Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між сторонами, який 26.12.2015 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 158 та залишити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] .. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.12.2015 сторони уклали шлюб, даний шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області. Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні батька та проживає разом з ним. Позивачка вказує, між сторонами немає спілкування та взаєморозуміння. Розлад у сімейних стосунках набув стійкого характеру. Сімейного життя не ведуть з липня 2021 року, шлюбних відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, а отже збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Після припинення спільного проживання між сторонами було укладено договір, який був в нотаріальному порядку посвідчений щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вказує, що малолітня донька [PERSON] проживає з відповідачем, у зв`язку з цим вважає необхідним залишити її проживати разом з ним. У зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом та просить суд шлюб розірвати та залишити місце проживання малолітньої доньки з відповідачем. Ухвалою суду від 23.03.2023 провадження в справі відкрито та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду представником позивача адвокатом Черниш І.І. подана заява, в якій просила розгляд справи здійснювати у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву про розгляд справи без участі, в якій просив суд розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги заявлені визнає повністю. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області, видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2015 /а.с.4/. У шлюбі в сторін по справі народилась донька: [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.06.2016 (а.с.11). Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Суд вважає, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Одночасно, згідно з ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення\~ст. 113 СК України, а також клопотання позивачки, в якому вона просила залишити їй прізвище взяте у шлюбі, суд вважає за необхідне залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з відповідачем суд виходить з наступного. Звертаючись з позовною заявою про розірвання шлюбу, позивачка просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Проте, судом встановлено, що спору з приводу виховання дитини у сторін не виникає, оскільки ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної доньки, про що свідчить нотаріально посвідчений та укладений Договір від 11.01.2023 між батьками. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , [INFO] залишається проживати з батьком, при цьому матір має право бачитись із нею в порядку, передбаченому зазначеним договором (а.с.15-17). Таким чином встановлені обставини та наведені у сукупності положення закону вказують на те, що між сторонами не існує спору. Наведеними нормами ст.ст.141,160,161 СК України не передбачено прав позивача визначати місце проживання дитини через суд, якщо між сторонами немає спору щодо місця проживання дитини. За положеннями ст.ст.2,4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами законів суд дійшов висновку, що право позивача не було порушене, а тому немає підстав у застосуванні заходів судового захисту. Відтак у задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Outcome: partial