Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить зазначений житловий будинок, що підтверджується договорами дарування від 22.07.2016 року, посвідченими приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. У даному будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , проте з середини лютого 2022 року остання в цьому будинку не проживає у зв`язку з переїздом до іншого місця проживання, на його неодноразові звернення з вимогою добровільно знятися з реєстрації відповідачка відмовляла, оскільки перебуває з ним в неприязних відносинах. Реєстрація відповідачки порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, а тому він звернувся з даним позовом до суду. 22.03.2023 року від відповідачки надійшов відзив на позов в якому вона вказує, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.03.2023 року житловий будинок [ADDRESS] є приватною власністю іншої особи, а саме батька позивача [PERSON] . Враховуючи, що після укладання договору дарування житлового будинку позивачем не було зареєстровано право власності на його ім`я, крім того в будинку досі знаходяться її речі, оскільки питання щодо поділу спільного майна подружжя ще не вирішено, а тому просить позовну заяву залишити без розгляду. 04.04.2023 року позивачем було надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що 22.07.2016 року відповідно до договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу, зареєстрованих під №№ 1037,1032, його батько [PERSON] подарував йому житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, що знаходиться за вказаною вище адресою. Відразу після укладання договорів в цей же день нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А. була проведена їх державна реєстрація, що підтверджується актуальною інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (номери відомостей про речові права № 15608826, 15608483 від 22.07.2016 року). Тобто він у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на майно та набув правового статуту власника майна. Щодо тверджень відповідачки стосовно її речей та поділу сумісного майна подружжя зазначив, що оскільки відповідно до сьомої глави Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини/чоловіка є, зокрема, майно, набуте дружиною/чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування вказаний будинок був набутий ним шляхом договору дарування, тому він є його особистою власністю і відношення до питання поділу спільно набутого майна немає. Факт того, що її речей в будинку немає можуть підтвердити сусіди, які бачили, як вона покинула його будинок разом зі своїми речами. В судове засідання, призначене на 15 травня 2023 року, позивач не з`явився, проте подав до суду заяву в якій на позовних вимогах наполягав і просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договорів дарування № 1037 та № 1032 від 22 липня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А., [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.32-34), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна витягами про державну реєстрацію № 64479584, №64477735 (а.с. 6-10). Рішенням Біляївського районного суду від 14.09.2022 року по справі № 496/3211/22, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.11) Відповідачка зареєстрована у вищезазначеному будинку, але не проживає в ньому з лютого 2022 року, про що свідчить акт, складений 10.02.2023 року депутатом Усатівської сільської ради сільської ради Одеського району Одеської області Іскандеровим О.А. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , а також письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.12, 44-45). Згідно положень ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України. Члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів\~сім`ї власника\~будинку,\~належать особи,\~зазначені в\~частині другій\~статті 64\~цього Кодексу, тобто дружина\~(чоловік),\~діти і\~батьки кожного\~з подружжя.\~Членами сім`ї\~власника можуть\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно поживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство (ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України). За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 57 Сімейного Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS] був набутий позивачем під час шлюбу за договорами дарування між ним та його батьком, а тому посилання відповідачки на те, що вказаний будинок належить іншій особі, а не позивачу не заслуговує на увагу. Крім цього, не заслуговують на увагу доводи відповідачки щодо поділу майна, оскільки нею не надано відповідних доказів звернення до суду з вказаного приводу. Враховуючи те, що відповідачка хоч і зареєстрована за адресою:\~\~ [ADDRESS] , але більше одного року не проживає в ньому, після розірвання шлюбу змінила своє постійне місце проживання за іншою адресою, а тому вона має бути визнаною такою, що втратила право користування житловим будинком, який належить позивачу на праві власності.

Outcome: approved