Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У жовтні 2022 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] 3% річних у розмірі 2042,88 швейцарських франків та судові витрати. В обґрунтування позову зазначають, що 24.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11083986000 з додатковою угодою № 1 від 30.01.2009 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 34628 швейцарських франків шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку та розмірі, передбаченому договором кінцевим терміном погашення 23.11.2011 року. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14.11.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11082986000 від 24.11.2006 року в сумі 28084,82 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 243958,49 грн. та судові витрати у розмірі 2439,58 грн. Так як рішення Апеляційного суду Полтавською області від 14.11.2016 року у цивільній справі № 524/10569/13-ц станом на 21.09.2022 року не виконано, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути на його користь 3 відсотки річних в сумі 2042,88швейцарських франків за період з 22.09.2019 по 23.02.2022 року. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.11.2022 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Автозаводського районного суду м. Кременчука відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. 12.01.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що грошове зобов`язання між сторонами виникло 24.11.2006 року на підставі кредитного договору № 11083986000 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Вважає, що відповідно до умов вказаного кредитного договору зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України виникли 24.10.2013 року, саме із дня отримання вимоги банка від 03.10.2013 року про погашення простроченої заборгованості за кредитом та заборгованості по простроченим процентам. Отже, пред`явивши вимогу від 03.10.2013 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплати усіх нарахувань за ним, кредитор ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором з 23.11.2021 року на новий 25.11.2013 року. Проте, позивач на свій розсуд розпорядився своїм правом, не скористався ч.2 ст. 625 ЦК України та у трирічний строк, починаючи з 25.11.2013 року не звертався з відповідною вимогою до боржника або суду. Отже, кредитор втратив право вимоги за ч.2 ст. 625 ЦК України з 25.11.2016 року та звернувся до суду 24.10.2022 року з пропуском трирічного строку. Просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. 17.01.2023 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. 23.01.2023 року представником позивача АТ «УкрСиббанк» подано відповідь на відзив. Зазначає, що оскільки не виконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи викладене, за прострочення погашення сум заборгованості, що визначені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14.11.2016 року по справі № 524/10569/13-ц, яке є грошовим зобов`язанням, з [PERSON] підлягають до стягнення 3 % річних у розмірі 2042,88 швейцарських франків. Звернення з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору не звільняє боржника від обов`язку сплатити кредитору грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 13.02.2023 року витребувано від Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) інформацію про хід виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №524/10569/13-ц від 29.12.2016, виданого Апеляційним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11083986000 від 24.11.2006 року в сумі 28084,32 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 становить 243958,49 грн. Розгляд цивільної справи за позовом АТ "Укрсиббанк" до [PERSON] про стягнення коштівпродовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача АТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з`явився, просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11083986000 з додатковою угодою № 1 від 30.01.2009 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 34628 швейцарських франків шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку та розмірі, передбаченому договором кінцевим терміном погашення 23.11.2011 року. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14.11.2016 року у справі № 524/10569/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11082986000 від 24.11.2006 року в сумі 28084,82 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 09.11.2013 року становить 243958,49 грн. та судові витрати у розмірі 2439,58 грн. Як вбачається з листа Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.02.2023 № 28299 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 524/10569/13-ц, виданого 29.12.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» завершено 25.02.2021 на підставі п. 7 ст. ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 23.02.2023 року вищевказаний лист на виконанні не перебуває. Стягнень по виконавчому листу у період перебування на виконанні не було. Позивач вказуючи, що станом на дату звернення із даним позовом до суду відповідач не виконав рішення суду у справі № 524/10569/13-ц, звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача 3 відсотки річних в сумі 2042,88швейцарських франків за період з 22.09.2019 по 23.02.2022 року на суму заборгованості в розмірі 28084,82 швейцарських франківна підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо). Зі статей 526, 599, 611, 625 ЦК вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за час прострочення (п.6.5 постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення, то право на позов про стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи викладене у відповідача виник обов`язок зі сплати 3 % річних в сумі 2042,88швейцарських франків за період з 22.09.2019 по 23.02.2022 року. Під час розгляду справи відповідачем письмово заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Приписи статті 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Відповідно до приписів статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Судом встановлено, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та направив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту від 03.10.2013 року за вихідним номером 30-11/4125, яка отримана [PERSON] 24.10.2013 року, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 117-118). Таким чином, строк для повернення кредиту вважається таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, тобто 25.11.2013 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому суд враховує висновки у подібних правовідносинах сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18); від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Суд вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору та пред`явленням позичальнику вимоги змінився строк виконання основного зобов`язання та що банк мав право протягом трьох років звернутися до суду з позовом про стягнення 3 відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України, однак позовну заяву подав до суду лише 24.10.2022. Виходячи із вищезазначеного суд вбачає законні підстави для застосування до позовних вимог строку позовної давності. Суд не погоджується з твердженнями позивача, що грошове зобов`язання [PERSON] виникло на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14.11.2016 року у справі № 524/10569/13-ц, з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 11 ЦК визначає підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (пункти 1-4 ч.2). Згідно з ч.5 ст.11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Судом встановлено, що Апеляційний суд Полтавської області 14.11.2016 року ухвалив рішення у справі № 524/10569/13-ц, яким стягнув з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11082986000 від 24.11.2006 року в сумі 28084,82 швейцарських франків. Тобто стягнення 28084,82 швейцарських франків у справі № 524/10569/13-ц обумовлене невиконанням [PERSON] умов кредитного договору. Тому таке зобов`язання виникло у [PERSON] саме на підставі договору в розумінні п.1 ч.2 ст.11, частин 1, 2 ст.509 ЦК, а не з рішення суду відповідно до ч.5 ст.11 ЦК, а судовим рішенням захищено право АТ «УкрСиббанк» на отримання (стягнення) таких коштів за кредитним договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові у постанові від 20.02.2023 року у cправі № 910/15411/21. Посилання позивача на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц є безпідставним, оскільки вони не є ревалентними до спірних правовідносин. У постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, викладені висновки щодо застосування статті 625 ЦК України у справах, в яких кредитор не змінювавумови основного зобов`язання щодо строку дії договору пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту. Отже, у справі, що розглядається, та у справах, на які посилається позивач, встановлені різні фактичні обставини. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення коштів необхідно відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн. необхідно віднести на рахунок позивача

Outcome: dismissed