Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Собина П.М. у березні 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що позивач піддавався кримінальному переслідуванню з 31.12.2014 по 22.07.2022 у кримінальному провадженні, яке було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Зокрема представник позивача вказав, що 18.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014200270000649 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 176 щодо порушення авторських прав правовласників програмного забезпечення [PERSON] . 31.12.2014 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України. 15.01.2015 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1 КК України. В ході досудового розслідування кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук в господарстві позивача. Також слідчим ініціювалося питання про відсторонення позивача від роботи. Ухвалою слідчого судді було накладено арешт на нерухоме майно позивача. Тривалий розгляд кримінального провадження судом відкладався з різних причин, зокрема за клопотанням прокурора, клопотанням потерпілого, та у зв`язку з незабезпеченням прокурором явки свідків. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 29.10.2022 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014200270000649 відносно [PERSON] по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 22.07.2022 було скасовано ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 29.10.2022 щодо закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 176 КК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановлено нову ухвалу. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 176 КК України закрити у зв`язку з відмовою представника потерпілого від обвинувачення. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1 КК України закрити у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення, на думку представника позивача, свідчить про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, що дає підстави для відшкодування шкоди у розмірах, визначених п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».\~ Загальний час незаконного кримінального переслідування [PERSON] тривав 7 років 6 місяців 22 дні. Внаслідок кримінального переслідування позивач втратив нормальні життєві звязки, матеріальне благополуччя сім`ї. Завдана позивачеві моральна шкода полягає у фізичному болі й стражданнях, переживаннях завданих правоохоронними органами, незаконним обшуком, тривалістю судового процесу, втручанням у роботу, зниженням статусу професіонала у своїй справі, втрата можливості відчуження квартири за ринковою вартістю у період до початку воєнного стану. Також характер і глибина заподіяних позивачеві страждань стосувалася його професійної діяльності, напряму зачіпали його професійні навики, тривалості його перебування під слідством та судом. Позивач переніс принизливі наслідки проведення обшуку, неможливість пояснити усім знайомим та працівникам підприємства, що кримінальне переслідування було безпідставне. Для відновлення репутації професіонала та порядної людини, потрібен час не менший ніж час здійснення безпідставного кримінального переслідування. Відновлення нормального морального стану успішного чоловіка на даний час не можливо, так як репутація у місті зіпсована повністю довгим кримінальним переслідуванням та розголошенням даних відомостей. Частковою компенсацією моральних страждань позивача за час кримінального переслідування може бути грошова сума, вирахувана виходячи із розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 2023 рік у розмірі 610120,96 грн та тривалості незаконного переслідування протягом 90 місяців 22 днів, яка за підрахунками представника позивача становить 610120,96 грн. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 610120,96 грн. Ухвалою суду від 23.03.2023 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 10.04.2023 представником Державної казначейської служби України був поданий відзив на позов, у якому представник відповідача виклала заперечення проти позову мотивовані тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем вважає завищеним та необґрунтованим. 20.04.2023 представником Сумської обласної прокуратури був поданий відзив на позов, у якому вказав на відсутність підстав для задоволення позову. Зокрема представник відповідача зазначив, що позивач, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки не відбулося повної його реабілітації. Обвинувачений [PERSON] під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження від займаної посади не відсторонювався та продовжував виконувати свої посадові обов`язки, тобто заробіток та інші грошові доходи він не втрачав, а тому право на відшкодування втраченого заробітку у нього не виникає. Тривалий судовий розгляд був спричинений неявками захисника та обвинуваченого у суд, кількістю заявлених останніми відводів складу суду, кожен із яких є підставою для відкладення судового розгляду та вирішення питання про відвід іншим суддею. Головним ініціатором затягування судового розгляду була саме сторона захисту. Інші причини такої тривалості судового розгляду були повністю обґрунтованими та необхідними. Таким чином, підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із закриттям кримінального провадження та у зв`язку із тривалим судовим розглядом відсутні. 05.05.2023 представником позивача було подано відповідь на відзив Сумської обласної прокуратури в якій зазначив, що висновок прокуратури щодо цілковитої вини [PERSON] та його захисника в тривалості судового розгляду кримінального провадження спростовується рішенням Європейського суду з прав людини за заявою №25401/21, якою визнано порушення вимог «розумного строку» у кримінальному провадженні відносно [PERSON] . Також представник позивача зазначив, що позиція прокуратури про те, що повної реабілітації позивача не настало, звужує права позивача, адже [PERSON] не погодився із закриттям кримінального провадження за ч. 1 ст. 176 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України та просив суд апеляційної інстанції, крім вимоги скасувати ухвалу Тростянецького районного суду від 29.10.2021 призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. В цій частині вимог було відмовлено, оскільки не встановлено підстав передбачених ч.\~1 ст. 415 КПК України для продовження розгляду кримінального провадження. У зв`язку з тим, що кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України в позивача виникли підстави для вимоги про відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив, просили задовольнити позов. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечили пославшись на обставини викладені у відзивах на позов та вказали, що не потребують часу для подання заперечень на відповідь на відзив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 17.11.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12014200270000649 було внесено відомості про кримінальне правопорушення в якому [PERSON] 31.12.2014 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України (а.с. 18-19). В ході досудового розслідування даного кримінального провадження за місцем проживання позивача 21.11.2014 було проведено обшук. Також слідчими СВ Тростянецького РВ УМВС України в Сумській області було заявлено клопотання до слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області про відсторонення від посади [PERSON] , та про арешт майна належного [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 27.01.2015 було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , а саме на 1/4 частину, що складає 15,35 кв.м. у квартирі [ADDRESS] (а.с. 25-27). Також 06.01.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12015200270000010 було внесено відомості про кримінальне правопорушення в якому [PERSON] 15.01.2015 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1 КК України (а.с. 8-9). Вказані кримінальні провадження були об`єднані в одне та 30.01.2015 прокурором прокуратури Тростянецького району Сумської області був затверджений та направлений на розгляд до Тростянецького районного суду Сумської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1 КК України (а.с. 10-11). В подальшому прокурором було змінено обвинувачення у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та фактично виключено з обвинувачення кваліфікацію дій за ч. 1 ст.\~361, ч. 1 ст. 361-1 КК України. Згідно зміненого обвинувального акту, який був затверджений 05.08.2021 керівником Охтирської окружної прокуратури, [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України (а.с. 12-15). Судовий розгляд даного кримінального провадження Тростянецьким районним судом Сумської області було завершено постановленням ухвали 29.10.2021, якою кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 28-30). Ухвалою Сумського апеляційного суду від 25.07.2022 було частково задоволено апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та скасовано ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 29.10.2021 у кримінальному провадженні відносно [PERSON] по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176 КК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановлено нову ухвалу, якою кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст.\~176 КК України закрито у зв`язку з відмовою представника ДП «Єврософтпром» від обвинувачення. Також кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст.\~361-1 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а.с. 32-34). Ухвалою Верховного Суду від 31.10.2022 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вищезазначену ухвалу Сумського апеляційного суду від 25.07.2022. Мотивуючи вказане рішення Верховний Суд зазначив, що зміна прокурором обвинувального акту шляхом виключення з обсягу обвинувачення твердження про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст.\~361-1 КК України фактично свідчить про відмову останнього від підтримання обвинувачення в цій частині (а.с. 31). Відповідно до положень статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом. На день розгляду справи єдиним таким\~законом\~є Закон «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від підтримання державного обвинувачення. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі\~Закон № 266/94-ВР) встановлено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню\~шкода,\~завдана громадянинові\~внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України\~"Про оперативно-розшукову діяльність",\~"Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю"\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР в наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ч.\~1,\~5\~ст.\~4\~Закону №\~266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, а також у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки\~закону. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 31.08.2022 по справі №306/701/20, зокрема Верховний Суд вказав, що крім такої реабілітуючої підстави як закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від державного обвинувачення, так як не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати, за двома іншими епізодами потерпілі відмовилися від обвинувачення й кримінальне провадження щодо обвинуваченого закрито. У цьому випадку таке кримінальне провадження переходить у форму приватного обвинувачення (судові рішення Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справах № № 487/1817/18, 712/1710/19). При цьому при відмові потерпілого від обвинувачення та закриття кримінального провадження не потрібно встановлювати ні сам факт кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість особи, так як означає, що не було самого злочину. Відмова потерпілого від обвинувачення є альтернативною формою вирішення кримінально-правових конфліктів. У зв`язку з викладеним Верховний Суд виходить із того, що обвинувачений реабілітований повністю. Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Згідно ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: у\~фізичному болю\~та стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; у\~приниженні честі\~та гідності\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України (п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~ від 31.03.1995 за № 4 (далі\~постанови Пленуму ВСУ) моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством чи судом не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2023 установлена у місячному розмірі 6700,00 грн та у погодинному розмірі 40,46 грн. Відтак, суд визначає розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом, а саме станом на 2023 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Судом установлено, що кримінальне переслідування [PERSON] тривало 7 років 6 місяців 22 дні, тобто 90 місяців 22 дні. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Аналізуючи суть порушення прав [PERSON] пов`язаних з перебуванням під слідством та судом, суд вважає, що сам факт кримінального переслідування позивача в ході якого обмежувалися його права, зокрема було накладено арешт на майно, проведено обшук за місцем проживання, ініціювалося питання відсторонення від посади, свідчить про заподіяння позивачеві моральних страждань, негативний вплив на репутацію, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи тривалість порушення прав позивача та їх негативні наслідки, обставини, за яких позивач зазнав моральних страждань, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Згідно з пунктом 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Отже, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 по справі № 346/5428/17. Враховуючи вищевикладене, суд дійшовши висновку про те, що завдана позивачу моральна шкода в розмірі 610120 грн 96 коп., повинна бути відшкодована за рахунок державного бюджету, шляхом стягнення з Державного бюджету України. Відтак позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved