Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[INFO] (військова частина [NUMBER] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Позовні вимоги з урахуванням збільшень мотивовані тим, що відповідно договору №14-13 про користування приміщеннями у гуртожитку [INFO] від 26.06.2013 року [PERSON] та членам його родини було надано в користування жиле приміщення у гуртожитку поліпшеного планування № 1 [INFO] за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток поліпшеного планування № 1 , літера «А», квартира №1 . Також, відповідно Договору №14-13 про користування приміщеннями у гуртожитку [INFO] від 26.06.2013 року [PERSON] та членам його родини було надано в користування жиле приміщення у гуртожитку поліпшеного планування № 1 [INFO] за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток поліпшеного планування № 3 , літера «А1», квартира №14 на підставі спільного рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 11.06.2013 року №55. Відповідач отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, в зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 76 712,21 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. В судовому засіданні представники позивача збільшені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити повністю з підстав викладених у позові та відповіді на відзиви. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги частково визнали, просили суд зменшити суму боргу за фактично отримані житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2022 року на суму 4 841,48 грн., які були утримані позивачем у розмірі 20% від щомісячних доходів з відповідача у вересні 2020 року та жовтня 2020 року. Крім того, відповідачем подано відзив на позов та відзив на збільшення розміру позовних вимог, у якому останній просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно договору №14-13 про користування приміщеннями у гуртожитку [INFO] від 26.06.2013 року [PERSON] та членам його родини було надано в користування жиле приміщення у гуртожитку поліпшеного планування № 1 [INFO] за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток поліпшеного планування № 1 , літера «А», квартира №1 . Також, відповідно Договору №14-13 про користування приміщеннями у гуртожитку [INFO] від 26.06.2013 року [PERSON] та членам його родини було надано в користування жиле приміщення у гуртожитку поліпшеного планування № 1 [INFO] за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток поліпшеного планування № 3 , літера «А1», квартира №14 на підставі спільного рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 11.06.2013 року №55. Відповідно до п. 1.5 Договору №1 відповідач відшкодовує Балансоутримувачу витрати за користування жилим приміщенням, меблями та побутовими приладами, які в ньому знаходяться, а також відшкодовує вартість наданих йому комунальних послуг та спожитої електроенергії згідно з діючими тарифами. Відповідно до п. 3.1 Договору №1 користувач зобов`язаний щомісяця в установлені строки своєчасно відшкодовувати витрати за користування жилими приміщеннями та витрати по оплаті за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги). Відшкодування за користування жилим приміщенням і за надані комунальні послуги стягується в межах, установлених чинним законодавством, за тарифами, затвердженими Кабінетом Міністрів України та органами місцевого самоврядування. Відповідно до п. 2.2.7 Договору №2 користувач і члени його родини зобов`язані щомісяця своєчасно в установлені договором строки вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, електричну, теплову енергію та інші послуги) за затвердженими у встановленому порядку ставками і тарифами. Відповідно до п. 3.1.1 Договору №2 Балансоутримувач має право вимагати від користувача своєчасної оплати за квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, електричну, теплову енергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку ставками і тарифами, в установлений договором строк. Відповідно до розділу 4 Договору №2, розрахунковим періодом є календарний рік. Оплата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за комунальні послуги встановлюється з моменту укладання цього договору та акта приймання-передавання житлового приміщення. Положення стст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до ч 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Частиною 7 статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем і споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач, надає мешканцям житлово-комунальні послуги, відповідач в свою чергу отримує їх, при цьому не в повному обсязі виконує зобов`язання по їх оплаті. У зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 76 712,21 грн., яка складається з 51 121,45 грн. заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення, 10 511,28 грн. - за послуги гарячого водопостачання та 15 079 грн. 48 коп. - послуг з утримання будинку і прибудинкової території, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості позивач звернувся до суду 06 липня 2021 року з вимогами починаючи з 01 січня 2016 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Так, суд не бере до уваги посилання представників позивача, звернення до суду в березні 2019 року за заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача заборгованості за надані комунальні послуги, який був скасований у вересні 2020 року, як підставу переривання строку позовної давності, враховуючи наступне. Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17). Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01 січня 2016 року до 06 липня 2019 року,в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності в даній частині. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial