Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким усунути їйперешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належною їй власністю, шляхом виселення [PERSON] з кімнати №3-3, площею 8,2 кв.м. житлового домоволодіння [ADDRESS] , згідно плану технічного паспорту квартири від 05.12.2018 року, та виселення відповідача [PERSON] з кімнати №3-7, площею 5,5 кв.м житлового домоволодіння [ADDRESS] , згідно плану технічного паспорту квартири від 05.12.2018 року. При цьому позивачка посилається на те, що згідно Свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~від 24.07.2013\~року їй,\~на праві\~спільної часткової\~власності,\~належить 5/150\~часток,\~а згідно\~Свідоцтва на\~спадщину за\~законом \~її сестрі\~ [PERSON] належить\~1/150\~частки від\~1/25\~частки домоволодіння\~під [ADDRESS] .Позивачка зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року по цивільній справі №520/5005/19 за її позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, був встановлений порядок користування 1/25 часткою домоволодіння [ADDRESS] . Після ухвалення рішення відповідачка [PERSON] , яка не є членом сім`ї позивачки, маючи на праві приватної власності кімнату №3-2, площею 7,3 кв.м. в цьому ж будинку [ADDRESS] , вчиняючи побутове насильство, безпідставно зайняла належну позивачці кімнату №3-3, площею 8,2 кв.м., а відповідач [PERSON] , який також не є членом її сім`ї, без належних правових підстав зайняв житлову кімнату №3-7, площею 5,5 кв.м. В добровільному порядку відповідачі не бажають звільнити належне позивачці на праві власності нерухоме майно в спірному будинку, чим перешкоджають їй, як власнику, володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Позивачка неодноразово зверталась до відповідачів з проханням звільнити належні їй кімнати та надати можливість проживати в них, але у відповідь отримувала образи та погрози, що було підставою про звернення до правоохоронних органів, які рекомендували їй звертатись до суду. Враховуючи зазначені обставини, позивачка була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Прокопишина К.В. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Вислухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2013 року, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Ставнійчук А.О., на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] належить 5/150 (п`ять сто п`ятдесятих) часток, а відповідачці [PERSON] , на підставі Свідоцтва на спадщину за законом, належить 1/150 (одна сто п`ятдесята) частка від 1/25 (одної двадцять п`ятої) частки домоволодіння під [ADDRESS] . Так, статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року по цивільній справі №520/5005/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, яке набрало законної сили, був встановлений порядок користування 1/25 часткою домоволодіння [ADDRESS] , та виділено в користування [PERSON] , житлову кімнату №3-3 на плані технічного паспорту від 05.12.2018 року, площею 8,2 кв.м., житлову кімнату №3-7 на плані технічного паспорту від 05.12.2018 року, площею 5,5 кв. м.; виділено в користування [PERSON] кімнату №3-2 на плані технічного паспорту від 05.12.2018 року, площею 7,3 кв.м.; у спільному користуванні залишено коридор №3-5, площею 1,6 кв. м., кухню №3-4 на плані технічного паспорту від 05.12.2018 року, площею 5,9 кв. м., ванну кімнату №3-6 на плані технічного паспорту від 05.12.2018 року, площею 2,6 кв. м., веранду 3-1 на плані технічного паспорту, площею 6,2 кв.м. та зобов`язано [PERSON] ,\~ [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у володінні та користуванні частиною спільного часткового майна в натурі, яка відповідає 5/150 частці у праві спільної часткової власності та укладанні з житлово-експлуатаційною організацією на цю частку домоволодіння [ADDRESS] окремого договору на надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій. Згідно зі ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. У якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вищезазначеного рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020р., позивачкою були отримані виконавчі листи №520/5005/19 від 22.02.2022р., з якими вона звернулась до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) про примусове виселення відповідачів з належних їй кімнат в будинку [ADDRESS] , але отримала повідомлення про повернення виконавчих документів без прийняття рішення до виконання, так як виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання судового рішення. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що відповідачі перешкоджають позивачці у вільному доступі до кімнат №3-3 та [ADDRESS] , а тому вона не може володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно до ст. 361 ЦПК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. П. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved