Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] від\~імені якого\~діє [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» про стягнення 25000,00 грн страхового відшкодування, як грошової компенсації понесених витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, а також 18000,00 грн страхового відшкодування, як грошової компенсації витрат на поховання. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті потерпілого [PERSON] , яка настала в результаті ДТП, що мала місце [INFO] в м. Мукачево за участю водія [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача на підставі полісу №АТ601137. \~ \~ \~ \~Оскільки позивач є приятелем по відношенню до загиблого, у зв`язку з його смертю, позивачу спричинена шкода у вигляді витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, а також витрат на поховання. Так як відповідачем витрати не були оплачені, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Нормативно \~правовою підставою\~для задоволення\~позовних вимог\~вказані приписи\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів». Ухвалою суду від 9 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині ухвали. \~ \~ \~ \~На виконання вимог вищезазначеної ухвали 13 березня 2023 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків. \~ \~ \~ \~На підставі ухвали суду від 14 березня 2023 року відкрито провадження по справі. Відповідач до суду відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 10 вересня 2021 року о 23.55 хв. в м. Мукачево по вул. Берегівській-об`їздній 65, Закарпатська обл., відбулася ДТП, в якій водій [PERSON] , керуючи вантажівкою марки «MAN TGA 26.440», р. н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого той помер. Вищевказані обставини підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №3021255440649659 (а.с. 35-36), довідкою про причину смерті (а.с. 37) та свідоцтвом про смерть потерпілого (а.с. 40). 11 вересня 2021 року за фактом ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021070000000235 за ст. 286 Кримінального кодексу України та розпочато досудове розслідування. Фактичні дані по справі свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] (на момент вчинення ДТП 10 вересня 2021 року) була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (поліс АТ601137, а.с. 60). Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивач зазначив у ньому вимогу про стягнення з відповідача 25000,00 грн страхового відшкодування, як грошової компенсації понесених витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, а також 18000,00 грн страхового відшкодування, як грошової компенсації витрат на поховання. Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. \~ \~ \~ \~Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. \~ \~ \~ \~У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України . За змістом п. 8 частини другої ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правових висновків постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду, завдано життю та здоров`ю особи. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду по справах №751/8121/17 від 14.01.2019, №500/2095/15-ц від 10.01.2019, №757/59802/16-ц від 05.12.2018. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі - Закон), визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до\~правових висновків\~Верховного Суду у постановах від 16.06.2021 по справі № 756/3004/18; від 02.06.2021 по справі № 447/1403/19; від 12.02.2021 по справі № 910/6013/20, обставина звернення особи до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою і не виключає можливість особи звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Це стала позиція, полягає у тому, що положення Закону визначають конкретні права та обов`язки страховика, страхувальника та потерпілого. При цьому обов`язок страхової компанії розпочати врегулювання випадку та здійснити виплату протягом 90 (дев`яносто) днів розпочинається з моменту надходження від потерпілого відповідної заяви на виплату. Норми Закону є позасудовою процедурою врегулювання спору, а тому сам потерпілий має право обирати, чи звертатися з заявою про виплату до страховика чи звернутися з позовом до суду про виплату страхового відшкодування, і така вимога не буде передчасною в межах судового провадження. У довідці Павшинського старостинського округу від 01.10.2021 №5150/0/109-21 міститься інформація про те, що позивач дійсно поховав за власні кошти [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 38). З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати у сумі 25000,00 грн - на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, що підтверджується накладною від 02.11.2021 №02/11/21, товарним чеком від 02.11.2021№87, накладною №117 від 02.11.2021, реєстраційними документами виконавця (а.с. 23-29), а також витрати на поховання у сумі 18000,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 11.09.2021 №084, накладною від 11.09.2021№084, реєстраційними документами виконавця (а.с. 20-22). Пунктом 27.4\~статті 27\~Закону передбачено\~право особи,\~яка здійснила\~витрати на\~поховання та\~на спорудження\~надгробного пам`ятника,\~отримати від\~страховика відшкодування\~таких витрат за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати на час ДТП 10.09.2021 складав 6000,00 грн (Закон України «Про Державний бюджет на 2021 рік»). Тож, загальний розмір витрат на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника, а також поховання не може перевищувати 72000,00 грн. Позивачем підтверджено належними та допустимими доказами заявлене до стягнення страхове відшкодування на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника, а також поховання в загальному розмірі 43000,00 грн, який не перевищує 72000,00 грн. Таким чином, обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною першою ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивача звільнено на підставі пункту 2 частини першої ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За приписами частини шостої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в дохід\~держави у\~розмірі 1073,60\~грн,\~виходячи з\~того,\~що відповідно\~до підпункту\~1\~пункту 1\~частини другої\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» за\~подання до\~суду фізичною\~особою або\~фізичною особою-підприємцем\~позовної заяви\~майнового характеру\~судовий збір\~справляється в\~розмірі 1\~відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з пунктом 1 частини третьої ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. При ухваленні судового рішення суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником позивача було подано до суду заяву про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.19). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного та

Outcome: approved