Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про витребування собаки та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову, позивач вказав, що він є власником собаки по кличці «Буся», 08.08.202Ір.н. , породи «Джек-Рассел-терьєр», окрас триколор, стать сука, яку придбав у її попереднього власника громадянки [PERSON] 19.12.2021 р. за 4500 грн., що підтверджується щенячою карткою № П885(7297)2107Р, виданою Одеським міським зоо-об`єднанням «Перспектива» ВГО «Українська кінологічна федерація». Як вказав позивач, 16.03.2023 року, у зв`язку з його тимчасовою відсутністю за місцем проживання, він передав собаку на три-чотири дні своїй знайомій [PERSON] , з якою усно домовились, що вона поверне собаку за його першою вимогою, але коли позивач 20.03.2023 р. прийшов за місцем проживання відповідачки та попросив її повернути собаку, остання відмовилась, пояснивши, що бажає або залишити собаку собі, або передати її третім особам за винагороду. Позивач стверджує, що на його вмовляння та пояснення відповідачка не реагувала. Також, як вказав позивач, після розмови з відповідачкою, 20.03.2023 р. він відразу зателефонував до поліції за номером 102. Працівники поліції, приїхавши на місце, провели бесіду з ним та з [PERSON] , після чого усно пояснили, що відносини з відповідачкою є цивільно-правовими та рекомендували звернутися до суду. З огляду на вказане, позивач просив суд: витребувати у [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] собаку на кличку «Буся». 08.08.2021 р. н. , породи «Джек-Рассел-терьєр», окрас триколор, стать сука; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] . 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 20.04.2023 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Враховуючи викладене, сторони у судове засідання не викликалися. Разом з тим, від відповідача до суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказах (а. с. 23). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що згідно щенячої картки № [NUMBER] , виданої Одеським міським зоо-об`єднанням «Перспектива» ВГО «Українська кінологічна федерація», [PERSON] є власником собаки по кличці «Буся», 08.08.2021 р.н. , породи «Джек-Рассел-терьєр», окрас триколор, стать сука (а. с. 8). Відповідно до ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, - яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 387 ЦК України та частини 3 ст.12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбаченим процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Як встановлено судом, в матеріалах справи наявні докази, згідно яких власником собаки по кличці «Буся», 08.08.2021 р.н. , породи «Джек-Рассел-терьєр», окрас триколор, стать сука, - є [PERSON] . На спростування вказаного відповідач жодних доказів не надала. Проте, і доказів того, що [PERSON] передав собаку [PERSON] , у зв`язку з його від`їздом і що сторони усно домовились, що відповідач поверне йому собаку за його першою вимогою, до суду позивачем також не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленої вимоги позову. Стосовно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Проте, доказів того, що відповідачкою спричинено моральну шкоду позивачу, до суду надано не було. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачки [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень не підлягають задоволенню Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed