Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Представник позивача - адвоката Субботіна Л.В. звернулася у вересні 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом до [PERSON] в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 2014 року по 11.10.2021 рік; визнати за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Протягом останніх років позивач приймала участь у житті [PERSON] як дружина, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали покупки, утримували житло та сплачували комунальні послуги, разом ходили на роботу. Позивач піклувалась про здоров`я [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . У грудні 2021 року позивач звернулася до державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй було відмовлено, оскільки позивач не являється спадкоємцем за законом, так як не може підтвердити факт родинних чи інших відносин з померлим. Ухвалою суду від 06.10.2022 року справу було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 08.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.04.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності в частині визнання за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] залишено без розгляду та закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у новій редакції позову від 04.04.2023 року. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є громадянкою України та народилася [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 12.10.2021 року відділом ДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 12831. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 294417530 від 12.01.2022 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/1 частини квартири [ADDRESS] , підстава виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину р. 3083, 16.12.2010. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул О.В. заведено спадкову справу за № 738с/2021. Згідно листа державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Тинкул О.В. від 13.12.2021 року №3749с/02-14 [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , проте їй було відмовлено, оскільки позивач не являється спадкоємцем за законом, так як не може підтвердити факт родинних чи інших відносин з померлим. 06.04.2023 року до матеріалів справи долучено лист співробітників КУ Одеський літературний музей, які зазначили, що знають [PERSON] з 2001 року, а [PERSON] з 2015 року, з 2015 року вони вели сумісне господарство та проживали разом як єдина родина за адресою: [ADDRESS] , зазначене засвідчили своїми підписами. До матеріалів справи долучено фотокартки з яких вбачається, що позивач разом з [PERSON] святкували спільні свята, разом відпочивали, проводили час із сім`єю. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначили, що знали [PERSON] та [PERSON] як сім`ю, підтверджують, що позивач з померлим завжди були у теплих, сімейних стосунках, вели спільний побут, весь час проводили разом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги спадкування є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Законодавчо процедура доведення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не регламентована, відповідно встановлення вказаного факту позасудовим шляхом неможливо, що у свою чергу створює перешкоди для оформлення спадкових прав. В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю». Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 23 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів . Згідно з абзацом 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Належним чином оцінивши надані докази та встановивши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, що з 2014 року [PERSON] та [PERSON] по день смерті останнього мешкали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали на утриманні майно, їм були притаманні взаємовідносини членів сім`ї , суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] померлого [INFO] більше як п`ять років по день смерті остатнього. Судом зазначається, що позивачу встановлення відповідного юридичного факту необхідно для отримання права на спадщину за законом у четверту чергу після смерті [PERSON] померлого [INFO] . З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved