Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ 1. 04 квітня 2023 року до суду для розгляду надійшла заява [PERSON] згідно якої вона звернулася до державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, однак їй відмовлено, адже у державному акті вказане її дошлюбне прізвище [PERSON] . Заявниця уклала шлюб у 1997 році і змінила прізвище, однак паспорт змінила лише у 2002 році, про факт зміни прізвища своєчасно не попередила працівників сільської ради. В силу діючого законодавства не має можливості внести зміни до державного акта. За цих обставин просить суд встановити факт належності їй державного акта на право приватної власності на землю від 16 грудня 2002 року. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ЗАЯВНИКА ТА ЗАІНТЕРЕСОВАНОЇ ОСОБИ 2. 02 травня 2023 року [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 3. 02 травня 2023 року представником Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Коберник О.В. подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують щодо задоволення заявлених вимог. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІІІ. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 4. За змістом п. 3 ч. 2 і ч. 7 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В силу ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. 5. У абз. 1 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова) роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як зазначено у абз. 1 п. 12 Постанови при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. 6. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. 7. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. За змістом ст. 294 ЦК України фізична особа має право на ім`я (ч. 1). У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні (ч. 3). IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 8. [INFO] в с. Чапня Летичівського району Хмельницької області народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , яке видане 14 червня 1977 року Чаплянською сільською радою Летичівського району Хмельницької області. 9. 03 червня 1997 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , яке видане 03 червня 1997 року Чаплянською сільською радою Летичівського району Хмельницької області. 10. [INFO] в с. Івоненці Летичівського району Хмельницької області народилася [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 26 вересня 2002 року, в графі сімейний стан вказано, що 03 червня 1997 року зареєстровано шлюб з [PERSON] у Чаплянській сільській раді. 11. 06 вересня 1997 року видано трудову книжку в якій на першій сторінці зроблено запис про те, що така видана [PERSON] , [INFO] , прізвище [PERSON] закреслене і зазначено уповноваженою особою відділу кадрів роботодавця про зміну прізвища на [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , яке видане 03 червня 1997 року Чаплянською сільською радою. 12. 16 грудня 2002 року Гречинецькою сільською радою народних депутатів видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ 042202 згідно якого [PERSON] , яка мешкає в с. Івоненці, на підставі рішення сесії Гречинецької сільської ради народних депутатів №3 від 1 березня 2002 року, передається у приватну власність земельна ділянка площею 1,73 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Гречинецької сільської ради, землю передано для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №187. 13. 26 грудня 2022 року Летичівська селищна рада видала довідку, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), [INFO] , дійсно зареєстрована та проживає по [ADDRESS] і [PERSON] є одна і та сама особа. 14. 03 січня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Летичівської селищної ради Хмельницької області прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №66013885, оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 03 червня 1997 року після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було замінено на [PERSON] , паспорт заявника на прізвище [PERSON] [NUMBER] виданий 26 вересня 2002 року Летичівським РВ УМВС України, але державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ №042202 виданий 16 грудня 2002 року Гречинецькою сільською радою Летичівського району Хмельницької області на прізвище [PERSON] . Вищезазначені документи не дають правової підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1,2000 га кадастровий номер 6823082000:06:006:0014 та суперечать державному акту на право приватної власності на землю ХМ 042202, виданого 16 грудня 2002 року Гречинецькою сільською радою Летичівського району Хмельницької області. 15. 25 січня 2023 року Летичівським сектором Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області видана довідка [PERSON] , [INFO] , уродженці с. Івоненці Летичівського району Хмельницької області, про те, що паспорт [NUMBER] , виданий 01 травня 1997 року Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області, 26 вересня 2002 року в зв`язку із зміною прізвища з [PERSON] був замінений на паспорт [NUMBER] Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області. 16. 08 лютого 2023 року сектором №2 Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ №042202, виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення сесії Гречинецької сільської ради №3 від 1 березня 2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,73 га в межах згідно з планом. За даними Книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю акт зареєстровано за №187 від 16 грудня 2002 року. Земельну ділянку передано для ведення особистого селянського господарства. У державному акті зазначено, що цей державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано громадянину [PERSON] . Акт зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю Гречинецької сільської ради за №187 від 16 грудня 2002 року. На прізвище [PERSON] за даними Книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, державні акти на право приватної власності на землю та на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, не видавались. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 17. Згідно ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1). Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2). Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В силу ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як зазначено у чинній редакції ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, на момент дати видачі (16 грудня 2002 року) [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 125 ЗК України). Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 126 ЗК України) . 18. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», а також Закон України «Про державний земельний кадастр», яким запроваджено ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як єдиної державної інформаційної системи, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. У п. 9 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Законодавець встановив, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», здійснюється з 1 січня 2013 року, тобто видачу державних актів на землю було відмінено. Форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року №449, яка втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №483 від 03 червня 2013 року. Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року №43 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за №354/3647, однак наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №404 від 03 липня 2013 року. Враховуючи зазначене, чинним законодавством України не передбачено порядку внесення змін (виправлень) до вже виданих державних актів на право приватної власності на землю, видачі нових державних актів на право приватної власності на землю. 19. Отже, єдиною можливістю встановити факт належності заявниці Державного акта на право приватної власності на землю є встановлення даного факту у судовому порядку, адже встановити даний факт іншим шляхом заявниця не має можливості, оскільки державний реєстратор відмовила їй у державній реєстрації права власності на земельну ділянку . 20. Відомості про наявність спору, відомості про недійсність або скасування Державного акта на право приватної власності на землю в матеріалах справи відсутні. 21. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ 042202, який виданий [PERSON] 16 грудня 2002 року Гречинецькою сільською радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №187, дійсно належить [PERSON] . У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими доводи заявниці у тому, що 03 червня 1997 року вона уклала шлюб і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , однак паспорт на прізвище [PERSON] їй видано лише 26 вересня 2002 року, а про зміну прізвища вона не повідомила Гречинецьку сільську раду і 16 грудня 2002 року їй видано Державний акт на право приватної власності на землю у якому вказано її дошлюбне прізвище. Невідповідність в написанні прізвища у правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації належних заявниці прав. 22. Встановлення юридичного факту має для заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки і дає право звернутись до державного реєстратора для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а також упорядкування інших документів. 23. При вирішенні справи по суті суд також враховує, що заінтересована особа не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 24. Обставини, на які посилається заявник у поданій до суду заяві, знайшли своє підтвердження, тому заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою і підлягає задоволенню. VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 25. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вимоги процесуального закону, судові витрати при розгляді справ окремого провадження не відшкодовуються.

Outcome: approved