Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал», в особі генерального директора Іжаковського О.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №94725168000 від 03.09.2018, в обґрунтування якого зазначено наступне. 03.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (надалі - Банк) та [PERSON] укладено Договір № 94725168000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (надалі - Кредитний договір). Пунктом 3.1. Кредитного Договору встановлено, що сума кредиту складає 20 260,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом складає 62 % річних. За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 20 260,00 грн. 07.10.2019 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір факторингу №149, відповідно до якого AT «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» а ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 94725168000 від 03.09.2018, укладеного між AT «Укрсиббанк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «Укрсиббанк» втратив такі права. 08.10.2019 між ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 08-10/19, відповідно до якого ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 94725168000 від 03.09.2018, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» втратив такі права. За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 29.12.2020, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 46 679,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 19 835,88 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9 254,65 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 15 338,65 грн.; заборгованість з комісії - 2 250,00 грн. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 94725168000 від 03.09.2018, та у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, що підлягає стягненню станом на 29.12.2020, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 55 237,29 грн., з яких: нараховані 3% річних - 1 786,87 грн.; втрати від інфляції - 3 600,21 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 3 171,03 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 19 835,88 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9 254,65 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 15 338,65 грн.; заборгованість з комісії - 2 250,00 грн. На підставі викладеного просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (код ЄДРПОУ 36799749) заборгованість за Кредитним договором № 94725168000 від 03.09.2018 у загальному розмірі 55 237,29 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн., понесені витрати на правочинну допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до відзиву позивача на позовну заяву (поданого 29.07.2021), зазначає, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитом за період з 28.09.2020 по 29.12.2020 є неправомірним, в силу наступного. Згідно із висновком зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. За заявою позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. 28 вересня 2020 року видано виконавчий запис №1430 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість в сумі 44014,46 гривень за кредитним договором № 94725168000 від 03.09.2018. Таким чином, позивач пред`явленням вимоги про стягнення боргу в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання. Тому, заявлена позивачем сума нарахованих відсотків підлягає перерахунку щодо зменшення їх розміру. Розмір нарахованих відсотків за період з 08.10.2019 по 29.12.2020 становить 15338,65 грн. Загальна кількість календарних днів за які нараховано відсотки становить 449 днів. Кількість календарних днів за які відсотки не підлягають нарахуванню за період з 28.09.2020 по 29.12.2020 становить 93 дня. (15338,65 грн. х 93 дня / 449 днів = 3177,05 грн. ). Таким чином, сума безпідставно нарахованих відсотків становить 3177,05 грн. і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо процентної ставки у розмірі 62 відсотки вважає її застосування неправомірним у зв`язку з наступним. Відповідно до пункту 3.8 кредитного договору від 03.09.2018 №94725168000 процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 55% річних. Пунктом 3.9 зазначеного кредитного договору визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 62,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Саме з урахуванням зазначеної норми цивільного законодавства збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, яке передбачене пунктом 3.9 є неправомірним, а сам пункт 3.9 кредитного договору в силу положень закону є нікчемним. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором за ставкою 62% становить 24593,30 грн. (9254,65 грн. (заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги) + 15338,65 грн. (нараховані відсотки згідно кредитного договору). З урахуванням того, що сума в 3177,05 грн. нарахованих відсотків не підлягає стягненню з вищевказаних підстав, то розмір нарахованих відсотків за ставкою 62% становить 21416,25 грн. (24593,30 грн. - 3177,05 грн.). Різниця між встановленою фіксованою відсотковою ставкою і визначеною банком відсотковою ставкою становить 7% (62% - 55%). Тобто, сума нарахованих відсотків підлягає зменшенню на 7 процентів. 21416,25 грн. х 7% /100% = 1499,14 грн. Таким чином, сума безпідставно збільшених на 7% відсотків становить 1449,14 грн. і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо нарахованих 3% річних, зазначає що період їх нарахування визначений з 29.12.2017 по 29.12.2020. Але, кредитний договір укладено сторонами 03 вересня 2018 року. Тобто, позивач почав нараховувати 3% річних ще до укладення кредитного договору з 29 грудня 2017 року, що є неправомірним. Вважає, що 3% річних за період з 29.12.2017 по 02.09.2018 стягненню не підлягають. Оскільки відповідач в цей період не користувався кредитними коштами. За 1097 днів нараховано 1786,87 грн. Кількість календарних днів за період до укладення кредитного договору становить 248 днів. 1786,87 грн. х 248 днів / 1097 днів = 403,96 грн. Таким чином, сума безпідставно нарахованих 3% річних становить 403,96 грн. і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Звертає увагу суду, що позивачем при розрахунку інфляційних збитків допущено арифметичні помилки, а саме індекс інфляції у вказаному періоді позивачем встановлено 118,15, але якщо додати всі складові розрахунку то вірний є індекс 116,8. Тому сума інфляції за період з 29.12.2017 по 29.12.2020 становить 19835,88 х 16,8% = 3332,43 грн., а не 3600,21 грн., як внаслідок арифметичної помилки. Не підлягає стягненню сума інфляційних збитків за період з 29.12.2017 по 02.09.2018, оскільки як вище зазначалось кредитний договір укладено 03 вересня 2018 року. За розрахунком відповідача, всього індекс інфляції становить 105.5. Таким чином, розмір інфляції за період з дати укладення кредитного договору по 29.12.2020 становить 116,8 - 105.5 = 111,3. Розмір інфляційних збитків становить 19835,88 грн. х 11,3% = 2241,45 грн. 3600,21 грн. -2241,45 грн. = 1358,76 грн. Таким чином, сума безпідставно нарахованих інфляційних збитків становить 1358,76 грн. і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо застосування пені за період, що перевищує спеціальний строк позовної давності вказує наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах кого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі сторони позивача нарахована пеня за період з 29 грудня 2019 року по 29 грудня 2020 року, при цьому позовна заява датована 23 березня 2021 року. Тобто, частково вимоги про стягнення пені заявлені за межами спеціальної позовної давності в один рік. Не підлягає стягненню сума нарахованої пені за період з 29.12.2019 по 30.01.2020 у розмірі 482,89 грн., за період з 31.01.2020 по 12.03.2020 у розмірі 500,77 грн. та за період з 13.03.2020 по 23.03.2020 (455,25 х 10 / 42) у розмірі 108,39 грн. Загальний розмір пені заявлений за межами позовної давності становить 1092,05 грн. (482,89 грн. + 500,77 грн. + 108,39 грн.). Загальна сума, яка не підлягає стягненню за позовом у справі №337/1647/21 становить 2250,00 грн. + 3177,05 грн. + 1499,14 грн. + 403.96 грн. + 1358,76 грн. + 1092,05 грн. = 9780,96 грн. Щодо правонаступництва позивача, вважає, що належні і допустимі докази до суду зі сторони позивача з цього приводу не надані. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що ці витрати не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, просить суд, застосувати до позовних вимог про стягнення пені спеціальну позовну давність, та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~500,00 грн. 19.10.2021 та 06.01.2022 генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. подав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, відповідно до якого просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву (28.07.2021), вимоги якої у ході судового розгляду було уточнено, просить визнати недійсним графу додатку №1 кредитного договору від 03.09.2018 №94725168000, якою визначено: «Комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу - до 500 грн. Комісія сплачується при прострочені чергових платежів. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнтів шляхом розміщення оголошення на сайті банку», укладеного між Публічний акціонерним товариством «УкрСиббанк» правонаступником якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та [PERSON] з дати його укладення. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 03 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого вважає себе Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №94725168000, згідно з яким позичальнику передбачено надання кредиту у розмірі 20260,00 грн. Надання кредитних коштів передбачено на особисті потреби позичальника. Пунктом 3.11 кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. У графі 5 додатку №1 кредитного договору визначено: «Комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу - до 500 грн. Комісія сплачується при прострочені чергових платежів. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнтів шляхом розміщення оголошення на сайті банку». Позивач за зустрічним позовом вважає, що вказана графа додатку №1 до кредитного договору порушує права позичальника, як споживача послуг і суперечать нормам цивільного законодавства. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Як вбачається з кредитного договору, банк встановив комісію за управління кредитом, при цьому не зазначив, які саме послуги за вказану комісію він надає позивачу за зустрічним позовом. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця чи кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Даною нормою передбачено право на встановлення комісії за умови надання додаткових та супутніх послуг. Як свідчить текст оскаржуваної графи додатку №1 кредитного договору, банком встановлено плату, при цьому надання додаткових та супутніх послуг за цю плату не передбачено. Просить зустрічний позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до відзиву на\~зустрічну позовну\~заяву,\~заперечень на\~заяву про\~уточнення зустрічної\~позовної заяви (подано 12.12.2022), відповідач TOB «Вердикт Капітал» заперечує у повному обсязі позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, разом із заявою про уточнення зустрічної позовної заяви, зазначивши наступне. При укладенні кредитного договору, позичальнику було в повній мірі надано інформацію про всі умови кредиту, про що, зокрема, вказано в розділі 4 договору, в якому позичальник ствердила, що вона ознайомлена з умовами надання кредиту, в тому числі, вартістю кредиту, а також, будь-якою іншою інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний. Позичальник отримав свій примірник Договору, додатків до Договору, особисто підписав вказані документи. Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, [PERSON] особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Отже, умови, на яких укладався кредитний договір не можна трактувати як несправедливі по відношенню до позичальника. Щодо визнання недійсним пункту кредитного договору щодо нарахування комісії банку за обслуговування кредитного договору, зазначено наступне. Кредитний договір між сторонами укладений, що і не заперечувалося позичальником. Кредитні кошти позичальником були отримані. Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VІІІ), який не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для тримання, обслуговування і повернення кредиту, та допускає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагає, щоб відомості про це були відображені в паспорті споживчого кредитування, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника в письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит, при цьому інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена в такому договорі. На момент укладення кредитного договору позичальник не зверталася до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач/позичальник мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем за первісним позовом/банком, якщо дійсно вважала встановлення комісії за управління коштами несправедливою умовою, натомість позичальник погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. [PERSON] , ознайомившись з умовами споживчого кредитування та кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання, додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. Отже, незважаючи на зазначену в зустрічній позовній заяві незгоду із комісією за обслуговування кредитного договору позичальник, таким своїм правом не скористалася. Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог щодо визнання недійсним відповідного пункту кредитного договору в частині сплати комісії. Просить у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2021 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, передано за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, яка надійшла до суду 08.06.2021 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Крамаренко І.А. Ухвалою судді від 14.06.2021, відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 94725168000 від 03.09.2018 у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11.10.2021, прийнято зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання пункту кредитного договору недійсним, для спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання пункту кредитного договору недійсним (провадження №2/335/2628/2021) в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором (2/335/2286/2021). Перейти до розгляду цієї цивільної справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.07.2022, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 94725168000 від 03.09.2018 та зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання пункту кредитного договору недійсним, до судового розгляду по суті. Представник ТОВ «Вердикт Капітал» приймав участь у судових засіданнях, у режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити, на підставах зазначених у позовній заяві, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на обґрунтування зазначені у письмовому відзиві. У подальшому надав заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність. Представник [PERSON] адвокат Прядко Д.В. приймав участь у судових засіданнях, підтримав позовні вимоги зустрічної позовної заяви, які просив задовольнити, на підставах зазначених у зустрічному позові, а у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» просив відмовити, посилаючись на обґрунтування зазначені у письмовому відзиві на позовну заяву. У подальшому надав заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 03.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (надалі - Банк) та [PERSON] укладено Договір № 94725168000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (надалі - Кредитний договір). Пунктом 3.1. Кредитного Договору встановлено, що сума кредиту складає 20 260,00 грн., та відповідно до п.3.3 Кредитного договору, кредит надається позичальнику для особистих потреб, а саме у сумі 20\~000,00 грн. шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника (т.1 а.с.10-18). Відповідно до копії меморіального ордеру №1 від 03.09.2018, вказана сума грошових коштів (20\~000,00 грн.) перерахована банком на рахунок [PERSON] (т.1 а.с.183). За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 20 260,00 грн. За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Крім того, за умовами вказаного Кредитного договору встановлена процентна ставка у розмірі 55% річних (п.3.8. Договору), та за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлена процентна ставка у розмірі 62,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення (п.3.9. Договору). Також встановлено, що 07.10.2019 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір факторингу №149, відповідно до якого AT «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» а ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 94725168000 від 03.09.2018, укладеного між AT «Укрсиббанк» та Боржником. (т.1 а.с.27-31). 08.10.2019 між ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 08-10/19, відповідно до якого ТОВ «ФК» «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 94725168000 від 03.09.2018, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та Боржником. (т.1 а.с.32-43). Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до Відповідача. Разом з тим встановлено, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », після укладення шлюбу 13.02.2021 Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №43, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (т.1 а.с.76). Отже, відповідно до Реєстру боржників від 08.10.2019 до Договору факторингу № 08-10/19 від 08.10.2019 (№п/п 652) (витяг з Реєстру боржників), ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 31\~340,53 грн., з яких: 19\~835,88 грн. залишок по тілу кредиту; 9\~254,65 грн. залишок по відсотках; 2\~250,00 грн. залишок за комісією. Відповідно до п. 5.6 Договору факторингу, клієнт підтверджує, що всі права вимоги виникли на законних підставах згідно з вимогами законодавства. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №94725168000 від 03.09.2018 у вищевказаному розмірі. Вказана заборгованість підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом станом на 07.10.2019, яка складає розмір у сумі 19\~835,88 грн.; довідкою-розрахунком за процентами за користування кредитом станом на 07.10.2019, яка складає розмір у сумі 9\~254,65 грн.; довідкою-розрахунком заборгованості по комісії станом на 07.10.2019, яка складає розмір у сумі 2\~250,00 грн. (т.1 а.с.168-172), та випискою за кредитним договором від 03.09.2018 станом на 07.10.2019 (т.1 а.с.173-182). Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачем та відповідними фінансовими установами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності у неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорами відступлення прав вимоги. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 29\~090,53 грн., з яких: 19 835,88 грн. заборгованість по тілу кредиту; 9 254,65 грн. заборгованість по відсотках. Щодо вимоги, у частині, про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 15\~338,65 грн., то вона не підлягає задоволенню, оскільки позивачем вказана вимога не обґрунтована та не доведена, вказана сума відсотків нарахована за період з 08.10.2019 по 29.12.2020 безпідставно, у зв`язку із чим судом не встановлено правових підстав для стягнення вказаної грошової суми. Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного нотаріуса з вимогою про стягнення заборгованості за сумою вказаного кредиту, за відсотками, комісіями, внаслідок чого 28.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис, зареєстровано у реєстрі за №1430 (т.1 а.с.107). Твердження відповідача [PERSON] про неправомірне застосування банком відсоткової ставки у розмірі 62 % (п.3.9 Договору), так як пунктом 3.8 Договору передбачена процентна ставка у розмірі 55%, оскільки вважає, що збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, яке передбачене пунктом 3.9 є неправомірним, а сам пункт 3.9 кредитного договору в силу положень закону є нікчемним, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Як визначено умовами вказаного Кредитного договору від 03.09.2018, зокрема, п.3.8 та п.3.9 передбачено процентні ставки: за Договором у розмірі 55% річних; за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін у розмірі 62% річних, відповідно. Відповідно до дослідженого розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 07.10.2019 (довідка-розрахунок) (т.1 а.с.168), вбачається, що вказані процентні ставки застосовані при розрахунку у розмірі 55% та 62%, відповідно до вказаних вимог Кредитного договору, оскільки вони мають різну правову природу їх застосування, про що зазначено у цих пунктах Договору, з якими відповідач погодилася шляхом підписання Кредитного договору 03.09.2018. Таким чином, судом не встановлено збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, як зазначає відповідач. Щодо вимоги, у частині, про стягнення заборгованості з комісії у розмірі 2 250,00 грн., то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено вище, 03.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №94725168000, згідно з яким позичальнику передбачено надання кредиту у розмірі 20 000,00 грн. Надання кредитних коштів передбачено на особисті потреби позичальника. Пунктом 3.11 кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. У графі додатку №1 кредитного договору (комісії) визначено: «Комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу - до 500 грн. Комісія сплачується при прострочені чергових платежів. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнтів шляхом розміщення оголошення на сайті банку».. Вказана графа додатку №1 є предметом зустрічного позову [PERSON] , яку просить визнати недійсною, та вимога якої підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно із статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з пунктом 3.6 Правил, що були чинні на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах. Отже, виходячи з викладеного, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються споживачу, а тому наявні підстави для визнання вказаного пункту оспорюваного договору недійсним. Укладений між сторонами кредитний договір у частині нарахування комісії за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу є незаконним, оскільки вказаний платіж встановлений банком за вчинення дій, які не зазначені у кредитному договорі. Посилання представника ТОВ «Вердикт Капітал» на те, що підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилася на всі його умови, в тому числі щодо сплати комісії, є неспроможними, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відтак, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним вищевказаної графи додатку №1 кредитного договору від 03.09.2018 №94725168000, та як наслідок вимога первісного позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії у розмірі 2 250,00 грн. задоволенню не підлягає. Щодо вимог ТОВ «Вердикт Капітал», у частині, про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, згідно ст.625 ЦПК України, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 94725168000 від 03.09.2018, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Згідно розрахунку позивача, ним нараховано 3% річних у розмірі 1786,87 грн., та інфляційні втрати у розмірі 3600,21 грн., виходячи із суми боргу у розмірі 19835,88 грн., за період з 29.12.2017 по 29.12.2020. Однак, період зазначений позивачем у розрахунку, не може бути взятий судом до уваги, оскільки його початок зазначено 29.12.2017, а Кредитний договір, за яким виникло право на застосування наслідків порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних, укладений 03.09.2018, та позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набуло такого права з 09.10.2019, з моменту укладення договору факторингу від 08.10.2019. Вказані обставини також визнані представником позивача у ході судового розгляду справи, який зазначив, що право вказаної вимоги у нього виникає з моменту відступлення права вимоги. Відтак, виходячи із вимог ст. 13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати, за період з 09.10.2019 по 29.12.2020, за невиконання грошового зобов`язання за вказаним Кредитним договором. Отже, сума 3% річних складає 728,78 грн., та сума інфляційних втрат складає 1 115,05 грн., виходячи із суми боргу у розмірі 19\~835,88 грн., за період з 09.10.2019 по 29.12.2020, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Вирішуючи питання щодо стягнення пені з відповідача [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про яку заявлено представником відповідача, суд враховує таке. Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Таким чином, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Встановлено, що у вказаному Кредитному договорі відсутня домовленість між сторонами, якою би було передбачено сплату неустойки (пені) за порушення боржником зобов`язання, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог, та як наслідок не підлягає вирішенню питання про застосування строку позовної давності. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2019 між ТОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Вердикт», найменування якого було змінено на адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс», відповідно до протоколу №3 від 02.03.2021, укладено Договір про надання правової допомоги №21-12/2019; відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №102 від 04.01.2021 погоджено надання юридичних послуг по клієнту [PERSON] у загальному розмірі 20\~000,00 грн., розрахунок якого викладено у витягу з акту №10 про надання юридичної допомоги від 04.01.2021. (т.1 а.с.59-68). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначено докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд вважає, що заявлений позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним, завищеним та таким, що не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. Вказана позиція суду узгоджується із позицією ВСУ, викладеній у постанові від 21.07.2020 року у справі № 915/1654/19. Враховуючи викладене, виходячи із засад об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 21.07.2021 між адвокатом Прядко Д.С. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги №б/н; відповідно до копії квитанції №01 від 22.07.2021 та акту №1 про надання професійної допомоги від 26.07.2021, здійснена оплата [PERSON] у розмірі 1\~000,00 грн. за підготовку зустрічної позовної заяви (т.1 а.с.95-99); відповідно до копії квитанції №02 від 22.07.2021 та акту №2 про надання професійної допомоги від 27.07.2021, здійснена оплата [PERSON] у розмірі 2\~500,00 грн. за надання консультації та підготовку відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості (т.1 а.с.112-113). Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у загальному розмірі 3 500,00 гривень є співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, та підлягає стягненню з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1\~271,20 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача (за зустрічним позовом) ТОВ «Вердикт Капітал» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial