Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, справа №274/1577/20 від 24.01.2020; виконавчий лист, виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області у справі 274/1577/20 від 24.01.2020 визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати; стягнути з відповідача сплачений судовий збір; стягнути з відповідача витрати, які пов`язані з проведенням судово-медичної експертизи про встановлення батьківства. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 26.05.2016. Судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі 274/7052/19 від 24.01.2020 з позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі 274/1577/20 від 27.10.2020 з актового запису №476 від 17.06.2016 про народження дитини [PERSON] , виключено відомості про позивача як батька, адже він не є її біологічним батьком. Проте, з позивача продовжується стягнення аліментів на утримання дитини. Виключення запису про батьківство позивача є підставою для звільнення його від сплати аліментів. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 дану позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2023 цивільну справу передано на розгляд судді Большаковій Т.Б. Ухвалою суду від 06.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти припинення стягнення аліментів не заперечує, про стягнення інших судових витрат заперечує, адже вони не стосуються предмету позову. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом III Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 29.07.2020 по справі № 551/574/18. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із\~ч.ч.1,6\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 24.01.2020 було видано судовий наказ у справі №274/7052/19, за яким наказано: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ перебуває на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Рішенням Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області від 27.10.2020, виключено з актового запису №476 від 17.06.2016 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Рішення суду набрало законної сили 02.12.2020. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] не є батьком [PERSON] , [INFO] , а відтак і обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини має бути припиненим. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про припинення стягнення аліментів та необхідності їх задоволення в цій частині. Що стосується вимог в частині відкликання виконавчого документу, а також в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №274/1577/20, виданого Бердичівським міськрайонним судом 24.01.2020, суд зазначає наступне. Вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, регламентовано ст.ст.430-446 ЦПК України. При цьому ЦПК України не передбачено такої процесуальної дії як відкликання судом виконавчого листа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. Норма частини 2 статті 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є однією з підстав для закінчення виконавчого провадження. З огляду на викладене, вимоги позивача про відкликання, визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа не підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Також суд звертає увагу, що у межах справи №274/1577/20 Бердичівським міськрайонним судом виконавчий лист не видавався. Вимога позивача про стягнення на його користь витрат, пов`язаних з проведенням судово-медичної експертизи при встановленні батьківства у розмірі 6620,70 грн, які понесені при розгляді цивільної справи №274/1577/20 також задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.12 постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі,\~коли питання\~про судові\~витрати не\~було вирішено\~при ухвалені\~рішення,\~суд,\~що його\~ухвалив,\~вирішує це\~питання відповідно\~до п.\~4\~ч.1\~ст. 220\~ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв`язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позовної вимоги в іншій справі. Таким чином,\~стягнення витрат,\~які понесеніу зв`язку з проведенням судово-медичної експертизи у розгляді цивільної справи №274/1577/20, не підлягають вирішенню у цій справі. V. Розподіл судових витрат З відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір при поданні позовної заяви. Згідно з ч. 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення, що визначають підстави повернення позивачу судового збору містяться у ч. 1 ст.142 ЦПК України, у якій зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 268,40 грн, а інші 268,40 грн. підлягають поверненню з державного бюджету.

Outcome: partial