Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

13.03.2023 року позивач звернувся в суд з позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свій позов тим, що його батьком є [PERSON] , який помер [INFO] , а мамою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті батька залишилося спадкове майно: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; - земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0, 1400 га та для ведення особистого селянського господарства розміром 0, 6000 га; - права на земельні частки ( паї) розміром 1, 86 в умовних кадастрових гектарах у землі, що знаходяться у власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Волинь» в селі Луків Рожищенського району Волинської області. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті. [PERSON] , сестра позивача є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняла та [INFO] померла. Інших спадкоємців немає. Пережилого подружжя немає. Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу С.П. Матвійчук із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] і нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні частки ( паї), а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0, 1400 га та для ведення особистого селянського господарства розміром 0, 6000 га, які знаходяться за адресою: село Незвір Луцького району Волинської області відмовила, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки та відсутністю документів, що посвідчують речове право ( свідоцтва про право на спадщину) на ім`я спадкодавця [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рік побудови 1967, загальною площею 54, 7 м2, житловою площею 21, 4 м2. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15.03.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, в\~порядку\~підготовки справи\~до\~судового\~розгляду по\~суті\~витребувані\~письмові докази, підготовче засідання призначено на 25.04.2023 року. Позивач та\~його\~представник\~у підготовче засідання не з`явилися, але 25.04.2023 року представник позивача подав через канцелярію суду заяву про проведення підготовчого засідання 25.04.2023 року у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують, просять ухвалити рішення про задоволення позову на стадії підготовчого провадження, судові витрати залишити за позивачем ( ас 59). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи. 25.04.2023 року подали заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, проти заявлених вимог не заперечують ( ас 58). Відповідно до вимог частини 1 статті 198, частини 1 статті 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності учасників справи. Згідно частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи ту обставину, що станом на день проведення підготовчого засідання відповідач визнав позов повністю і дане визнання не суперечить вимогам закону, суд доходить висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні. У відповідності до вимог частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення ( виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 25.04.2023 року - дата складення повного судового рішення. У підготовчому засіданні всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. В підготовчому засіданні встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON] , який помер [INFO] , а мамою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; - земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0, 1400 га, та для ведення особистого селянського господарства розміром 0, 6000 га; - права на земельні частки ( паї) розміром 1, 86 в умовних кадастрових гектарах у землі, що знаходяться у власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства Спадкоємцями [PERSON] першої\~черги за\~законом є його діти: [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті, та [PERSON] , яка спадщину у встановленому законом строку і порядку не прийняла та [INFO] померла. Позивач у встановленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу С.П. Матвійчук із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] і про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом: на земельні частки ( паї) і на грошовий вклад. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0, 1400 га і для ведення особистого селянського господарства розміром 0, 6000 га, які знаходяться за адресою: село Незвір Луцького району Волинської області, відмовила, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки та відсутністю документів, що посвідчують речове право ( свідоцтва про право на спадщину) на ім`я спадкодавця [PERSON] . Дані обставини підтверджуються дослідженими безпосередньо в підготовчому засіданні письмовими доказами: свідоцтвом про народження [PERSON] від 31.05.1970 року ( ас 8), технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , свідоцтвом про смерть [PERSON] від 19.05.2011 року ( ас 6), свідоцтвом про смерть [PERSON] від 18.11.2006 року ( ас 7), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.03.2012 року ( ас 14), довідкою Носавичівського старостинського округу № 238 від 30.06.2022 року ( ас 12), копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованому в реєстрі за № 1511 від 27.10.2021 року ( ас 13), повідомленням Комунального підприємства « Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 06.10.2022 року ( ас 16), витягом з погосподарської книги № 1 за 2011-2015 роки за адресою: [ADDRESS] ( ас 9), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2023 року за № 16/02-31 ( ас 10-11), копією засвідченого перекладу з польської мови короткої виписки свідоцтва про смерть [PERSON] від 08.07.2021 року ( ас 15), висновком про вартість об`єкта оцінки житлового будинку від 20.02.2023 року ( ас 17), матеріалами спадкової справи № 22/2012 ( ас 39-56). Надаючи правову оцінку встановленим у підготовчому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті\~1223, частини 1 статті\~1220, частини 1 статті\~1270\~ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. В підготовчому засіданні встановлено, що спадкове майно, яке належало на день смерті [PERSON] , його син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті і подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, про що свідчить запис в Книзі обліку спадкових справи ( спадкова справа № 22/2012, ас 38-56). Станом на день розгляду справи, крім [PERSON] , інших спадкоємців першої черги за законом та/або за заповітом немає. Пережилого подружжя немає. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до частини 1\~статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно, яке він прийняв в порядку спадкування за законом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки та відсутністю документів, що посвідчують речове право (свідоцтва про право на спадщину) на ім`я спадкодавця [PERSON] , про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV\~права\~на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації ( зокрема й право власності на нерухоме майно - частина 1 статті 4 Закону). Згідно із частиною 4 статті 3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади ( публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Відповідно до статті 31 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: - документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; - виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Дані нормативно-правові акти та встановлені у підготовчому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , рік побудови 1967, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування, згідно запису в погосподарській книзі № 1 за 2011-2015 роки по селу Незвір Луцького району Волинської області за [PERSON] ( ас 9). Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , і який належним чином прийняв спадщину, але який належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно немає можливості, то суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і слід визнати за позивачем право власності на спірне спадкове майно. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також наступне. Розглянувши позов, пред`явлений до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, суд врахував, що територіальна громада ( в особі органу місцевого самоврядування) може бути відповідачем у даній справі, оскільки, крім позивача, відсутні інші спадкоємці за законом та/або за заповітом, які прийняли спадщину, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 22/2012. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved