Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

03.03.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд: - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком - позивачем за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з позивачки на його користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що 10.03.2005 позич та відповідачка по справі уклали шлюб, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області 10.03.2005 за актовим записом № 27. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя між ними не склалося. Рішенням Таращанського районного суду від 07.07.2021 по справі №379/507/21 шлюб було розірвано. Однією сім`єю сторони не проживають на протязі декількох років. В даний час неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом із позивачем - батьком в будинку за адресою: [ADDRESS] . Протокольними ухвалами від 31.03.2023 суд прийняв відмову позивача від позову в частині стягнення аліментів та відмовив у прийнятті визнання відповідачки позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив, що дитина проживає з ним з 2017 року за адресою [ADDRESS] . Це батьківський приватний будинок, в якому три кімнати. В дитини є своя кімната. На даний час ще будується прибудова до будинку. Опалення - твердопаливний котел. В хаті є газ, вода. Дитині повних 16 років. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Протокольною ухвалою від 31.03.2023 судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою позову і продовжено судовий розгляд. Пояснила, що проживає та працює в м. Києві. Там вона орендує квартиру. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що їй вже виповнилося 16 років. Вона проживає в [ADDRESS] разом з батьком. Вона хоче і надалі проживати з батьком. Навчається в Таращанському економіко-правовому коледжі. В будинку у неї своя кімната, місця достатньо. Мати проживає в Києві, її умови проживання не відомі. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Таращанської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . В результаті члени комісії не вбачали доцільності у прийнятті рішення щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки, [PERSON] вже досягла 16-ти річного віку, а тому може самостійно визначати місце свого проживання. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 березня 2005, який розірвано рішенням Таращанського районного суду Київської області від 07.07.2021 року (справа № 379/507/21) (а.с.11). У даному шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області 15.12.2006 (а.с.10). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 52, виданої 16.01.2023 відділом реєстрації місця проживання Управління ЦНАП Таращанської міської ради, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). Депутатом Таращанської міської ради VІІІ скликання [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено факт, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , [INFO] , яка із 2017 року і по даний час знаходиться на утриманні батька. В результаті чого складено акт № 20 від 13.02.2023 про обстеження житлового будинку та фактичного проживання (а.с.16). Батько дитини [PERSON] працює в Таращанському технічному економіко-правовому фаховому коледжі оператором котельні за строковим трудовим договором на періоди опалювальних сезонів з 2013 року. Згідно виданої коледжем характеристики від 17.02.2023 № 87 позивач за період роботи зарекомендував себе позитивно, як гарний і відповідальний працівник (а.с.13). У наданому суду третьою особою висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 02.05.20023 № 304/01-1 зазначено що: «Спеціалістом відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради проведено бесіду з неповнолітньою [PERSON] , яка висловила бажання проживати зі своїм батьком [PERSON] . На комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Таращанської міської ради були заслухані пояснення [PERSON] та встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком та виявляє бажання з ним проживати і надалі. Мати [PERSON] на засіданні комісії не була присутня, так як працює і проживає в м. Києві, тому не має змоги приїхати, про що завчасно повідомила та надіслала письму згоду на проживання її доньки [PERSON] з батьком [PERSON] . Заслухавши пояснення [PERSON] , прийнявши до уваги заяву матері [PERSON] , враховуючи думку неповнолітньої [PERSON] щодо бажання проживати з батьком, члени комісії не вбачали доцільності у прийнятті рішення щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки [PERSON] вже досягнула 16-ти річного віку, а тому може самостійно визначати місце свого проживання». Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція про права дитини) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Як зазначав Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, що «з урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції до винесення рішення по суті спору [PERSON] виповнилося 14 років, а на момент апеляційного перегляду справи дитині виповнилося 16 років, суди правильно врахували положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком». Узагальнені висновки суду за наслідками розгляду позовних вимог Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до пункту 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого Кабінетом Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Таким чином, особа, яка досягла 14-річного віку, може подати заяву про реєстрацію місця проживання особисто. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. Таким чином, вирішуючи спір, суд у контексті першочергового враховує саме інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, зокрема ураховує думку самої дитини, яка неодноразово повідомляла про бажання проживати разом з батьком, при цьому наразі [PERSON] повних 16 років, тому вона має право самостійно приймати рішення стосовно місця свого проживання, позаяк місце проживання зареєстроване у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , де наразі проживає позивач [PERSON] , тому суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 16 років, всупереч її волі за відсутності належних і достатніх для цього підстав. Поряд з цим, відповідачка [PERSON] не заперечує та визнає визначення місця проживання дитини саме з позивачем, при цьому суд першочергово звертає увагу на поведінку та думку самої дитини, оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази щодо бажання неповнолітньої [PERSON] проживати саме з матір`ю. Оскільки, донька сторін [PERSON] досягла повних 16 років, має право сама обирати місце свого проживання, при цьому законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, на даний час неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає за місцем проживання позивача, через що з матеріалів справи не вбачається будь-якого порушення житлових чи інших прав дитини, як і не вбачається порушень права позивача як батька дитини. З урахуванням інтересів дитини, її віку, висловленої нею особистої позиції у судовому засіданні щодо того, з ким бажає проживати, та при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволені позову. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed