Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

31 березня 2022 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовував тим, що [INFO] у селі Веселівка Уманського району Черкаської області померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке, зокрема, складається із земельної ділянки площею 3,16 га, що розташовується на території Розсішківської сілької ради Христинівського району Черкаської області і належала покійній на підставі державного акта на право власності на землю серії ІІ-ЧР №006966, який виданий 13.11.2003 на підставі рішення Розсішківської сільської ради №13-5 від 22.11.2001. Позивач є спадкоємцем за заповітом, який посвідчений приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області 30 травня 2007 року. З метою отримання спадщини [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадшини пропущено з поважних причин, оскільки про існування заповіту йому не було відомо, а нотаріус не вчинив дії, передбачені статтею 63 Закону України «Про нотаріат», що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця - померлої [PERSON] . Крім іншого, позивач стверджує, що пропущений ним строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, що є додатковою підставою для задоволення заявлених ним вимог. У відзиві відповідач [PERSON] вимоги [PERSON] не визнала, посилаючись на їх безпідставність, та просила суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач визнала, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Однак скласти заповіт ця особа не могла, оскільки з 1981 року по день смерті страждала на шизофренію з ознаками параноїчного дефекту особистості. Окрім того, вражає, що зміст заповіту не свідчить по те, що він складений саме на користь позивача, оскільки у ньому відсутні відомості про дату його народження і місце проживання. Представник відповідача адвокат Єременко І.В. у поданих 20.03.2023 додатково зазначила, що позивач на день звернення 21.02.2022 до державного нотаріуса Діброви Л.М. мав оригінал заповіту, а тому строк для прийняття спадщини пропустив і поважних причин для його поновлення не має. Представник позивача адвокат Барська Т.М. на спростування доводів представника відповідача у письмових поясненнях від 08.05.2023 вказала, що нотаріус вимоги статті 63 Закону України «Про нотаріат» не виконала та не вчинила дії для повідомлення [PERSON] про відкриття спадщини, не здійснила його виклику, як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Адже відповідно до відкритої 24.11.2021 за заявами [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] за [PERSON] про прийняття спадщини спадкової справи, 24.11.2021 нотаріус Діброва Л.М. надіслала запит нотаріусу Осиці Л.М. з проханням надати їй копію посвідченого 30.05.2007 заповіту від імені [PERSON] . Копію заповіту приватний нотаріус Осика Л.М. надіслала на адресу нотаріуса Діброви Л.М. 11.12.2021, а постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус [PERSON] винесла 21.02.2022. Тобто з часу встановлення, що за життя [PERSON] склала заповіт нотаріус [PERSON] не вчинила жодної передбаченого чинним законодавством України дії до розшуку позивача і повідомлення про вчинений заповідачем правочин. 13.04.2022 у справі відкрите загальне позовне провадження. 29.04.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Осика Л.М., про визнання заповіту недійсним. Прийнятою 15.06.2022 ухвалою у прийнятті зустрічного позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено. Ухвалою суду від 30.01.2023 підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до розгляду по суті. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини і безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 30 травня 2007 року [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого належну їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №006966, виданого Розсішківською сільською радою 13.11.2013 на підставі рішення №13-5 від 2211.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №688, заповіла [PERSON] , що підтверджується копією виданого 24.03.2022 дубліката заповіту. Відповідно до копії повторно виданого свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] померла, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно з довідкою Розсішківської сільської ради Христинівського району Черкаської області від 23.09.2021 за вихідним №566, [PERSON] була зареєстрована і одиноко проживала на день смерті в [ADDRESS] . 24.11.2021 о 10 год. 20 хв. з заявою про відмову приймати спадщину після смерті [PERSON] на користь дочки [PERSON] до державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] . У цей же день та час гр. [PERSON] подала до Уманської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після своєї рідної тітки [PERSON] . Відповідно до копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру, сформованої 24.11.2021 о 09 год. 49 хв., після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа. Сформована державним нотаріусом Дібровою Л.М. 24.11.2021 о 09 год. 53 хв. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру підтверджує, що 30.05.2007 приватним нотаріусом Осикою Л.М. посвідчений заповіт [PERSON] 24.11.2021 державний нотаріус Діброва Л.М. звернулась до приватного нотаріуса Осики Л.М. із запитом про надання ксерокопії посвідченого 30.05.2007 за реєстровим номером 2268 заповіту. Згідно з копією датованого 01.12.2021 супровідного листа засвідчена приватним нотаріусом Осикою Л.М. копія вчиненого [PERSON] 30.05.2007 заповіту надійшла до Уманської державної нотаріальної контори 23.12.2021. 21.02.2022 позивач звернувся до Уманської державної нотаріальної контори з проханням не вчиняти нотаріальних дій. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус Уманської державної нотаріальної контори 21.02.2022 прийняла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів пропуску строку для її прийняття. 24.03.2022 приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Л.М. видала [PERSON] замість втраченого дублікат посвідченого 30.05.2007 і зареєстрованого в реєстрі за №2268 заповіту, що підтверджується його копією. Зазначені обставини визнаються сторонами. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України заповітом\~є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою\~статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у\~постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень\~статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~посадова особа\~органу місцевого\~самоврядування,\~уповноважена на\~вчинення нотаріальних\~дій,\~отримавши від\~спадкоємців повідомлення\~про відкриття\~спадщини,\~зобов`язана повідомити\~про це\~тих спадкоємців,\~місце проживання\~або роботи\~яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2, 2.3 та 3.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Судом установлено, що у заведеній до майна [PERSON] спадковій справі була наявна інформація про заповіт останньої на користь позивача [PERSON] , проте державний нотаріус не виконала вимоги\~статті 63 Закону України «Про нотаріат»\~та не вчиняла дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. А ураховуючи, що позивач не є родичем спадкодавця, не проживав з останньою, про існування заповіту дізнався лише 24.03.2022, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджують матеріали спадкової справи та копія отриманого 24.03.2022 дублікату заповіту, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом. Також при вирішенні спірних правовідносин суд враховує, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Доводи відповідача про те, що волевиявлення [PERSON] під час складання нею 30.05.2007 заповіту не було вільним, і про те, що текст заповіту не містить дати народження і місця проживання спадкоємця, суд відхиляє, оскільки ці обставини не входять до предмета доказування у спірних правовідносинах. Також суд зазначає, що встановивши особу позивача [PERSON] за наданим ним паспортом, державний нотаріус прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відомостей про існування іншої особи з таким прізвищем, іменем, по - батькові суду не надано. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved