Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 53\~797, 68 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що вона є фізичною особою-підприємцем і у вересні 2021 року вона здала до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області заяву-розрахунок на виплату їй грошових коштів в сумі 53\~797, 68 грн. по лікарняному листу за найманого працівника [PERSON] . Заява розрахунок була внесена до списку виплат, однак до теперішнього часу відповідні грошові кошти на її рахунок не перераховані. [PERSON] звернувся до відповідних органів зі скаргами на неї та подав до суду позов до неї про стягнення вищезазначених коштів. З метою уникнення конфліктної ситуації та врегулювання спору вона виплатила [PERSON] грошові кошти з власних джерел. Оскільки лікарняні повинен оплачувати Фонд соціального страхування вона звернулася до Фонду з листом де просила перевести на її рахунок зазначені вище грошові кошти. Відповіддю Фонду їй було відмовлено у виплаті коштів, та зазначено що нею неправомірно сплачено [PERSON] грошові кошти. Після отримання відповіді позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути перераховані йому кошти, однак відповідач категорично відмовився. Враховуючи що нею неправомірно були сплачені кошти [PERSON] , за його лікарняний лист, а грошові кошти вона повинна була перерахувати останньому тільки після отримання нею даних коштів з ФССУ на свій рахунок, вважає о [PERSON] повинен повернути перераховані кошти. Ухвалою суду від 25.11.2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем надано до суду відзив на позов, де зазначено, що він позовні вимоги не визнає, оскільки дійсно позивач в вересні 2021 року здала до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції ФССУ заяву-розрахунок на виплату на її рахунок коштів по його лікарняному листу. До вересня 2022 року він коштів від ФОП [PERSON] не отримав, у зв`язку з чим почав звертатися зі скаргами до позивача та контролюючих органів. Крім того, вимагав від позивача звернення до суду з позовом до ФССУ про стягнення коштів за лікарняним. Однак ФОП [PERSON] категорично відмовилася звертатися з позовом до ФССУ. З метою уникнення конфліктної ситуації позивач виплатила йому грошові кошти 53\~797,68 грн. Потім позивач пояснила, що до теперішнього часу кошти за його лікарняний на її рахунок не надійшли. Крім того, працівники ФССУ порадили їй звернутися до нього з позовом і тільки у разі відмови у задоволені позову, кошти будуть повернуті ФССУ. Вважає, що позивач обрала неналежний спосіб захисту у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що вона повністю погоджується з позицією відповідача, що саме Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області порушило її права не сплативши їй кошти. Отже матеріальний збиток їй спричинений саме виконавчою дирекцією фонду соціального страхування України в Донецькій області. Однак саме співробітники ФССУ пояснили їй, що спочатку вона повинна стягнути грошові кошти з найманого працівника, а в разі відмови у позову, буде вирішено питання про компенсацію їй вищезазначених грошових коштів за рахунок ФССУ. Ухвалою суду від 19.01.2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору судом було залучено Головне управління Пенсійного фонду України, як правонаступник Фонду соціального страхування України в Донецькій області. До суду від представника ГУ ПФУ в Донецькій області надійшли пояснення, де зазначено, що в 2021 році ФОП [PERSON] перебувала на обліку в якості роботодавця у Костянтинівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 20.09.2021 року від ФОП [PERSON] до Управління надійшла заява-розрахунок на фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] по листку непрацездатності. Перевіркою заяви-розрахунку було встановлено, що страхувальником ФОП [PERSON] були внесені виправлення щодо сум нарахування заробітної плати, податків найманого працівника. В тому числі за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, застрахована особа [PERSON] мало «0» грн.. нарахованої заробітної плати у розрахунковому періоді та «0» грн. нарахованого єдиного внеску. У зв`язку з чим, заява-розрахунок на фінансування нарахованої допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованої особи [PERSON] біла відсторнована, про що повідомлено страхувальника. Вважає, що фізична особа [PERSON] не є стороною даних правовідносинах, оскільки страхувальником є ФОП [PERSON] а застрахованою особою [PERSON] , у зв`язку з чим позовна заява повинна бути залишена без розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що у 2021 році фізична особа-підприємець [PERSON] перебувала на обліку в якості роботодавця у Костянтинівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 20.09.2021 року позивач звернулася до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою-розрахунком на фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованої особи [PERSON] по листку непрацездатності АДТ 888468 за період з 14.09.2020 року по 12.10.2020 року. Як вбачається з письмових пояснень ГУ ПФУ в Донецькій області 28.12.2021 року заява-розрахунок була відсторнована, про що повідомлена ФОП [PERSON] . Як зазначає позивач у позові та підтверджує відповідач у відзиві, матеріальну допомогу по листку непрацездатності [PERSON] , сплачено ФОП [PERSON] за власний рахунок. Крім того, позивач сплативши відповідачу матеріальну допомогу з власних коштів та не отримавши від ФССУ коштів на фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності, з метою захисту своїх прав просить стягнути з відповідача вказані грошові кошти. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі Закон України № 1105, в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин). Статтею 19 Закону України № 1105 визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом Відповідно до статті 22 Закону України № 1105 допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: 1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві; 2) необхідності догляду за хворою дитиною; 3) необхідності догляду за хворим членом сім`ї; 4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною; 5) карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби; 5-1) на період перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій; 6) тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу; 7) протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства; 8) перебування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду встановленому правлінням Фонду. Отже фактично склались правовідносини між страхувальником та Фондом з приводу фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованої особи. Натомість позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача кошти сплачені останньому по листу непрацездатності. Більш того, у відповіді на відзив позивач зазначає, що саме Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області порушило її права не сплативши їй кошти. Вважає, що матеріальний збиток їй спричинений саме виконавчою дирекцією фонду соціального страхування України в Донецькій області. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, відзив та письмові пояснення додані до справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту, який забезпечить захист прав позивача, є звернення до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області, який є правонаступником Костянтинівського міського\~відділення управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області про стягнення відповідних сум. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті\~12,\~13 ЦПК України). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду обрала неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки у даному випадку позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову відповідно до ч. 2 п. 13\~ст. 3 Закону України "Про судовий збір", та позивачу відмовлено в позові, судовий збір слід віднести за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed