Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив суд визнати за ним, спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із спадкоємцем першої черги за законом. В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. 16 лютого 2018 року він, як спадкоємець другої черги за законом, подав до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] . Спадкоємцем першої черги за законом до майна [PERSON] є син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . За життя сестра [PERSON] заповіту не складала, спадкування після її смерті здійснюється за законом, право на спадкування за законом у першу чергу має син померлої [PERSON] , а він (позивач), рідний брат спадкодавця, у другу чергу, що, на його думку, є цілком несправедливим, виходячи з наступного. Від дня свого народження і до 1997 року він (позивач) був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками, сестрою і братом. У 1997 році він знявся з реєстрації цього місця проживання та переїхав проживати до своєї дружини у місто Бровари Київської області, де проживає та зареєстрований по цей час. Його рідна сестра [PERSON] , будучи одинокою жінкою, хворіла на онкологічні захворювання, тому потребувала постійного піклування і догляду та матеріальної допомоги у забезпеченні ліками, харчуванням, одягом, роботами по господарству. Маючи певні можливості та будучи її рідним братом, він періодично, час від часу, зі своєю дружиною навідувався до сестри [PERSON] з метою надання їй матеріальної допомоги грошовими коштами, ліками, харчуванням та одягом, у разі необхідності виконував роботи по господарству. Протягом останніх двох років він постійно опікувався сестрою, матеріально забезпечував, надавав їй посильну допомогу по господарству, оскільки через похилий вік та тяжку хворобу спадкодавець фактично була в безпорадному стані. Кожні вихідні він із дружиною приїжджав до спадкодавця в смт Калинівка Броварського району Київської області, щоб допомагати сестрі по господарству, купував напівфабрикати та ліки для покращення здоров`я і життєдіяльності. Для повноцінного існування сестри, він також завозив їй власні меблі, оскільки меблі сестри були непридатними для використання. За власні кошти він завозив будівельні матеріали для спорудження теплиці та другого входу у будинок, перекривав дах будинку, побудував погріб, вбиральню, провів водопровід, тобто по мірі своїх можливостей піклувався про спадкодавця за її життя. В останні найважчі роки життя спадкодавця ніхто з інших родичів сестру не відвідував, ніякої матеріальної допомоги, крім нього (позивача), їй ніхто не надавав. Жодного разу під час його візитів, сина сестри [PERSON] він не бачив, хоча саме останній у першу чергу був зобов`язаний перейматися турботами своєї тяжко хворої матері, допомоги їй він не надавав, життям своєї матері не турбувався, зловживав алкогольними напоями та вів аморальний спосіб життя. Враховуючи наведені обставини щодо допомоги спадкодавцю, рідній сестрі, яка через тяжку хворобу фактично перебувала в безпорадному стані, позивач вважає, що він відповідно до вимог ч. 2 ст. 1259 ЦК України має право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом, сином померлої сестри [PERSON] , тому звернувся до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, у якому зазначав, що позов [PERSON] про зміну черговості спадкування не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що викладені останнім у позовній заяві обставини щодо його постійного опікування рідною сестрою [PERSON] та надання їй протягом останніх двох років до дня смерті матеріальної допомоги, яка через похилий вік та тяжкі хвороби фактично перебувала в безпорадному стані, не відповідають дійсності. Його (відповідача) матір \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] , до дня смерті вона проживала в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У 2010 році стан здоров`я його матері прогрішився у зв`язку з онкологічною хворобою, проте після проведеної операції наступила тривала ремісія, стан здоров`я матері відновився. Весь час саме він займався лікуванням матері та допомагав їй по господарству. До кінця свого життя матір, за виключенням останніх двох місяців, зберігала фізичну активність та у безпорадному стані вона ніколи не перебувала, сама доглядала за собою, будинком та господарством. У серпні 2017 року стан здоров`я матері погіршився та вона потрапила до лікарні, де їй у черговий раз був поставлений діагноз, пов`язаний з онкологічною хворобою. \~ \~ \~ \~У вересні 2017 року він забрав матір з лікарні та відвіз її до своєї колишньої дружини [PERSON] у [ADDRESS] , яка за нею доглядала, він постійно навідувався до матері. Таке рішення обумовлено тим, що він часто був зайнятий на роботі, а [PERSON] могла забезпечити матері постійний та належний догляд, там матір і померла [INFO] . Після смерті матері він перевіз її в смт Калинівка за місцем проживання, де матір й похована. \~ \~ \~ \~За цей час позивач [PERSON] жодного разу свою рідну сестру не провідував, ніякої матеріальної допомоги на лікування їй він не надавав, останній навіть не знав про смерть своєї сестри та не брав участі в похоронах. У доданих до позовної заяви документах немає жодного доказу на підтвердження того, що його матір [PERSON] протягом останніх двох років перебувала у безпорадному стані. \~ \~ \~ \~Відсутні також докази того, що [PERSON] надавав сестрі матеріальну допомогу, брав участь у забезпеченні її ліками, харчуванням, одягом. Твердження позивача про те, що він за власні кошти завозив будівельні матеріали для спорудження теплиці та другого входу у житловий будинок, перекривав дах будинку, побудував погріб, вбиральню, провів водопровід є безпідставними і дійсності вони не відповідають, оскільки всі вказані вище роботи були проведені у 2009 році ще до смерті чоловіка [PERSON] , його батька. Виходячи з наведеного, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України правові підстави для зміни черговості одержання права на спадкування та задоволення позову [PERSON] відсутні. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ярмоленко А.М. у судовому засіданні позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Виноградов М.Г. у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, вказуючи на те, що поданий позов є безпідставним і необґрунтованим, викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, тому позов задоволенню не підлягає. Просили суд у позові [PERSON] відмовити. 03 листопада 2021 року ухвалою суду у зв`язку зі смертю [INFO] відповідача у справі [PERSON] провадження у цивільній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників останнього. 14 червня 2022 року ухвалою суду провадження у справі поновлено, витребувано із нотаріальної контори копію спадкової справи до майна померлого [INFO] відповідача у справі [PERSON] 12 серпня 2022 року до участі у цивільній справі залучено правонаступника померлого відповідача [PERSON] його спадкоємця за заповітом, сина померлого [PERSON] . Правонаступник померлого відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] про зміну черговості права на спадкування не визнав, проти його задоволення заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки докази того, що спадкодавець [PERSON] тривалий час перебувала у безпорадному стан, а також докази того, що позивач надавав спадкодавцю матеріальну допомогу, відсутні. З`ясувавши позицію сторін, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд встановив, що [INFO] у віці 71 років у смт Калинівка Броварського району Київської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 жовтня 2017 року, яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, за життя заповіту вона не складала, спадкування після її смерті здійснюється за законом. 07 лютого 2018 року до майна померлої [INFO] [PERSON] Броварською районною державною нотаріальною контрою Київської області була заведена спадкова справа №\~68/2018. Із матеріалів цієї спадкової справи вбачається, що 07 лютого 2018 року до вказаної вище нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] звернувся син померлої [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги за законом. 16 лютого 2018 року до цієї ж нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] звернувся брат померлої [PERSON] , який є спадкоємцем другої черги за законом. Нотаріусом останньому роз`яснено положення ст. ст. 1258, 1259 ЦК України щодо черговості одержання права на спадкування та зміни черговості одержання права на спадкування. У квітні 2018 року спадкоємець другої черги за законом, брат померлої [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до спадкоємця першої черги за законом, сина спадкодавця [PERSON] , у якому просив суд визнати за ним право на спадкування після смерті рідної сестри [PERSON] разом зі спадкоємцем першої черги за законом. Згідно із ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У ч. 2 ст. 1258 ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У ст. 1259 ЦК України передбачено можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі й за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості одержання права на спадкування застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення до суду позову про зміну черговості одержання права на спадкування мають лише спадкоємці за законом наступних черг. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] обґрунтовував його тим, що його рідна сестра [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) була одинокою жінкою, постійно хворіла на онкологічні захворювання, тому вона через похилий вік та тяжкі хвороби фактично перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного догляду та матеріальної допомоги у забезпеченні ліками, харчуванням, одягом. Він (позивач) протягом останніх двох років життя сестри постійно опікувався нею, разом зі своєю дружиною періодично навідувався до сестри, надавав їй матеріальну допомогу грошовими коштами, харчуванням, одягом та ліками, допомагав по господарству. Крім нього, ніхто з інших родичів, зокрема, й син померлої сестри, спадкоємець першої черги за законом [PERSON] , жодної допомоги спадкодавцю не надавали. За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України при вирішенні питання про зміну черговості одержання права на спадкування фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, повинна довести факт опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто у стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1)\~здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2)\~матеріальне забезпечення спадкодавця; 3)\~надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4)\~тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5)\~безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 січня 2018 року у справі №\~487/878/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі №\~713/1528/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі №521/6358/17, від 19 травня 2020 року у справі №\~453/968/17, від 05 серпня 2020 року у справі №\~742/3382/18 та від 27 січня 2023 року у справі №\~712/6646/21. Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови №\~7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. Позивач [PERSON] жодних медичних документів чи довідок щодо стану здоров`я його сестри [PERSON] , які б підтверджували факт хвороби спадкодавця та її перебування у безпорадному стані, суду не надав. Перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані, тобто у такому стані, коли вона не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, позивачем [PERSON] у суді не доведено. Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №\~200/21452/15-ц зазначив, що доводити факт безпорадного стану спадкодавця тільки поясненнями позивача і показаннями свідків є недостатнім, оскільки відповідач спадкоємець першої черги за законом заперечує право позивача на спадщину. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Допитані у суді свідки зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у суді не підтвердили сукупність юридичних фактів, а саме здійснення позивачем [PERSON] опіки над спадкоємцем сестрою [PERSON] , тобто надання їй нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); доказів матеріального забезпечення сестри [PERSON] позивачем [PERSON] ; надання останнім будь-якої іншої допомоги спадкодавцю [PERSON] , тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири та що вказані дії здійснювалися [PERSON] тривалий час. Також не підтвердили у судовому засіданні свідки й безпорадного стану спадкодавця [PERSON] , тобто такого стану, під час якого [PERSON] неспроможна була самостійно забезпечувати свої потреби, викликані тяжкою хворобою. Навпаки, свідки у суді пояснили, що [PERSON] готувала їжу собі сама, за собою доглядала самостійно. Обставини щодо відсутності безпорадного стану [PERSON] також підтвердили допитані у суді свідки сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилається у поданій до суду позовній заяві. Позивачем [PERSON] не доведено належними доказами наявність сукупності таких юридичних фактів: здійснення опіки над сестрою [PERSON] , матеріального забезпечення та надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцю. Відсутні докази здійснення вказаних дій тривалий час та немає жодного підтвердження безпорадного стану спадкодавця, тобто такого стану під час якого спадкодавець [PERSON] буда неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивачем [PERSON] у суді не доведено належними та допустимими доказами сукупність юридичних фактів, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, необхідних для зміни черговості одержання права на спадкування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не знайшов свого підтвердження у суді, тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed