача звернув увагу суду, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Враховуючи той факт, що зобов`язання за кредитним договором не припинені отже усі істотні умови кредитного договору та додаткових угод до нього чинні на сьогодняшній день, тому строки позовної давності повинні відраховуватись з урахуванням умов, передбачених Додатковою угодою № 014/3639/148475/82/02 від 16.07.2020 року до Кредитного договору № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року. В наданій суду письмовій заяві представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, просить розглянути справу без участі представника. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Юрочкін Ю.В. в наданій суду письмовій заяві просить розглянути справу без участі відповідача [PERSON] та його представника, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 19 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3639/148475/82, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 доларів США на строк до 19.05.2018 із сплатою 14,00% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором (арк.с. 12-14). В забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №14933/3639/305653 від 19.05.2008 року (арк.с. 17-18). 15.04.2009 року між позивачем та [PERSON] підписано Додаткову угоду № 14933/3639/305653/01 до договору поруки (арк.с. 19). З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, визначених кредитним договором, який укладений між банком та [PERSON] шляхом укладення додаткової угоди № 014/3639/148475/82/02 до вказаного кредитного договору, згідно умов якої строк кредиту збільшився на 92 календарних місяці, в зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту сторонами була визначена 19.01.2026 (арк.с. 20-21). 16.07.2010 року між позивачем та [PERSON] підписано Додаткову угоду № 14933/3639/305653/02 до договору поруки (арк.с. 27). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1920 (арк.с. 30-32). Відповідно до умов іпотечного договору, його предметом є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,1 кв.м, житлова площа 42,5 кв.м, яка належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.07.2002 року (арк.с. 35). У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заявленого на нижче вказаних умовах. Крім того, п. 1.3 договору іпотеки визначено, що вартість предмету іпотеки визначена іпотекодержателем та іпотекодавцем складає 183259,00 грн. Також, 16.07.2010 року між банком та [PERSON] уклали договір про внесення змін № 14928/3639/305653/01 до іпотечного договору № 14928/3639/305653 від 19.05.2008р., відповідно до якого, сторони домовились внести наступні зміни до договору іпотеки, а саме: п. 1.1 викласти в наступній редакції: 1.1. Цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року, а також всіх додаткових угод (договорів) до нього, що можуть бути укладені в подальшому, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником [PERSON] , за умовами якого позичальник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути в строк до 19 січня 2026 року кредит, в розмірі 20000,00 доларів США, сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Також судом встановлено, що 18 лютого 2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено рішення по справі №404/8649/12 відповідно до якого позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» було задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 263019,77 грн. та вирішено питання щодо стягнення судових витрат в розмірі 2630 грн. 20 коп. Рішення суду набрало законної сили 28.02.2013р. (арк.с. 37). Крім цього 12.02.2021 позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором за № 114-43/3-138890, згідно якої банк вимагав протягом не більше, ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 21190,82 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 28763,37 дол. США. У разі непогашення вказаної заборгованості, банк змушений бути вжити заходів з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку (арк.с. 42). 12.02.2021 позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору за № 114-43/3-138891, згідно якої банк вимагав протягом не більше, ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 21190,82 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 28763,37 дол. США, прострочений кредит в розмірі 4493,82 дол. США, заборгованість за відсоткамі в розмірі 28722,84 дол. США. У разі непогашення вказаної заборгованості, банк змушений бути вжити заходів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (арк.с. 43). Судом встановлено те, що позичальник зазначене рішення суду та умови укладеного кредитного договору не виконав, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У відповідності до частини першої статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як вбачається зі змісту п. 7 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року, сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю в 70 років. (арк.с. 21). Вказана додаткова угода недійсною, в тому числі з підстав несправедливості умов щодо збільшення позовної давності, у встановленому законом порядку не визнана та є чинною, а отже, обов`язковою для сторін у кредитному зобов`язанні. Крім того, зі змісту п. 1.1 Іпотечного договору № 14928/3639/305653, укладеного між банком та [PERSON] , вбачається, що цим договором забезпечуються будь-які вимоги Іпотекодержателя, які випливають з Кредитного договору № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до нього), укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON] , за умовами якого позичальник зобов`язаний до 19 травня 2018 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 20000,00 дол.США, сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у порядку, передбачених Кредитним договором, а також виконати інші умови кредичного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору (арк.с. 32). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (ст.1050 ЦК України). Такий правовий висновок сформований у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16 Верховний Суд України зазначив, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор згідно ч.2 ст.1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. У даній справі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив строк виконання зобов`язання, звернувшись до суду у 2012 році із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Однак, оскільки сторонами кредитного договору строк позовної давності за спільною згодою, відповідно до умов пункту 7 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року, визначено у 70 років, то такий строк на момент пред`явлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» даного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки не закінчився. Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку». Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями п. 5.3 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим Договором. Відповідно до п. 5.4 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2021 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором за № 114-43/3-138890, згідно якої банк вимагав протягом не більше, ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 21190,82 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 28763,37 дол. США. У разі непогашення вказаної заборгованості, банк змушений бути вжити заходів з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку (арк.с. 42). Також, 12.02.2021 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору за № 114-43/3-138891, згідно якої банк вимагав протягом не більше, ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 21190,82 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 28763,37 дол. США, прострочений кредит в розмірі 4493,82 дол. США, заборгованість за відсоткамі в розмірі 28722,84 дол. США. У разі непогашення вказаної заборгованості, банк змушений бути вжити заходів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (арк.с. 43). До позовної заяви представником позивача було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19.05.2008 року, згідно з яким загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 23.07.2021 року становить 32906,26 доларів США: 21190,82 доларів США заборгованості за кредитом, 4583,76 доларів США заборгованості за відсотками, 7131,68 доларів США пеня за прострочку кредиту та відсотків (арк.с. 113-114). Таким чином, позивач АТ «Райффайзен Банк» у зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором позичальника [PERSON] , невиконанням ним вимог банку про погашення заборгованості у повному обсязі, має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, на погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» реалізувало своє право на дострокове повернення заборгованості, звернувшись у 2012 році до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року по цивільній справі № 404/8649/12, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 263019 грн. 77 коп. та судові витрати у розмірі 2630 грн. 20 коп. (арк.с. 37). Вказане рішення суду набрало законної сили 28.02.2013 року. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Доказів на підтвердження виконання рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року по цивільній справі № 404/8649/12 відповідачами [PERSON] , [PERSON] до суду не подано. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц , якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене, суд вважає, що після використання АТ «Раййфайзен Банк Аваль» права вимоги дострокового стягнення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, та сплати процентів, підстави для продовження нарахування процентів за користування кредитом відсутні. Враховуючи встановлені\~рішенням\~Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року у справі № 404/8649/12 обставини та розмір стягнутої заборгованості, суд вважає обґрунтованим розрахунок заборгованості, наданий позивачем до уточненої позовної заяви, та вважає за необхідне визначити заборгованість, на погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у розмірі 32906,26 доларів США. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі\~визначення судом\~способу реалізації\~предмета іпотеки\~шляхом проведення\~електронного аукціону\~ціна предмета\~іпотеки у\~рішенні суду\~не зазначається\~та визначається\~при його\~примусовому виконанні\~на рівні,\~не нижчому\~за звичайні\~ціни на\~такий вид\~майна на\~підставі оцінки,\~проведеної суб`єктом\~оціночної діяльності\~або незалежним\~експертом на\~стадії оцінки\~майна під\~час проведення\~виконавчих дій. Також необхідно встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки нерухомого майна під час проведення виконавчих дій. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони справи як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства Райффайзен Банк судові витрати у розмірі 3150 грн. 00 коп., тобто по 1575 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved