Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позов обґрунтований тим, що 02.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . [PERSON] працює моряком і у січні 2022 року пішов у рейс за контрактом та до сьогодні знаходиться поза межами території України. З того моменту він віч-на-віч із дружиною і дитиною не спілкувався. Квартира, яка належала відповідачеві з 2018 року і в якій проживали [PERSON] і [PERSON] , під час вагітності позивачки, [PERSON] подарував своїй матері. Відтак [PERSON] власним житлом не забезпечений. Під час подружнього життя постійно виникали конфлікти, у зв`язку з чим позивач була змушена забрати дитину, якій на той час було лише 7 місяців та переїхати до батьків. 20.12.2021 року між позивачем та відповідачем повністю припинились подружні відносини. 25.12.2021 року [PERSON] звернулась до правоохоронних органів з заявою про психологічне насилля, про що є талон повідомлення єдиного обліку №36244. Після припинення подружніх відносин [PERSON] недостатньо приділяв уваги дитині, хоча позивач це пропонувала. Бабуся дитини зі сторони батька - [PERSON] жодного разу з січня 2022 року не поцікавилася життям дитини. Побутові умови у сина задовільні: у кімнаті є місце, яке об лаштоване під ігри та відпочинок. Позивач уклала декларацію із сімейним лікарем в КНП «Дитяча міська поліклініка №6» ОМР. Тобто з самого народження малолітній [PERSON] проживає з матір`ю, і саме вона забезпечує йому гарні умови для життя, незважаючи на те, що [PERSON] добровільно сплачує лише 3000 гривень на утримання спільної дитини, а позивач знаходиться у декретній відпустці. Позивач як мати малолітнього [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. Просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Від представника відповідача - адвоката Боровик А.О. на адресу суду надійшли заперечення щодо обґрунтування позовних вимог, в яких він зазначає, що щодо задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечує, однак з обґрунтуванням позовних вимог не згоден. В позовній заяві зазначено, що 25.12.2021 року позивач зверталась до правоохоронних органів із заявою про психологічне насилля, на підтвердження чого надала талон - повідомлення про прийняття та реєстрацію заяви, однак не зазначила в чому саме виражалось психологічне насилля, крім того, докази, які б підтверджували вину відповідача відсутні. Протиправні дії зі сторони відповідача по відношенню до позивача були відсутні, відбувся невеликий конфлікт між колишнім подружжям. Після припинення спільних відносин відповідач самостійно та регулярно надає матеріальну допомогу дитині у розмірі 3000 грн., що становить більше ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, крім того купував дитині все необхідне, в тому числі їжу, одяг, ліки, памперси, дитяче крісло, іграшки, обладнання для дитини. На даний час позивач знаходиться в декретній відпустці, рішенням суду з відповідача на користь позивача на її утримання стягуються аліменти, що свідчить про той факт, що [PERSON] забезпечує як позивача так і дитину. На теперішній час, по мірі можливості, [PERSON] купує та передає дитині іграшки та продукти харчування, намагається підтримувати зв`язок з позивачем, однак, [PERSON] спілкується неохоче, не завжди відповідає на дзвінки, по відеозв`язку не завжди надає можливість бачити сина, саме зі сторони позивача відсутнє бажання в спілкуванні. В позовній заяві зазначено, що бабуся дитини [PERSON] з січня 2022 року не поцікавилася життям дитини, однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки саме у позивача відсутнє бажання спілкуватися з його ріднею, на дзвінки матері відповідача не відповідає. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином та своєчасно, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила задовольнити її позовну заву. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином та своєчасно. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином. Надав до суду лист, в якому зазначено, що за інформацією служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.12.2022 №06/11174 до служби із заявою звернувся батько малолітньої дитини [PERSON] , в якій він зазначив, що не заперечує проти проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. На підставі вище викладеного, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не має підстав надати до суду відповідний висновок. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом було встановлено, що 02.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №668. Під час спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02.06.2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2361. 20.12.2021 року між позивачем та відповідачем повністю припинились подружні відносини. Син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю, з якою і проживає на час розгляду справи. Листом Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, зазначено, що за інформацією служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.12.2022 №06/11174 до служби із заявою звернувся батько малолітньої дитини [PERSON] , в якій він зазначив, що не заперечує проти проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. На підставі вище викладеного, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не має підстав надати до суду відповідний висновок. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частина 1 ст. 152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 за № 1385 (далі - Декларація), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Преамбулою указаної вище Конвенції визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Таким чином, суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, дотримавшись вимог сімейного законодавства України, законодавства України про охорону дитинства, вважає за доцільне застосувати положення Конвенції про права дитини із врахуванням рішення ЄСПЛ як джерело права. Згідно із ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК Украйни місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Більш того, суд бере до уваги, що з 2018 року існує спрощена процедура виїзду дитини за кордон, якою може скористатись той із батьків, з яким проживає дитина. Місце проживання має обов`язково підтверджуватись рішенням суду або органу опіки та піклування, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з тим із батьків, який має намір виїздити за межі України з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Так, порядок та підстави виїзду дитини за кордон без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків регулюється частиною 5 статті 157 Сімейного кодексу України та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою КМУ №57 від 27.01.1995. Згідно абз.2 п.5 ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей. Суд, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради необхідно задовольнити. У зв`язку з чим, необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] ). Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Outcome: approved