Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 23 грудня 2021 року позивачу, з місця роботи стало відомо про надходження до підприємства постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27 жовтня 2021 року, яку прийнято приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем (далі за текстом третя особа 2). Вказану постанову від 27 жовтня 2021 року третьою особою 2 поштовим відправлення з штрих кодовим - ідентифікатором № 0600013624183 направлено за місцем роботи позивача в рамках виконавчого провадження № 66986090. Підставою для відкриття третьою особою 2 ВП № 66986090 стало звернення ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346) (далі за текстом відповідач або стягувач) до третьої особи 2 з заявою про примусове виконання виконавчого напису № 18337 вчиненого 2 7 жовтня 2020 року щодо стягнення заборгованості з позивача на загальну суму 9 572 гривні 11 копійок (далі за текстом виконавчий напис). Зі змісту постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27 жовтня 2021 року, вбачається що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 18337 вчиненого 07 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем (далі за текстом третя особа 1). Стягувач (відповідач) за виконавчим провадженням № 66986090 намагається стягнути з позивача заборгованість в сумі 9 572 гривні 11 копійок, відповідно до кредитного договору № 26258005148332 від 24 вересня 2013 року, який укладено з ПАТ «УкрСиббанк». Право вимоги за кредитним договором № 26258005148332 від 24 вересня 2013 року від FLAT «УкрСиббанк» на підставі Договору факторингу № 24 від 27 серпня 2015 року було відступлене ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДР 35625014), яка в свою чергу на підставі Договору факторингу № 20182407-3/4 від 24 липня 2018 року передала право вимоги до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код 35017877). На підставі Договору факторингу № 011020-ФМ від 01 жовтня 202 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код 35017877) передала право вимоги за кредитним договором № 26258005148332 від 24 вересня 2013 року, який було укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, до відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач вважає\~виконавчий напис\~напису №\~18337\~вчинений третьою\~особою 1\~07\~жовтня 2020\~року про\~стягнення заборгованості\~в сумі\~9\~572\~гривні 11\~копійок (дев`ять\~тисяч п`ятсот\~сімдесят дві\~гривні 11\~копійок)\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~оскільки такий\~виконавчий напис\~здійснено з\~грубими порушеннями\~порядку чинення\~виконавчих написів\~нотаріусами,\~наслідком чого\~є відкриття\~третьою особою\~2\~не правомірного\~виконавчого провадження\~щодо виконання\~вищевказаного виконавчого\~напису,\~у зв`язку\~з чим\~позивач звертається\~за захистом\~своїх порушених\~цивільних прав\~до суду\~з даним\~позовом.\~Позивач стверджує,\~що не\~отримував від\~стягувача направленої\~належним чином\~та протягом\~встановленого чинним\~законодавством України\~строку письмової\~вимоги про\~усунення порушень,\~оскільки він\~є відмінним\~від позикодавця\~(ПАТ\~«УкрСиббанк»).\~Позивач звертає\~увагу суду,\~що до\~заяви про\~примусове виконання\~рішення №\~73\~772\~від 14\~вересня 2021\~року,\~відповідачем копії\~такої письмової\~вимоги не\~додано,\~як не\~додано будь-яких\~доказів надсилання\~такої вимоги\~на адресу\~позивача. Позивач переконаний, що на час вчинення виконавчого напису третя особа 1 не мав передбачених законом (статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат») підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 9 572 гривні 11 копійок на користь відповідача, через відсутність доказів безспірності вимоги. Додатково, підтвердженням незаконності виконавчого напису, який вчинено 07 жовтня 2020 року є те, що відповідач пред`являє до примусового виконання вимогу щодо погашення заборгованості з кредитного договору № 26258005148332 який було укладено позивачем з ПАТ «УкрСиббанк» 24 вересня 2013 року. В зв`язку з вищевикладеним просить суд, визнати виконавчий напис № 18337 вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є. М. 07 жовтня 2020 року про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346) заборгованості в розмірі 9 572 гривні 11 копійок таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати в розмірі 5 096 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Линника В.Я. від 18 січня 2022 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було відкрито підготовче провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Линника В.Я. від 07 жовтня 2022 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 11 квітня 2023 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було прийнято до свого провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Конкін В.В. подав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без участі позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет» в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 18337 від 07 жовтня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496грн., та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 грн. Також подали клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України), в якому просили зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 3\~650,00грн до 1907,00грн. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано: звернути стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінпром Маркет», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (код ЄДРПОУ 35017877), відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 011020-ФМ від 01 жовтня 2020 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35625014, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-3/4 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 09807750, на підставі Договору факторингу № 24 від 27 серпня 2015 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 26258005148332 від 24 вересня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] .. Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.08.2015 року по 07.10.2020 року включно, сума заборгованості складає 9572,11 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі 07.10.2020 за № 18337. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 66986090 від 29.09.2021 щодо стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 9572,11грн., яке відкрито за виконавчим написом № 18337 від 07.10.2020р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та не чинним,такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також часткового визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Також, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2021 року, та копію Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги і послуг № 1 до Договору від 23 грудня 2021 року від 23 грудня 2021р., укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Володимира Конкіна», та копії квитанції від 23 грудня 2021 року, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 3650,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу було зазначено про не співмірність витрат зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, пов`язаних зі справою, також зазначено, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в інших аналогічних справах. Враховуючи зазначене, суд вважає, що заявником документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 137, ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3650,00 гривень. Представник відповідача в своїй заяві про визнання позовних вимог просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія управління активами» лише 50% судового збору за подання позивачем позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову, а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Передбачене ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні заяви у разі визнання відповідачем позову є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення 50% судового збору з державного бюджету слід відмовити, оскільки позивач не визнає суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд враховує, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до звернення позивача до суду та зумовило вирішення спору судом по суті. Тому у\~відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України, оскільки позивач є інвалідом другої групи, та на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за подання позову та заяви про забезпечення позову в розмірі 1446,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved