Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

27.12.2023 представник [PERSON] - адвокат Брона М.В. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеним позовом до Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області, [PERSON] в якому просить скасувати заборону (реєстраційний номер обтяження 4428380), зареєстровану 31.01.2007 року за № 4428380 Старосамбірською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання № 3161 від 30.12.1983 року, накладену на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування вимог покликається на те, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та маючи на меті розпорядитись належною їй на праві приватної власності часткою будинку звернулась до нотаріуса, однак їй було відмовлено у відчуженні належної частки у зв`язку з наявною забороною (реєстраційний номер обтяження 4428380), зареєстрованою 31.01.2007 року за № 4428380 Старосамбірською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання 3161 від 30.12.1983 року. Власником будинку зазначено [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] помер [INFO] , проте за життя йому та [PERSON] належав будинок [ADDRESS] ) який рішенням народного суду Старосамбірського району Львівської області від 25.10.1983 року було поділено і визнано право власності на 1/2 його частку за [PERSON] та на 1/2 частку за [PERSON] , що також підтверджується довідкою-характеристикою № 231 від 09.12.1991 року, виданої начальником Самбірського БТІ. 30.12.1983 року [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] , посвідчений Старосамбірською ДНК за реєстровим № 3161, внаслідок чого його частка мала б бути обтяжена забороною на відчуження, накладеною Старосамбірською державною нотаріальною конторою. Однак, під час накладення заборони, Старосамбірською ДНК було обтяжено не належну [PERSON] частку будинку, а цілий будинок. Вказує, що 06.04.1993 року [PERSON] уклала договір дарування 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] з [PERSON] . Даний договір було посвідчено Старосамбірською ДНК за реєстровим № 690. Крім того зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Добромильської міської ради № 28 від 25.04.2013 року, [PERSON] виділив належну йому 1/2 частку будинку [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомого майна і став власником житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином, в позасудовому порядку [PERSON] не може скасувати наявну заборону, оскільки не є стороною договору довічного утримання від 30.12.1983 року, а [PERSON] ухиляється від подання нотаріусу відповідної заяви про скасування заборони відчуження на будинок [ADDRESS] , оскільки є власником будинку [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2022 року справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 09.02.2023 провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 28.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Брона М.В. у судове засідання не з`явилися, від адвоката Брони М.В. надійшла до суду заява в якій просить справу розглядати за її відсутності та відсутності [PERSON] , позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, від завідувача Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області Сюми Т. надійшов лист в якому просить справу розглядати без участі представника Старосамбірської державної нотаріальної контори. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 06.04.1993 №690, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 12.04.1993 року, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.12). Відповідно до договору довічного утримання від 30.12.1983, копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві особистої власності половину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих на ділянці 600 кв.м. які знаходяться у [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору накладається заборона на передані частини будівель ( а.с.6). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.11.2022 відомо, що [PERSON] помер [INFO] ( а.с.7). Як вбачається з довідки-характеристики № 231 від 09.12.1991 року, виданої начальником Самбірського БТІ, власниками будинку [ADDRESS] були [PERSON] (1/2 частка, набута на підставі договору довічного утримання, посвідченого Старосамбірською ДНК за реєстровим № 3161 від 30.12.1983 року) та [PERSON] (1/2 частка, набута на підставі рішення народного суду Старосамбірського району Львівської області від 25.10.1983 року). Відповідно до копії договору дарування від 06.04.1993 [PERSON] подарувала 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.10-11). Рішенням виконавчого комітету Добромильської міської ради № 28 від 25.04.2013 року, присвоєно окремий номер 19А 1/2 житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] ( а.с.13). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.12.2022 року № 317810647 власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.14-15). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що 31.01.2007 за №4428380 Старосамбірська державна нотаріальна контора зареєструвала обтяження, підстава обтяження: договір довічного утримання, 3161. 30.12.1983 Старосамбірська нотконтора; Об`єкт обтяження: будинок, адреса: будинок [ADDRESS] ; власник: [PERSON] (а.с.5). Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність заборони відчуження накладеної на майно позивачки, порушує її право вільно розпоряджатися своєю власністю, а відтак, захистити своє право вона може лише у судовому порядку. Згідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат" нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, і ншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкоду користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі№ 6-709цс16). Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини враховуючи, що позивачка [PERSON] не є стороною договору довічного утримання від 30.12.1983року, на підставі якого було накладено спірну заборону, а наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, тому суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved