Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2014 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2021 року шлюб між ними розірвано. Також, Києво-Святошинським районним судом Київської області 18.05.2021 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 % всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Фастівському відділі державної виконавчої служби Фастівського району Київської області ЦМУМЮ, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, наявна заборгованість по аліментам. Позивач зазначає, що відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, належним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає, з дітьми не спілкується з квітня 2020 року. У зв`язку з цим вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідає інтересам дітей. Ухвалою від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позов визнав в повному обсязі. Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Києво-Святошинським районним судом Київської області 18.05.2021 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 % всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів, виданою Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ від 06.01.2023 року, вих. № 3322-7. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого Фастівським відділом державної виконавчої служби Фастівського району Київської області ЦМУМЮ 06.01.2023 року, вбачається, що сукупна заборгованість зі сплати аліментів становить 145150,73 грн. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Боярської міської ради VIII скликання [PERSON] встановлено, що з Позивачем - [PERSON] за адресою- [ADDRESS] , проживають її діти, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристик, наданих з Боярського академічного ліцею «Гармонія» Боярської міської ради відносно старшої дочки [PERSON] та сина [PERSON] та характеристики з закладу дошкільної освіти-центру розвитку дитини «Джерельце» відносно молодшої дочки [PERSON] , вбачається що вихованням дітей займається лише Позивач. 20.02.2023 року рішенням Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області за №8/54 від 09.02.2023 року визначено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно своїх дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх долею, не піклується про їх розвиток, матеріально не утримує, у підготовці до самостійного життя участі не приймає, крім того, позов визнав, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі вимог, встановлених п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений нею судовий збір у розмірі 1073,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved