Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

09.03.2023 р. ТОВ «Вердикт Капітал» (надалі також позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2017 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладений кредитний договір № 014/0273/82/0278595, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу рахунок з кредитним лімітом у розмірі 22182,79 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 49,9 %. Строк користування кредитом визначено до 24.02.2019 р. 26.06.2019 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений договір відступлення права вимоги відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором від 24.02.2017 р., укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти. Загальний розмір заборгованості становить 32941,71 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6459,25 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 2444,74 грн., заборгованість за нарахованими процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 11674,04 грн., заборгованість за пенею 12363,38 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача. 16.03.2023 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач відзиву не подав. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали суд встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що 24.02.2017 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладений кредитний договір № 014/0273/820278595, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 22182,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 49,9 %. Строк кредиту визначений на 24 місяці (а.с.8-12). 26.06.2019 р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем був укладений договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором від 24.02.2017 р., укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем (а.с.38-46). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12, зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з умовами кредитного договору № 014/0273/82/0278595від 24.02.2017 р. сторони погодили, що строк кредитування визначений до 24.02.2019 р. Матеріали справи не містять доказів зміни строку виконання основного зобов`язання та пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту. Відтак, у межах строку кредитування до 24.02.2019 р. відповідачу належало, зокрема, повертати кредитору кредит і сплатити проценти. Ураховуючи вищевикладене, після закінчення строку кредитування 24.02.2019 р. позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. Після цього строку позивач мав право у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК нараховувати лише інфляційні та три проценти річних. З доданого позивачем розрахунку слідує, що ним поза межами строку кредитування нараховані відсотки за користування кредитом виходячи із відсоткової ставки 49,9 % (а.с.37). З огляду на вказане таке нарахування є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Зважаючи на викладене, суд вирішує частково задовольнити позов в сумі 8903,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6459,25 грн., заборгованість за процентами 2444,74 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею, то суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. На підставі зазначеної норми закону, суд не вбачає підстав для стягнення пені. Позивач просить стягнути з відповідача на свою корить суму витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги, платіжне доручення; заявку на надання юридичної допомоги витяг з акту про надання юридичної допомоги. Відповідач відзиву не подав і не оспорював розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов у справі задовольняється частково на 27,03 %, а тому на користь позивача із відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2432,70 грн. та судовий збір у сумі 725,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial