Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом від 18.05.2015 року про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] . Також власником даного будинку є її син - [PERSON] . Зазначає, що згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень на вищевказаний житловий будинок накладено обтяження № 9698333 від 26.09.2006 року внесене державним нотаріусом Свалявської ДНК, підстава виникнення - повідомлення б/н від 23.12.1969 року Свалявським лісокомбінатом, особа майно якої обтяжується - [PERSON] . Вказує, що на даний час ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» ліквідовано 30.06.2009 року. Так як вищевказана обставина не дає їй можливості повноцінно розпоряджатися належним їй нерухомим майно, а особа, за заявою якої накладено обтяження припинила своє існування, просить суд вищевказану заборону скасувати. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Від позивачки та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. [PERSON] щодо задоволення позовних не заперечив (а.с. 17, 19). Державний нотаріус Свалявської ДНК у поданій зазначила, що питання державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно (заборони) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно регулюється ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно якого, відповідачами мають бути державні реєстратори відповідних центрів надання адміністративних послуг (а.с. 18). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.05.2015 року № 648, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37664030від 18.05.2015 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 324235946 від 28.02.2023 року, власниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] - частини та [PERSON] - частини (а.с. 9-12). Згідно інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №324235946 від 28.02.2023 року, в такому міститься інформація про накладання обтяження на вищевказаний житловий будинок № 9698333 від 26.09.2006 року, обтяження зареєстровано державним нотаріусом Свалявської ДНК; підстава виникнення - повідомлення б/н від 23.12.1969 року Свалявським лісокомбінатом; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:21375128 від 18.05.2015 року; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа майно якої обтяжується - [PERSON] ; № реєстра: 518565-206, внутр. № 1F01CE2422DD50226D4A (а.с. 11-12). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 р. № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За приписами ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав. Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, вказана позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові ВП ВС від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), згідно з яким належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. За правовими висновками викладеними у Постанові КЦС ВС від 19.01.2021 року (справа № 227/5540/18) позовна вимога про скасування (припинення) заборони на відчуження майна не може бути звернена до державної нотаріальної контори. Державний реєстратор, зокрема і державний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. За таких обставин, враховуючи, що державний нотаріус не є належним відповідачем у даній категорії справ, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed