overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

В березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. Позивач направив на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу у її відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2014 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо та не бажають збереження сім`ї, наполягають на розірванні шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112,114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

В квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. Одночасно, просив суд залишити малолітню доньку [PERSON] проживати з ним. Позивач направив на адресу суду заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2015 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо та не бажають збереження сім`ї, наполягають на розірванні шлюбу, примиритися не бажають. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідачка не заперечувала проти залишення дитини після розірвання шлюбу разом з позивачем. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем, з яким вона на даний час фактично проживає. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та вони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. Представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач позов не визнав та пояснив, що бажає зберегти сім`ю. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 квітня 2014 року. Шлюб перший, від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивач не бажає збереження сім`ї та наполягає на розірванні шлюбу, під час наданого судом строку примирення між сторонами не відбулось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. В той же час, доводи відповідача про неможливість розірвання шлюбу між сторонами, оскільки він сподівається на примирення з позивачем, суд вважає безпідставними, так як шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, а позивач не бажає примиритися та наполягає на розірванні даного шлюбу, сторони фактично не підтримують подружніх відносин та ними протягом даного судом терміну примирення не досягнуто. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 04.09.2005 року з відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1478. Від шлюбу у сторін народилась дитини - донька, яка є неповнолітньою та проживає разом з позивачкою. Протягом останнього часу шлюбні відносини з відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, часто трапляються сварки, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Спільне життя з відповідачем не склалось. Фактично сім`я розпалась, примирення між ними не можливе, спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні відносини припинені з березня 2022 року, подальше перебування у шлюбу є неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач просить суд шлюб розірвати. Ухвалою судді від 04.04.2023 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті до суду надійшла заява, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04.09.2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1478. Від шлюбу у сторін народилась дитина - донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.12.2009 року, актовий запис №79. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносити припинені з березня 2022 року. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З цих підстав позов слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 28.09.2003 року з відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис №1602. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - син та донька, які є неповнолітні та проживають разом з позивачкою. Протягом останнього часу шлюбні відносини з відповідачем погіршились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, через різні погляди на подружнє життя часто трапляються сварки, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Спільне життя з відповідачем не склалось. Фактично сім`я розпалась, примирення між ними не можливе, спільного господарства сторони не ведуть, подружжя проживає окремо, шлюбні відносини припинені з вересня 2021 року, подальше перебування у шлюбу є неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач просить суд шлюб розірвати. Ухвалою судді від 04.04.2023 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті до суду надійшла заява, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28.09.2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, актовий запис №1602. Під час шлюбу у сторін народились двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження актові записи №1479 від 02.08.2006 року та №433 від 01.03.2010 року. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносити припинені з вересня 2021 року. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З цих підстав позов слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

31.03.2023 року суду заявлено вимоги, в яких позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] , посилаючись на те, що після смерті [PERSON] [INFO] він є спадкоємцем за законом спадщини, що складається зокрема із 1/3 частини земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5513га, що розташована на території Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, відповідно державного акту серії ВН №00278-В від 18.12.2001 р., однак у зв`язку з тим, що йому не було відомо, що до складу спадщини матері [PERSON] входить дане спадкове майно,ним був пропущений шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, причину пропуску вважає поважною. Представник позивача адвокат Мельник А.М. в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність та у відсутність позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, письмово вимоги позову визнали повністю, просили справу розглянути у їх відсутність. Треті особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, письмово вимоги позову визнали повністю, просили справу розглянути у їх відсутність. З урахуванням позиції сторін та досліджених доказів суд визнає позовні вимоги повністю обґрунтованими з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом на спадкове майно, 1/3 частини земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5513га, що розташована на території Гранівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, відповідно державного акту серії ВН №00278-В від 18.12.2001 р., після смерті [INFO] матері [PERSON] , однак у зв`язку з тим, що йому не було відомо, що до складу спадщини матері [PERSON] входить дане спадкове майно,ним був пропущений шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, зазначену причину пропуску суд визнає поважною. Вказані правовідносини регламентуються: - ч.1 ст.1270, ч.3 ст.1272 ЦК України, відповідно до яких для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] з поважних причин, то задля захисту спадкових інтересів, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю шість місяців йому необхідно визначити рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

13.04.2023 р., [PERSON] , звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з вказаним вище позовом. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач зазначає, що 20.04.2007 р. уклала шлюб з відповідачем. Сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, а саме проживши сімейним життям тривалий проміжок часу вони зрозуміли, що є різні за характером людьми. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Також зазначає, що відповідач не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей. Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити її позовну заяву в повному обсязі, розірвати шлюб та стягнути аліменти. Відповідач [PERSON] , 21.04.2023 р. надав до суду клопотання про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Зважаючи на те, що відповідач по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення статей 104,110,112,180-182 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилається на те, що сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. За твердженням позивачки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а сплачує кошти нерегулярно та на власний розсуд. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 гривень. В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. В судовому засіданні встановлено, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, проте несвоєчасно, а також на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При ухваленні рішення суд враховує матеріальний стан платника та одержувача аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заявки заявник посилається на те, що [INFO] у м. Горлівка Донецької області померла її мати [PERSON] , [INFO] . На даний час м. Горлівка є тимчасово окупованою територією України. Внаслідок смерті мати було видано свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 19.10.2022р., яке у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене вище, є необхідним встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту смерті [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , громадянки України, дата народження - [INFO] , місце народження - м. Горлівка, Донецька область, Україна, дата смерті - [INFO] , місце смерті: Україна, Донецька область, м. Горлівка. В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Представники Відділу ДРАЦС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд справи були повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю заявниці [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , громадянка України, дата народження - [INFO] , місце народження - м. Горлівка, Донецька область, Україна, померла [INFO] , місце смерті: Україна, Донецька область, м. Горлівка. Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, яке було видано на тимчасово окупованої території, а також довідкою про смерть. В зв`язку з чим, зареєструвати актовий запис про смерть заявник не має можливості, оскільки дане свідоцтво видане на окупованої території. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. № 120 Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Outcome: approved