Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року у справі № 541/2428/ 16-ц з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 26 жовтня 2016 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів у позивача відсутня. Після набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили виникли обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, а саме можуть бути підставою для його зменшення. 22 жовтня 2022 року позивач уклав шлюб з [PERSON] . Позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу своїй дружині, яка на даний час не отримує заробітної плати, оскільки трудовий договір з нею зупинений на час дії воєнного стану. Крім того, позивач має непрацездатних батьків: [PERSON] та [PERSON] , які отримують пенсію за віком і яких він у відповідності з ч. 1 ст. 202, ст. 203 СК України повинен утримувати. За час, що пройшов з дня ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів, стан здоров`я його батьків постійно погіршувався і на даний час мати позивача [PERSON] хворіє на двобічний коксартроз III ст., порушення функції суглобів III ст., виражений больовий синдром. 29.09.2022 року їй було проведено операцію з артропластики лівого кульшового суглобу, для чого на придбання ендопротезу позивачем було витрачено 90650,00 грн. В зв`язку з проведеним лікуванням вона потребує подальшого постійного прийому ліків. Також вона потребує протезування правого кульшового суглобу. Батько позивача [PERSON] , на даний час хворіє на зрілу катаракту правого ока, в зв`язку з чим потребує оперативного втручання, яке також є високовартісним. Враховуючи те, що в зв`язку з воєнним станом в Україні значно зросли ціни на продукти харчування та ліки, доходів батьків позивача недостатньо для задоволення їх потреб у харчуванні, оплаті комунальних послуг та лікуванні, отже вони потребують матеріальної допомоги на прожиття і на додаткові витрати, викликані хворобами, яку позивач зобов`язаний надавати і надає в необхідному обсязі, внаслідок чого його матеріальний стан погіршився у порівнянні з тим, який був на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів. Відповідач також може надавати кошти на утримання дитини, оскільки є працездатною. На підставі викладеного вище позивач вважає, що розмір аліментів, які необхідно стягувати з нього на утримання сина, має становити 1/6 частину його доходу до досягнення дитиною повноліття, що разом з утриманням, яке повинна надавати відповідач, забезпечить йому рівень життя, достатній для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З урахуванням вищезазначеного позивач просив зменшити з дня подання цього позову розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року у справі № 541/2428/16-ц на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, та відкликати виконавчий лист від 20 грудня 2016 року, виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області на виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року у справі № 541/2428/16-ц. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання по справі. 30.12.2023 до суду надійшов відзив наданий представником відповідача адвокатом Долженко О. М., відповідно до якого відповідач з позовними вимогами позивача не згодна в повному обсязі (а. с. 31-67). Стосовно змін в сімейному стані позивача зазначає, що сам факт одруження позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів для утримання дитини. Дружина позивача, [PERSON] не є особою з інвалідністю або недієздатною особою, тому має можливість матеріально забезпечувати себе сама. Крім того, згідно наданої позивачем форми ОК-5, його дружина за 2022 рік отримала 37 431,29 грн., що є достатнім для прожиткового мінімуму для однієї особи, який складає 2684 грн. відповідно до Закону України «Про державний бюджет». Дружина позивача має можливість влаштуватися на іншу роботу. Отже, зміна сімейного стану платника аліментів, відповідно до закону, є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, але оскільки зміна сімейного стану позивача обумовлена збільшенням сім`ї на ще одну дорослу, працездатну, здорову особу, то такі зміни скоріше повинні бути в бік збільшення, а не зменшення розміру аліментів для утримання дитини. Стосовно наявності непрацездатних батьків зазначає, що по-перше, дана обставина мала місце ще до прийняття Миргородським міськрайонним судом рішення про стягнення з позивача аліментів. Станом на час винесення зазначеного рішення - 07.12.2016 року, батьки позивача вже були пенсіонерами, на що позивач посилається, як на зміну його матеріального становища. Батько позивача є пенсіонером з 31.07.2007 року, а мати - з 14.09.2015 року. Отже, зазначені обставини не змінилися з часу присудження розміру аліментів на утримання дитини позивача, тому не є підставою для їх зміни. По-друге, за інформацією з Реєстру платників єдиного внеску, мати позивача має додаткові доходи крім пенсії, оскільки зареєстрована приватним підприємцем, займається роздрібною торгівлею. На даний час статус її підприємницької діяльності - зареєстрована, що означає, що підприємець наразі працює. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності матері позивача є два будинка, нежитлова будівля площею 113.7 м.