Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 04.07.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав [PERSON] , призначення опікуном [PERSON] - [PERSON] та стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є бабусею малолітньої [PERSON] . Донька позивачки - [PERSON] померла. Батько дитини після розлучення його з донькою позивачки в 2014 році з дитиною спілкувався кілька разів на рік. Після смерті матері дитини, батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і з того моменту бачив доньку двічі - на похованні матері у березні 2019 року та одного разу, коли приїхав в м. Одесі надати дозвіл на зарахування до іншої школи. Дитини з березня 2019 року мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Дитина в повній мірі розуміє ситуацію, що склалася і спонукала позивачку ініціювати вирішення питання, вважаючи відповідача чужою для себе людиною. Позивачка ще в 2019 році зверталася до Приморської районної адміністрації у м. Одесі з заявою про встановлення опіки над онукою, втім отримала відповідь про можливість розгляду даного питання у разі позбавлення батька батьківських прав. У позивача відсутні дані про доходи відповідача, тому розмір аліментів заявлений у мінімальному гарантованому розмірі - частина всіх доходів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 31.08.2022. Відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів. У підготовчому засіданні 31.08.2022 проведеному за участі позивача [PERSON] та її представника [PERSON] було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та про виклик дитини [PERSON] . В результаті проведених підготовчих дій було закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 09.11.2022. У судовому засіданні 09.11.2022 було допитано свідків [PERSON] [PERSON] , задоволено заяву відповідача про відкладення та зобов`язано відповідача надати докази проходження військової служби, також було проведено опитування малолітньої [PERSON] , яка не заперечує щодо позбавлення батьківських прав, адже батька вона не бачить, наступне засідання призначено на 12.01.2023. До суду 09.01.2023 надійшла заява [PERSON] , якою заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, вказував, що йому перешкоджають у спілкуванні з дитиною. Вказує, що він звертався до органу опіки та піклування з метою забрати донько в свою сім`ю, після смерті її матері, втім питання так і не було вирішено. На різ відповідач не може з`явитися до суду, адже проходить військову службу. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 12.01.2023 розгляд справи було відкладено на 10.02.2023. У зв`язку з оголошення повітряної тривоги в м. Одеси та поданням заяви представником позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи у судовому засіданні 10.02.2023 відкладено на 23.03.2023. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одеси та необхідністю слідувати працівників та відвідувачам суду в укриття, враховуючи клопотання позивача про відкладення з метою надання часу для підготовки висновку органу опіки та піклування, розгляд справи у судовому засіданні 23.03.2023 відкладено на 27.04.2023. До суду 11.04.2023 надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . У судовому засіданні 27.04.2023 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] , та представника третьої особи - Гаврилюк А.А. було долучено до справи проект висновку. Представник позивача - [PERSON] надав вступне слово, вказував, що батько жодним чином не допомагає, не спілкується з дитиною, позов просив задовольнити. Представник третьої особи - Гаврилюк А.А. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки батько служить в ЗСУ. Суд надав 7-денний строк для вирішення органом опіки та піклування питання визнання опікуна дитини, розгляд справи відкладено на 04.05.2023. У судовому засіданні 04.05.2023 [PERSON] та її представник [PERSON] підтримала позовні вимоги та просили задовольнити. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Гаврилюк А.А. заперечував проти позову, вирішення питання про стягнення аліментів залишив на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, у поданій заяві від 09.01.2023 просив розглянути справу за його відсутності, у зв`язку з проходженням військової служби, заперечував проти позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав та наявність підстав для призначення дитині опікуна та стягнення аліментів, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.18). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.07.2008 по 14.07.2014 (а.с.21-22). [PERSON] є бабусею [PERSON] та матір`ю [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.19). [PERSON] в результаті укладення шлюбу 20.10.2015 з [PERSON] змінила прізвище як [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.23). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.20). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Згідно довідки Одеської загальноосвітньої школи №77 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 30.05.2022 [PERSON] є ученицею 5-Б класу, яка проживає з бабусею [PERSON] . Вихованням дитини займається бабуся, батько [PERSON] не відвідує шкоду, не цікавиться успіхами дитини, батьківські збори жодного разу не відвідував (а.с.35). Згідно акту тренера одеської команди Cheerteam «Secret» [PERSON] вбачається, що [PERSON] з 01.1.02019 займається у команді черлідинга, тренування та костюми оплачує бабуся та тітка, батько [PERSON] не з`являвся, успіхами дитини не цікавився (а.с.41). Також [PERSON] займається у студії повітряної акробатики «Sky fly» з 2021 року, дитину приводить і забирає бабуся і тітка, [PERSON] не з`являвся, оплату не вносив (а.с.42). [PERSON] зверталася до служби у справах дітей Одеської міської ради 14.03.2019, 30.05.2019, до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 03.06.2019, до відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування в питаннях визначення місця проживання дитини та встановлення опіки (а.с.25, 26, 27, 28). Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила [PERSON] , що батько дитини є її законним представником, адже не позбавлений батьківських прав (а.с.30). Також Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила [PERSON] , що немає підстав для визначення місця проживання дитини, адже вона і так проживає з бабусею і батько не чинить цьому перешкод (а.с.31). Приморська районна адміністрація Одеської міської ради роз`яснила [PERSON] , що для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька (а.с.33). Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила, що [PERSON] не надав згоду на виїзд Кароліни за кордон (а.с.34). Згідно характеристики наданої заступником директора центру начальником служби Центральних ремонтних майстерень, [PERSON] працює на посаді інженера з виробництва ІІ кат. Виробничо-технічного відділу Центральних ремонтних майстерень, має високий професіональних рівень в рамках займаної посади, самостійна в роботі, ініціативна, працьовита, відповідальна, сумлінна, організована, дисциплінована, енергійна, творчо підходить до поставленої справи (а.с.36). Дохід [PERSON] на займаній посаді за період серпень 2021 - травень 2022 склав 107 574,59 грн (а.с.37). [PERSON] станом на 08.06.2022 до кримінальної відповідальності не притягалася, незнятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.38). [PERSON] має у власності частку квартири [ADDRESS] (а.с.40). З показань свідка [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] не бере участь у вихованні [PERSON] . [PERSON] є старшиною 2 статті в військовій частині [NUMBER] , згідно службового посвідчення дійсного до 31.12.2027 року (а.с.80). Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/2108/1 вих. від 05.04.2023, комісія вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] (а.с.107-112). Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Згідно ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, набула чинності 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На разі батько [PERSON] не займається вихованням доньки [PERSON] , адже проходить військову службу, що є об`єктивною причиною та не може вважатися самоусуненням від здійснення батьківських обов`язків. В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість чи члена суспільства, а доказування не може ґрунтуватися лише на показах свідках. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року, у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є сталою. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає. Батько бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. При цьому позивач не надала беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки та його винної поведінки. З урахуванням якнайкращих інтересів дітей, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з [PERSON] та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , суд вважає, що така вимога є обґрунтованою, з огляду на наступне. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 244 СК України Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. В проекту висновку служби у справах дітей Одеської міської ради №07/2583 від 21.03.2023 надано позитивну оцінку позивачу [PERSON] та в пункті 2 прохальної частини вказано: «розглянути питання про доцільність/недоцільність призначення опікуном [PERSON] , [INFO] над малолітньою [PERSON] , [INFO] » (а.с.94-96). Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надав лише висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Верховний суд у постанові від 23.09.2020 при розгляді справи № 484/920/18 вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Наведені в статті ознаки позбавлення батьківського піклування свідчать про об`єктивну неможливість здійснювати батьками піклування над дитиною. Перебування батька дитини в Збройних Силах України також є об`єктивною неможливість здійснювати піклування над дитиною, а за умови, що мати дитини померла, дитина фактично позбавлена батьківського піклування. Тому, склалася ситуація, що законний представник [PERSON] не може реалізовувати права дитини та діяти в її інтересах, оскільки перебуває на службі в Збройних Силах України, а бабуся, з якою проживає дитина та яка доглядає за дитиною не може діяти в її інтересах, адже не є законним представником. Враховуючи, ситуацію, що склалася, призначення опікуна малолітній [PERSON] є необхідною мірою для забезпечення її найкращих інтересів та надання можливості бабусі діями в інтересах дитини. Щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно п.2 ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Згідно ч.ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідачем не доказано перебування на його утриманні інших утриманців, тому враховуючи вищевикладене, вимоги позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, яка призначається опікуном малолітньої [PERSON] аліменти у розмірі частки від усіх доходів відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батька дітей утримувати їх до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial