Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

17.02.2023 до суду від представника позивача - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор сервіс» Прокопчука Олега Петровича надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор сервіс» (далі також ТОВ «Юрфактор сервіс», позивач) до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні майном, у якій представник позивача просить: 1) встановити порядок користування квартирою за адресою [ADDRESS] наступним чином: виділити Товариству з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» у користування житлову кімнату площею 12.4 кв. м.; виділити [PERSON] житлову кімнату площею 12,6 кв. м. 2) житлову кімната площею 17,4 кв.м.; коридор площею 9,5 кв.м., коридор площею 1,9 кв.м, коридор площею 2,9 кв.м., вбиральня (поєднана) площею 2,0 кв.м., кухня площею 17,3 кв.м, кладова площею 4,5 кв.м, кладова площею 2,1 кв.м., кладова площею 1,6 кв.м. лоджія площею 2,3 кв.м., ванна площею 5,5 кв.м. залишити у спільному сумісному користуванні. 3) усунути Товариству з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» перешкоди у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] шляхом вселення до квартири за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач є власником 1/2 частки квартири за адресою [ADDRESS] , решта 1/2 знаходиться у володінні відповідача. Після набуття у власність своєї частки позивач не може використовувати належну йому частку у зв`язку із тим, що відповідач не допускає до неї, що підтверджується актом від 08.02.2023. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування, позивач звертається із позовом до суду. Ухвалою від 01.03.2023 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження /а.с.28/. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у ньому, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав наступне. В даній квартирі він проживає разом із матір`ю, вказане житло є його єдиним житлом. Він жодним чином не чинить перешкоди відповідачу у користуванні квартирою, зазначив, що представник позивача двічі приходив, оглядав та фотографував квартиру, вони спілкувались обговорювали варіанти викупу частки відповідача, про передачу йому ключів від квартири позивач не звертався. Відповідач усвідомлює, що позивач є власником 1/2 частини квартири, має право користування нею та не має наміру перешкоджати йому в цьому, 08.02.2023 представник позивача не приходив до квартири, а отже відповідач не чинив йому перешкод у користуванні нею. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] на праві власності належить ТОВ «Юрфактор сервіс», решта 1/2 частини належить [PERSON] . Вказана обставина доводиться копією свідоцтва, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією постанови Київського апеляційного суду від 22.02.2021, яка була досліджена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу /а.с.8,9,10-12,15-21/. У квартирі проживає відповідач, що стверджувалось відповідачем та не заперечувалось позивачем. Позивач як на підставу своїх вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою посилався на Акт від 08.02.2023 (далі - Акт) /а.с.13/. Відповідно до вказаного Акту, 08.02.2023 близько 11.30 год. представнику ТОВ «Юрфактор сервіс» Прокопчуку О.П. за участю [PERSON] не вдалося потрапити до квартири за адресою [ADDRESS] . За приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Так, позивачем було пред`явлено вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та у позовній заяві викладено обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, зазначено докази, що стверджують позов. Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача. Проте позивачем порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки останнім не було подано суду належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Так, позивачем не надано документів, які підтверджують факт вчинення відповідачем [PERSON] перешкод позивачу у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] . Суд критично ставиться до наданого представником позивача Акту, оскільки він жодним чином не свідчить про те, що 08.02.2023 позивач своїми діями перешкоджав потрапити до квартири: Акт складено та підписано самим представником позивача за участі особи, статус якої не вказано та особу якої неможливо встановити, в ньому відсутні інші будь-які відомості, які підтверджують обставини, на які посилається представник позивача. Інших доказів, що відповідач перешкоджає відповідачу користуватись власністю стороною позивача суду не надано. При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи не встановлено. Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК України процесуальним порядком і способом їх дослідження. Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за захистом порушеного права чи інтересу до суду. Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою, не надав суду відповідних доказів на підтвердження викладених в позові обставин. Крім того, будь-яких процесуальних дій щодо сприяння витребуванню чи самостійному наданні доказів, стороною позивача ані при пред`явленні позову, ані після відкриття провадження у справі, заявлено не було. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, відповідачем не чиняться перешкоди позивачу у користуванні квартирою, вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову в частині усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою слід відмовити. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, а саме про встановлення порядку користування квартирою, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою Інші позовні вимоги заявлені позивачем - встановлення порядку користування квартирою - також задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від первісної вимоги про усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою, у задоволені якої позивачу відмовлено. Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі, усі понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Outcome: dismissed