Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в я кому просить: - визнати факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною та визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення днів зустрічі з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, не порушуючи при цьому режиму дня дитини, а саме: - щотижня з 10:00 год. суботи до 10:00 год. неділі за місцем зареєстрованого та фактичного проживання батька; - спілкування та зустрічі батька з дитиною за місцем проживання батька протягом всього дня у світкові дні: день народження дитини (20.07.), Новий рік (з 31.12 по 01.01.). Різдво Христове (07.01.), Пасха (Великдень), у кожен непарний рік; - у період осінніх, зимових, весняних, літніх канікул - 50% канікулярного періоду; - у будь-який інший час, день чи період року за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини. Позов мотивований тим, що 16.08.2008 року між сторонами був укладений шлюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] 12.03.2013 року шлюб було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №2608/20130/12. Після розлучення позивач та відповідач ще деякий час проживали разом, продовжували вести спільне господарство до 2017 року. [INFO] у позивача та відповідача народилася донька - [PERSON] . У зв`язку з тим, що під час народження доньки, позивач перебував за межами м. Києва, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було зроблено зі слів відповідача. Позивач приймає участь у житті обох дітей, з того часу, як він не перебуває у стосунках з відповідачем, цікавиться моральним та фізичним станом дітей, надсилає кошти для утримання дітей на особовий рахунок відповідача. Зазначає, що є батьком дитини, про те відповідач від добровільного визнання батьківства відмовилась. Вказує, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Така ситуація не відповідає інтересам дитини, якій потрібно регулярне спілкування з батьком. У зв`язку з чим, звернувся за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2022 року у справі призначено судово-медичну генетичну експертизу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року відновлено провадження, експертизу не проведено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 03.09.2021 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязв, оскільки позивач не є батьком дитини [PERSON] , посилаючись на обставини зазначенні у відзиві. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. З`ясувавши обставини по справі, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Судом встановлено, що [INFO] в м. Київ народилась [PERSON] , що підтверджуєть свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.07.2017 року виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, де зазначено матір`ю дитини - [PERSON] , а батьком дитини - [PERSON] (а.с.37). Як встановлено в судовому засіданні, державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , була проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою, що не заперечує і відповідач, зазначаючи дані обставини у відповіді на відзив. Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений батьком дитини. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved