Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, обгрунтовуючи її тим, що [INFO] у віці 97 років померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 1 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2004. Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП «Красне», що знаходиться в с. Пултівці, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, та належної померлій на підставі сертифікату серії ВН № 0381612, виданого 20.04.2000 та зареєстрованого 25.04.2000 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 243. Заповіту [PERSON] складено не було. Спадкоємці перших черг за законом після померлої [PERSON] відсутні. [PERSON] , звернувшись до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.12.2020. [PERSON] постійно проживала однією сім`єю більше п`яти років до дня відкриття спадщини разом з спадкодавцем [PERSON] , була пов`язана з нею спільним побутом та мали спільний бюджет, сплачували разом комунальні платежі, а також придбавала для [PERSON] медичні препарати. [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном. Факт прийняття спадщини підтверджується тим, що позивач отримує від орендаря земельної ділянки (паю) оплату за користування земельним паєм у натуральній формі, а також те, що [PERSON] на час розгляду справи продовжує проживати в будинку [ADDRESS] , тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім того, перед смертю [INFO] [PERSON] подарувала [PERSON] свій будинок [ADDRESS] , що підтверджує її спільне проживання і те, що вона вважала [PERSON] своєю сім`єю. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 24.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори (м. Вінниця, вул. Винниченка, 29) контори інформацію про відкриття спадкової справи та коло спадкоємців після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Пултівці, Вінницького району Вінницької області. Судовий розгляд по даній справі неодноразово відкладався з поважних причин. В судове засідання 11.05.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник заявника [PERSON] адвокат Сидорчук Н.М. попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи за відсутності заявниці та її представника, просять задовольнити заяву в повному обсязі. Представник Якушинецької сільської ради попередньо через електронну пошту суду подав заяву, у якій просив здійснити розгляд справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують та покладаються на думку суду. Частиною третьою\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 11.05.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази по справі № 128/118/22 та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [INFO] у віці 97 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2004 (а.с. 9). Згідно з копією довідки № 842, виданою 19.10.2020 Пултівецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, з червня 1995 року і до моменту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] постійно проживала без реєстрації її онука [PERSON] , [INFO] , яка доглядала та похоронила свою бабу (а.с. 10). З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0381621 від 20.04.2000, зареєстрованого 25.04.2000 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 243, убачається, що [PERSON] , яка проживає в с. Пултівці, Жмеринського району Вінницької області, на підставі рішення Жмеринської районної державної адміністрації від 28.03.2000, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Красне» розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); вартість земельної ділянки становить 6815 грн (а.с. 11). Відповідно до копії договору дарування від 18.09.2003, [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] (надалі даруватель), та [PERSON] (надалі обдарована) уклали цей договір про таке: даруватель подарувала, а обдарована прийняла у дар жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] та належить дарувателю на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житловий будинок (а.с. 13-14). Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Красне» села Пултівці, Вінницького (Жмеринського) району Вінницької області, розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належить [PERSON] , померлій [INFO] . Відмова обґрунтована тим, що [PERSON] у встановлений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та не надала належних доказів фактичного прийняття спадщини (а.с. 12). Відповідно до листа від 26.01.2022 № 114/01-16, що надійшов з Вінницької районної державної нотаріальної контори у відповідь на ухвалу судді Вінницького районного суду Вінницької області від 24.01.2022, спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася (а.с. 29). Згідно з нотаріально посвідченою заявою свідка [PERSON] від 30.01.2023, [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] , яку знає з народження. Вони постійно спілкуються, так як покійна мама [PERSON] її рідна сестра. Їй відомо, що [PERSON] ще з 1990 року доглядала [PERSON] , яка була одинокою та старенькою, а з 1993 року [PERSON] перейшла жити в буд. [ADDRESS] , щоб було зручніше доглядати за бабусею, а також обробляти город та доглядати господарство. Всі клопоти по догляду лягли на плечі [PERSON] . Приблизно в 1999 році [PERSON] злягла, так як була в дуже поважному віці. [PERSON] доглядала її до самої смерті, поховала її та залишилась жити в будинку [PERSON] , оскільки остання їй його подарувала (а.с. 57). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви свідка [PERSON] , остання є близькою сусідкою [PERSON] , яку знає з дитинства, товаришувати почали десь з 1994 року. Їй відомо, що [PERSON] на початку їхніх близьких стосунків, ще в 1994 році, перейшла жити в будинок [ADDRESS] , так як вона вже на той час доглядала та допомагала по господарству [PERSON] , бо та була стара та вже дуже немічна. [PERSON] варила їй їсти, крутила закрутки, робила всю хатню роботу та доглядала за господарством. Проживала з [PERSON] до її смерті, похоронила і залишилась проживати в будинку (а.с. 58). Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293\~ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справі № 750/9847/18). Встановлення факту, про який просить [PERSON] , породжує для останньої юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду від 25.05.2022 (справа № 542/1648/19) зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2021 у справі № 694/646/20 зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Заявник [PERSON] надала суду нотаріально засвідчені заяви свідків [PERSON] та [PERSON] , які обізнані про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України, за завідомо неправдиве показання свідка, складене для надання або надане суду, та які повідомили, що [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] проживала з 1993 року постійно разом з [PERSON] . Надані письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] узгоджуються також з інформацією, викладеною в довідці, виданій виконкомом Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до якої з червня 1995 року і до моменту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] , постійно проживала без реєстрації її онука [PERSON] , [INFO] , яка доглядала та похоронила свою бабу. Судом також установлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Під час розгляду даної заяви про встановлення\~факту постійного\~проживання зі\~спадкодавцемспору про право виявлено не було. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Outcome: approved