кв.. земельна ділянка площею 0.0128 га. Отже, жінка з такою кількістю майна у власності сама може надавати матеріальну допомогу позивачу, а не навпаки. По-третє, у батьків позивача маються ще дві доньки. Отже, як зазначив сам позивач, відповідно до 202.203 СК України, повнолітні донька та син повинні надавати за необхідності матеріальну допомогу батькам. Таким чином, вказану допомогу можуть надавати ще двоє повнолітніх працездатних дітей батьків позивача. Стосовно стану здоров`я батьків позивача зазначає, що по-перше, допомога на лікування батьків, як і інша необхідна допомога може та повинна надаватись не тільки позивачем, а й їх іншими двома дітьми. По-друге, витрати в розмірі 90650,00 грн. на придбання для матері ендопротезу є одноразовою витратою і не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини щомісячно. По-третє, катаракта правого ока батька не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину, оскільки не доведено, що зазначена хвороба виникла після прийняття рішення про стягнення аліментів, а також тому, що дана хвороба є достатньо поширеною серед осіб певного віку і не потребує великих витрат на її лікування. По-четверте, за інформацією відповідачки, батьки позивача мають достатньо великі статки і можуть цілком самі собі дозволити належне лікування та проживання. Зазначена обставина буде підтверджена в суді шляхом подання відповідного клопотання. Окрім того, позивач в позові вказує на зміну свого матеріального становища, але при цьому не зазначає, на скільки зросли його доходи, зокрема, заробітна плата та доплати до неї. З введенням в країні воєнного стану було набагато підвищено заробітну плату військовослужбовцям. Крім того, з 06.03.2020 р. позивач користується пільгами учасника бойових дій. зокрема, сплачує 25 % комунальних платежів, завдяки чому заощаджує додаткові кошти. Позивач зазначає, як підставу для зменшення розміру аліментів на його дитину, зростання цін на продукти харчування та ліки в зв`язку з воєнним станом в країні. При цьому позивач не враховує, що його дитина проживає в цієї ж країні, його мати купує продукти та ліки для нього по тим же цінам. Але. при цьому, позивач почав отримувати в рази більшу заробітну плату, а відповідачка втратила можливість проживати та працювати в м. Харкові і вимушена переїхати в м. Миргород, де отримала статус ВПО і зараз знаходиться у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати. Крім того, при розгляді даного позову судом повинно враховуватись, що дитина сторін часто хворіє, тому, зазначеного позивачем прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не достатньо для належного, гармонійного розвитку та життя дитини. З огляду на викладене вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. 02.02.2023 до суду надійшла відповідь відзив надана представником позивача адвокатом Сидоренком Ю. В. (а. с. 91-108), в якому зазначає, що дружина позивача не отримує ніякого доходу, оскільки вона працювала бортпровідником у ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» трудовий договір з якою зупинений на період дії воєнного стану, оскільки польоти цивільних літаків над територією України припинені. З цієї ж причини вона не може знайти собі іншу роботу, яка б відповідала її освіті та кваліфікації. В свою чергу, відповідач [PERSON] , згідно з формою ОК-5 за 2022 рік отримала дохід 36321,60 грн., що майже дорівнює доходу, отриманому дружиною позивача, але цей дохід вона отримувала до липня 2022 року, після чого з невідомих причин припинила працювати (твердження про те, що вона перебуває у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати нічим не доведено). При цьому ще 30.04.2022 вона та малолітній [PERSON] були взяті на облік Управлінням соціального захисту населення Миргородської міської ради як внутрішньо переміщені особи, отже, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, мали право на щомісячні виплати в розмірі 2000 грн. для себе та 3000 грн. для дитини, але про їх отримання відповідач суду не повідомляє і відповідних доказів не надає. Така поведінка відповідача схиляє до думки, що вона забезпечувала свої життєві потреби за рахунок аліментів, які позивач сплачував на утримання дитини, і планує це робити надалі, тому і не погоджується на їх зменшення до розміру, якого буде цілком достатньо для повноцінного утримання дитини але призведе до зменшення тієї частини, яку вона витрачає на себе. Щодо наявності у позивача непрацездатних батьків зазначає, що вони вже були пенсіонерами на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, але підставою для зміни розміру аліментів є не сам факт їх наявності, а те, що внаслідок погіршення за час, що пройшов з дня ухвалення рішення суду, стану їх здоров`я, особливо у 2022 році, вони стали потребувати значно більшого розміру допомоги, яку позивач повинен їм надавати, як син. Зазначає, що сестра позивача [PERSON] (дочка його матері від її першого шлюбу) не має можливості надавати грошову допомогу матері, оскільки отримує дохід, близький до мінімальної заробітної плати, крім того має на утриманні неповнолітню дитину. Інша сестра, [PERSON] (дочка батька від його першого шлюбу) проживає в Германії працює на низькооплачуваній роботі і також не має можливості надавати допомогу батькові, а його матері вона і не зобов`язана її надавати, тому що не є її дочкою. Зазначає, що не відповідає дійсності інформація про наявність у матері позивача великої кількості нерухомого майна, оскільки будинок, площею 94,3 кв.м., та земельна ділянка, на якій він розташований, продані [PERSON] ще 14 червня 2014 року, що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу. Щодо заняття [PERSON] підприємницькою діяльністю, то протягом майже всього 2022 року ця діяльність нею не здійснювалась внаслідок погіршення стану здоров`я, оперативне втручання та послідуючу реабілітацію, через що вона була позбавлена можливості самостійно пересуватись. З цієї ж причини вона не могла припинити свою реєстрацію як фізичної особи -підприємця. Зазначає, що витрати на лікування матері позивача не є одноразовою витратою, оскільки вона потребує проведення такої самої операції на правому кульшовому суглобі, що підтверджено медичними документами. Катаракта правого ока батька позивача можливо і виникла до прийняття рішення про стягнення аліментів, але досягла тієї стадії, що потребує операційного втручання, лише у 2022 році. При цьому, за інформацією з медичних джерел, на сьогодні існує один метод лікування катаракти - хірургічне втручання. Щодо вартості операції з видалення катаракти то за цінами, які наведені на інтернет-сторінках різних медичних установ, вона коливається від 17000 до 79000 грн. і ці витрати не можна назвати невеликими. Щодо посилання представника відповідача на те, що позивач користується пільгами учасника бойових дій, зокрема сплачує 25% комунальних платежів, завдяки чому заощаджує додаткові кошти, то це не відповідає дійсності, оскільки на даний час позивач є слухачем Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського, в зв`язку з чим проживає в гуртожитку, оплату за користування яким здійснює в повному обсязі. Збільшення заробітної плати військовослужбовців в зв`язку з воєнним станом дійсно відбулося, але деякі речі, в т.ч. високотехнологічні і дороговартісні, доводиться придбавати за власні кошти, на що і витрачається частина підвищеного грошового забезпечення військовослужбовців. Щодо твердження відповідача про те, що дитина часто хворіє в зв`язку з чим зазначеного позивачем прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку недостатньо для належного, гармонійного розвитку та життя дитини, зазначає, що розмір аліментів, які в даний час сплачуються на дитину позивачем, і той, до якого він пропонує їх зменшити, в декілька разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач ніколи не відмовлявся брати участь у витратах на лікування дитини, які відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України є додатковими витратами на дитину.? На підставі викладеного вище вважає, що заперечення та доводи відповідача, наведені у відзиві, не заслуговують на увагу, тому прошу задовольнити позов [PERSON] повністю. 08.02.2023 представником відповідача адвокатом Долженко О. М. надано до суду заперечення на відповідь на відзив (а. с. 121-123), в яких зокрема зазначає, що дружина позивача [PERSON] мала достатній заробіток що каже про те, що дана людина може працювати та забезпечувати себе сама. Доказів того, що вона не може знайти роботу по своїй спеціальності позивачем не надано- в центрі зайнятості вона не перебуває. Щодо думок позивача про те. що аліменти відповідачка використовує для своїх потреб, а не потреб дитини, заперечує як такі що нічим не підтверджуються та викладені у відзиві лише для того, щоб зганьбити відповідачку. З урахуванням нинішніх цін на продукти харчування, ліки та одяг, для дитини, яка часто хворіє та швидко зростає в такому віці, ті кошти, які сплачує позивач повністю витрачаються на утримання його дитини. Відповідачка також витрачає на свою дитину кошти, які вона отримує та які заощаджувала, коли мала дохід від роботи. Зазначає, що відповідачка отримує кошти від держави, як вимушено переміщена особа на себе і на дитину в розмірі 5000 грн. Вона це підтверджує. Крім того, їй та її дитині матеріальну допомогу надає її мати, [PERSON] , що буде нею підтверджено в суді. Стосовно доньки матері позивача, зазначає, що її дохід є близький до мінімальної заробітної плати, але не є мінімальним прожитковим мінімумом для особи. Крім того, [PERSON] має дитину та має чоловіка, який утримує і її, і їх спільну дитину. Отже, якусь допомогу, друга дитина [PERSON] може їй надавати, якщо вона цього дійсно потребує. Аналогічно й друга донька батька позивача. Вона працює в Німеччині. Навіть, якщо вона працює на низькооплачуваній роботі, вона отримує дохід набагато більший, ніж прожитковий мінімум в Україні. Отже, навіть, при отриманні мінімальної заробітної плати, донька батька позивача має можливість також допомагати своєму батькові. Що стосується об`єктів нерухомого майна, що у власності матері позивача, зазначає, що, навіть, якщо дійсно продані нею земельна ділянка та будинок, в її власності ще залишилась нежитлова будівля площею 113,7 м.кв., даних щодо продажу якої позивачем не надано. Отже, мама позивача цілком може використати гроші від продажу даної нежитлової будівлі для своїх потреб, зокрема для лікування своїх суглобів та для лікування свого чоловіка, батька позивача. Відповідачка наполягає, що позивач користується пільгами і сума коштів, які він зараз витрачає на оплату житла є мізерними і набагато меншими, ніж сплачує відповідачка. Щодо посилання позивача на придбання дороговартісних речей для служби, то. по-перше, відповідно до положень ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а позивач таких доказів не надає. Зазначає, що щодо потреби лікувати дитину, вона доведена документально. А твердження позивача, що він ніколи не відмовлявся брати участь у витратах на лікування дитини не відповідають дійсності. Жодної допомоги від позивача, крім аліментних платежів, які примусово у нього відраховуються, він добровільно не надавав. Вважає, що всі перелічені доводи позивача не заслуговують на увагу, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 березня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та пояснив, що підтримує матеріально сина, але колишня дружина не доцільно використовує кошти, які надаються на утримання сина. Зазначив, що другий раз одружився 22 жовтня 2022 року з [PERSON] , яка не працює. Він готується стати батьком. Не заперечував що в січні 2022 року його мати придбала частину квартири продавши належний їй житловий будинок. Представник позивача - адвокат Сидоренко Ю.В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, до 1/6 частини його доходів. Зазначив, що матеріальне становище позивача погіршилося. У кінці 2022 року виникла необхідність у проведенні операції матері позивача, а в ході розгляду справи була проведена операція по заміні другого суглобу. Позивач надавав кошти на лікування матері. Дружина позивача з жовтня 2022 року не працює і перебуває на утриманні позивача. Сестра позивача не має можливості допомагати матері грошовими коштами. Мати позивача не здійснює підприємницької діяльності в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Відповідачка заперечувала проти задоволення позову. Просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що матері позивача зробили операцію в 2022 році. Дружина позивача може працювати. Спільний з позивачем син проживає з відповідачкою і не бажає спілкуватися з батьком. Відповідачка зазначила, що не має постійної роботи, а дитина інтенсивно росте і потребує придбання одягу, взуття. Представник відповідачки адвокат Долженко О.М. зазначила, що позов є необґрунтованим. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснила, що одруження позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів. Дружина позивача є працездатною особою, не перебуває на обліку в Центрі зайнятості населення незважаючи на призупинення трудового договору. Позивач мав непрацездатних батьків, ще на момент прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів. Мати позивача займалася підприємницькою діяльністю, має нежитлову будівлю магазин та житловий будинок, що надає можливість їй самостійно себе забезпечувати. У батьків позивача разом з позивачем троє дітей і всі зобов`язані утримувати батьків, а не тільки позивач. Дочка матері позивача надає допомогу матері, перераховує кошти, що видно з банківських рахунків. Витрати на операцію матері позивача є одноразовими витратами, а тому не є підставою для зменшення щомісячного розміру аліментів. Катаракта очей у батька позивача не свідчить проте що може бути проведена операція. Сімейний лікар не є вузько направленим фахівцем, а тому його довідка не є належним доказом. Захворювання батька позивача бронхіт потребує не значних витрат на лікування, згідно наданих доказів близько 2000 грн і не є підставою для зменшення розміру аліментів. З часу постановлення судом рішення про стягнення аліментів матеріальне становище позивача покращилося, так як збільшилася його заробітна плата. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] , є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що встановлено судом в рішенні від 07.12.2016 по справі № 541/2428/16-ц (а. с. 3). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.12.2016 по справі № 541/2428/16-ц з позивача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 26 жовтня 2016 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22.10.2022 Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 22.10.2022 (а. с. 5). Відповідно до довідки від 15.02.2022 № 775, виданої Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» [PERSON] працює в Приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» та займає посаду бортпровідника дирекції обслуговування на борту. З 01.04.2022 та на період воєнного стану в Україні трудовий договір між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» та [PERSON] призупинено (а. с. 75). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 березня 1992 року Звенигордським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаської області, актовий запис № 67, [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір якої у відповідності з довідкою про доходи № 0553 0453 2021 6513, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, за грудень 2022 року становить 5369,72 грн (а.с. 10, 11). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір якої у відповідності з довідкою про доходи № 4924 7597 9694 1903, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, за грудень 2022 року становить 2300 грн (а.с. 10, 12). Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 17063, [PERSON] проведено 28.09.2022 тотальне без цементне ендопротезування лівого кульшового суглобу (а. с. 13-14). Відповідно до квитанції ПАТ «Універсал банк» № 38Н1-ААВ9-РАЕР-7МСЕ від 29.09.2022 [PERSON] сплатив на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмедімпорт» 90650,00 грн за компоненти ендопротезу кульшового суглобу з керамічною голівкою без цементного типу фіксації Stemsys Evolutis для [PERSON] (а. с. 15, 16). Згідно довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги» Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області [PERSON] хворіє на двобічний кокартроз ІІІ ст., порушення функції суглобів ІІІ ст., виражений больовий синдром, стан після артропластики лівого кульшового суглобу 29.09.2022 року та потребує протезування правого кульшового суглобу (а. с. 17). Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6849, [PERSON] проведено 22.03.2023 тотальне без цементне ендопротезування правого кульшового суглобу. Згідно довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Звенигородський центр первинної медико-санітарної допомоги» Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області [PERSON] хворіє та має діагноз зріла катаракта правого ока та потребує оперативного втручання (а. с. 18). Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 0211, [PERSON] перебував з 28.03.2023 по 05.04.2023 на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий бронхіт, викликаний ускладненням COVID 19. Відповідно до довідки про грошове забезпечення [PERSON] позивач є військовим та за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року йому було нараховано грошове забезпечення в розмірі 159\~531 грн 23 коп (а.с. 85). Відповідно до довідки про грошове забезпечення [PERSON] за період з 01 січня 2022 року по 4 вересня 2022 року позивачу було нараховано грошове забезпечення в розмірі 657\~731 грн 95 коп (а.с. 89). Відповідно до довідки про доходи від 12.04.2023 № 182/3/381 [PERSON] за квітень 2023 нараховано заробітну плату в сумі 63836 грн. Відповідно до виписки за договором АТ КП «Приватбанк» в період з 01.01.2022 по 31.12.2022року [PERSON] має депозитний вклад в розмірі 1500 доларів США (а.с.167 ,зворот)). Позивач під час судового розгляду визнав, що крім нього кожен з батьків мають повнолітню дочку, на момент ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини він, як і наразі був військовим, його дохід був меншим, ніж на даний час. Зазначене також підтвердила і відповідачка. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19), зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Ч. 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи його тим, що ним укладено шлюб і позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу своїй дружині, яка на даний час не отримує заробітної плати, оскільки трудовий договір з нею зупинений на час дії воєнного стану та у нього хворіють непрацездатні батьки, які потребують додаткових витрат на лікування та мають невеликий розмір пенсії, він має їх утримувати, оскільки доходів батьків не вистачає на харчування, лікування, оплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У Постанові від 17 травня 2021 року у справі № 552/3611/19, провадження № 61-2391св21 Верховний Суд зробив висновок, що посилання заявника на те, що на його утриманні перебувають батьки, які є непрацездатними за віком та потребують його утримання та лікування, самі по собі не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, дохід позивача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини навпаки збільшився. Та, обставина, що у позивача є непрацездатні батьки, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану [PERSON] в розумінні положень ст. 192 СК України. Посилання позивача на його обов`язок утримувати непрацездатних батьків є безпідставним, оскільки батьки позивача є пенсіонерами, отримують пенсію в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум, мають інших повнолітніх дітей, не можуть бути підставою зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини. Вказана обставина не свідчить про зміну матеріального стану позивача. Також, саме по собі укладення позивачем шлюбу та обов`язок надавати матеріальну допомогу своїй дружині, яка тимчасово не працює на даний час та не отримує заробітної плати не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, без підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів. Крім того, як встановлено судом щомісячне грошове забезпечення позивача як військовослужбовця більше ніж в десять разів перевищує прожитковий мінімум для працезданих осіб та більше ніж в п`ять разів більше за мінімальну заробітну плату, що на думку суду надає змогу позивачу сплачувати аліменти на дитину у розмірі визначеному судом,утримувати себе, дружину та надавати матеріальну допомогу батькам і не свідчить про суттєве погіршення його матеріального стану. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Розмір аліментів, стягнутий з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку із тим, що у позивача на утриманні перебувають його непрацездатні батьки та дружина без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. \~ \~ \~ \~ Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі обґрунтування позову позивачем та заперечення відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed