Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

12.01.2022 року [PERSON] звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] відповідно до нотаріально посвідченого Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1365. Відповідачка зареєстрована в належній йому квартирі з 2008 року, однак з моменту реєстрації та до часу набуття ним право власності на квартиру, в ній не проживала та не проживає на теперішній час. Реєстрація відповідача в його квартирі обмежує його право розпорядження належним йому майном, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Біляївського районного суду Одеської області для розгляду справи призначено головуючого суддю Пасечник М.Л. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.07.2022 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. По справі було призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2022 року задоволено заяву позивача [PERSON] про направлення справи на розгляд до Роздільнянського районного суду Одеської області за підсудністю в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 12.12.2022 року вказана цивільна справа надійшла на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області. На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.12.2022 року для розгляду вказаної цивільної справи призначено головуючого суддю Бобровську І.В. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2023 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дачненська ОТГ Одеського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, прийнята в провадження судді Бобровської І.В. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.02.2023 року підготовче провадження по вказаній цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленням, відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань, заперечень не надавала. Представник заінтересованої особи - Дачненської ОТГ Одеського району Одеської області про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2021 року, серії НРО №965830, виданим приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованим в реєстрі за №1365 (спадкова справа №2/2017) позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , 1968 р.н., а саме: квартири номер [ADDRESS] . Вищевказане також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67681291 від 08.12.2001 року. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №289092337 від 08.12.2021 року встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] ,, розмір частки 1/1. З акту обстеження квартири [ADDRESS] , складеного 16.06.2021 року депутатами Дачненської сільської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована, але не проживала та не проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт був підтверджений сусідами [PERSON] , [PERSON] . Аналогічний акт обстеження квартири [ADDRESS] , складений 10.01.2022 року депутатами Дачненської сільської ради також підтвердив факт не проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до досліджених матеріалів справи не проживала та не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 4, 258-259, 265,281-283, 289 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved