Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь: - заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990904624 від 17.11.2019 в сумі 37\~139,94 грн.; - понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~684,00 грн.; - понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9\~000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.11.2019 між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990904624, відповідно до якого їй було надано кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно із правилами наданя грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM». Кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20\~000,00 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору, що акцептована відповідачкою, шляхом підписання її електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію, ч. 1 ст. 205 ЦК України). Пропозиція (оферта) на отримання п`ятого траншу згідно із заявкою анкетою №2628608226 від 10.03.2020 в рамках договору була підписана відповідачкою 10.03.2020 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачкою в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. В подальшому ТзОВ «Інфінанс» було перераховано грошові кошти в розмірі 4\~000 грн. Отже, ТзОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти. 14 липня 2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого, ТзОВ «Інфінанс» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики №0990904624 від 17.11.2019, який було укладено між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачкою [PERSON] . Таким чином, ТзОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки. Оскільки відповідачка заборгованість за кредитним договором не погашає, проценти за користування кредитом не сплачує, станом на 18.01.2023 заборгованість складає 37\~139,94 грн., з яких: 4\~000 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 33\~139,94 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Представниця позивача ТзОВ «Вердикт Капітал» - адвокатка Змієвська Т.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представниця відповідачки [PERSON] адвокатка Кобилинець Т.В. просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що в матеріалах справи немає жодних документів, які б відображали розмір отриманих відповідачкою [PERSON] коштів, час їх отримання, суми. Не надано жодного розрахунку заборгованості. Не надано позивачем і жодних доказів про те, скільки коштів відповідачка фактично отримала в кредит та на який рахунок. В матеріалах справи відсутній додаток 1 до договору факторингу, а тому неможливо встановити чи входив кредитний договір №0990904624 від 17.11.2019 до переліку кредитних договорів за яким ТзОВ "Вердикт Капітал" набуло права вимоги до відповідачки, чи є вона боржницею та який розмір (розрахунок сум) заборгованості існував на дату підписання цього договору. Також позивачем не надано доказів на повне виконання п. 2.1. договору факторингу, оскільки немає підтвердження передання ТзОВ "Інфінанс" грошових коштів в розпорядження ТзОВ "Вердикт Капітал", у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників. На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №0990904624 від 17.11.2019 до ТзОВ "Вердикт Капітал" позивачем долучено витяг з додатку №3 до договору факторингу, однак такий не може бути належним доказом, оскільки перелік договорів, права вимоги за якими відступається міститься саме в додатку №1. Наданий позивачем витяг з додатку №3 до договору факторингу не містить відомостей про те, що такий був підписаний представниками ТзОВ "Інфінанс" та ТзОВ "Вердикт Капітал". Спір між сторонами не вирішений. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 07.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 10 березня 2023 року від відповідачки [PERSON] на електронну пошту суду надійшла заява, в якій вона просить відкласти розгляд справи у зв`язку із її наміром укласти договір з адвокатом. Від представниці позивача ТзОВ «Вердикт Капітал» - адвокатки Змієвської Т.П. 04.04.2023 до суду надійшло клопотання про проведення судових засідань в даній справі в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 04.04.2023 задоволено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 17 листопада 2019 року між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0990904624 (а.с. 7-13), відповідно до якого товариство надає відповідачці фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20\~000 грн. Максимальна реальна річна процентна ставка та максимальна відсоткова ставка за кредитом становить 638,75%. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий (транш) надається позичальниці на підставі заповненої та особисто підписаної нею заявки анкети. В заявці анкеті зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка та інше. Договір підписано електронним підписом [PERSON] . У Договорі зазначено паспортні дані [PERSON] , РНОКПП, місце проживання. Будь - яких застрежень про неможливість заміни кредитора у зобов`язанні даний договір не містить. Відповідно до заявки анкети на отримання кредиту від 10.03.2020 (а.с. 14), [PERSON] просить надати їй кредит на таких умовах, зокрема: сума кредиту 4\~000 грн., реквізити банківської платіжної картки 4731185611861011. Згідно із акцептом на оферту від 10.03.2020 на отримання 5 траншу кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990904624 від 17.11.2019 (а.с. 15), [PERSON] згідна з умовами оферти ТзОВ «Інфінанс», з у мовами правил та згідна отримати 5 транш кредиту на таких умовах: розмір кредиту (траншу) 4\~000 грн., строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990904624 від 17.11.2019 - 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка та річна процентна ставка за кредитом (траншем) 638,75%, загальна вартість крелиту у грошовому вираженні становить 2\~100 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №0990904624 від 17.11.2019 (а.с. 17), 10.03.2020 було видано кредит у розмірі 4\~000 грн, який вона не повернула. А тому станом на 14.07.2021 заборгованість за відсотками складає 34\~440 грн. На підтвердження того, що відповідачка [PERSON] отримала п`ятий транш кредиту позивачем надано копію квитанції iPay.ua «Універсальні платіжні рішення» за сплату №50617806 від 10.03.2020 (а.с. 18), відповідно до якої, на карту [NUMBER] було зараховано 4\~000 грн. Згідно із договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 (а.с. 40-48) ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» уклали цей договір про те, ТзОВ «Інфінанс» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги від боржників за договорами позики, у тому числі за договором №0990904624 від 17.11.2019. Як вбачається з Реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 та підтверджується Витягом до нього, від ТзОВ "Інфінанс" до ТзОВ "Вердикт капітал" перейшло право вимоги до боржниці [PERSON] за договором № 0990904624 від 17.11.2019 (а.с. 49-52). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Вердикт Капітал» (кредитний договір №0990904624) (а.с. 19) станом на 18.01.2023 складає 37\~139,94 грн., з яких: 4\~000 грн заборгованість по основній сумі кредиту та 33\~139,94 грн заборгованість за відсотками. Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору надання позики, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, як передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 даного Закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стеттею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідачка [PERSON] у електронній формі уклала договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990904624 від 17.11.2019, підписавши його електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, та отримала кредитні кошти, зокрема, 10.03.2020 п`ятий транш кредиту в розмірі 4\~000 грн., шляхом перерахування їх на її картку [NUMBER] , якими користувалася та частково погашала заборгованість. Станом на 14.07.2021 заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «Інфінанс» становила: 4\~000 грн заборгованість за тілом кредиту та 34\~440 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Під час існування невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, згідно з договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 до позивача ТзОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідачки, тобто право вимагати виконання зобов`язань за договором позики. Заборгованість на час відступлення права вимоги складала за тілом кредиту 4 000 грн, за нарахованими відсотками 34 440 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як встановлено ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розрахунку заборгованості ТзОВ «Вердикт Капітал» судом встановлено, що заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем станом на 18.01.2023 складає 37\~139,94 грн., оскільки відповідачкою було частково погашена заборгованість. Доводи представниці відповідачки [PERSON] адвокатки Кобилинець Т.В. в частині того, що позивачем не доведено факт отримання відповідачкою п`ятого траншу кредиту суд відхиляє, оскільки такі спростовані матеріалами справи. Так, в матеріалах справи (а.с. 14) наявна заявка анкета на отримання кредиту від 10.03.2020, в якій відповідачка [PERSON] просила надати їй кредит на зазначену нею банківську картку. Згідно із квитанцією за сплату №50617806 від 10.03.2020 (а.с. 18) на вказану відповідачкою картку в заявці анкеті їй було здійснено переказ коштів в розмірі 4\~000 грн. Отже позивачем доведено факт отримання 10.03.2020 відповідачкою [PERSON] на вказану нею картку кредитних коштів (траншу) в розмірі 4\~000 грн. Стосовно доводів представниці відповідачки про відсутність додатку №1 до договору факторингу, у зв`язку із чим неможливо встановити чи входить договір надання позики №0990904624 від 17.11.2019 до переліку кредитних договір за яким позивач набув право вимоги до відповідачки, то такі не заслуговують на увагу, оскільки в п. 6.1.2. договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 зазначено, що реєстр боржників в електронному вигляді (додаток №1) передається фактору за актом приймання - передавання реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №2). Реєстр боржників (додаток №3) передається фактору за актом приймання - передавання реєстру боржників (п. 6.1.3 даного договору факторингу). Тобто, реєстр боржників було виготовлено і в електронному вигляді (додаток №1), і в паперовому вигляді (додаток №3), який наявний в матеріалах справи та в якому зазначені дані відповідачки - як боржниці, номер кредитного договору, дата його укладення, розмір заборгованості і т.д. Суд вважає неспроможними також доводи представниці відповідачки про відсутність доказів стосовно повного виконання договору факторингу укладеного між ТзОВ "Інфінанс" та ТзОВ "Вердикт Капітал" , оскільки даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками і відповідно цей договір набрав чинності з моменту його підписання. Жодних даних про те, що даний договір було визнано недійсним в суду немає. З урахуванням викладеного, даючи оцінку вказаному вище розрахунку заборгованості за договором позики, зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами на визначених у договорі умовах з порушенням визначених строків, позивач підтвердив своє право вимоги на вказану заборгованість, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2 684 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 0359150007 від 24.01.2023 (а.с. 89) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 93). Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позову, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір в розмірі 2 684 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, суд вважає за потрібне зазначити таке. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підставі договору № 03-01/2023 про надання правової допомоги від 03.01.2023, адвокатське об`єднання "Лігал Ассістанс" надає юридичну допомогу ТОВ "Вердикт Капітал" (а.с. 78-82). За її здійснення внесено загальну плату у розмірі 44 000 грн, на що вказує платіжне доручення № 0358540000 від 17.01.2023 (а.с. 86). У прайс - листі адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс" визначені види послуг, які надаються адвокатським об`єднанням та їх вартість (а.с. 83-85). Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги № 160 від 05.01.2023 (а.с. 87) та витягу з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 09.01.2023 (а.с. 88) по супроводу примусового стягнення з [PERSON] заборгованості позивач саме по даній справі поніс такі витрати: 3 000 грн (за 1 годину) - за надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти, 6 000 грн (за 4 години, з яких вартість 1 години 1 500 грн) - складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Долинського районного суду Івано - Франківської області, підготовку та друк необхідних документів, загалом на суму 9 000 грн. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та її значення для сторін, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, а також, що клопотань про зменшення судових витрат чи зауважень щодо їх розміру від представниці відповідачки не поступало, а суд немає права втручатись у договірні відносин сторін при укладенні договору, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а тому приходить висновку про необхідність їх стягнення з відповідачки. На підставі вищевикладеного, ст. 1, 3, 207, 509, 526, 527, 610, 626, 627, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 141 ЦПК України та

Outcome: approved