Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У січні 2023 року представник Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (боргу) за отриману послугу з централізованого теплопостачання. В обґрунтування позову зазначав, що КП «Теплоенергетик» КМР», відповідно до «Правил надання послуг з постачання теплової енергії типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з теплопостачання. [PERSON] є власником та споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №3315877355 від 23 листопада 2022р. Боржник був споживачем теплової енергії, що надавалася до вказаного житла постачальником - ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». Згідно рішення Кропивницької міської ради від 02 лютого 2021 № 78 «Про перейменування Комунального підприємства «Теплоенергетик» та затвердження статуту у новій редакції», Комунальне підприємство «Теплоенергетик» перейменовано в Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради»; змінено юридичну адресу КП «Теплоенергетик» КМР» та визначено її як: вул. Сергія Гришина 23/16, м. Кропивницький, 25030. Дата запису змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11 березня 2021р. В подальшому послуги з теплопостачання в опалювальні сезони в житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , надавалися КП «Теплоенергетик». Обов`язок проведення розрахунків за теплову енергію покладено на відповідача. Шляхом подачі теплової енергії за вказаною адресою, сторони вступили в фактичні договірні правовідносини. Однак в порушення ст. 526 ЦК України, відповідно якої зобов`язання повинні виконуватися належним чином, в продовж тривалого часу відповідач за надані послуги не розраховується. За період з листопада 2010 року по січень 2019 року включно відповідачу надавалися послуги з централізованого теплопостачання за вказаною вище адресою, за яку сплачено не було. Тому, станом на січень 2019 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 48 897,85 грн. Відповідачу нарахована сума основного боргу за спожиту теплову енергію в сумі 48 897,85 грн., індекс інфляції у сумі 17 460,61 грн., 3 % річних в сумі 3 932,91 грн., згідно розрахунку. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в судове засідання з викликом сторін. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної даності, в якій просить суд на підставі поданої заяви ухвалити рішення про відмову позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки після смерті її батька вона отримала у спадок квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що були внесені відповідні дані про реєстрацію права власності\~ від 24 червня 2019 року. Позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості в сумі 48 897,85 грн. за період з листопада 2010 року по січень 2019 року. На день подання позову заборгованість за послуги теплопостачання, що виникла після січня 2019 року була нею сплачена. Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості, яка складається зокрема, із основної вимоги про стягнення боргу, за період з листопада 2010 року по січень 2019 року, але з позовом до суду позивач звернувся 25 січня 2023 року, а отже поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, у поданій нею заяві просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що КП «Теплоенергетик» КМР», відповідно до «Правил надання послуг з постачання теплової енергії типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з теплопостачання. [PERSON] є власником та споживачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №3315877355 від 23 листопада 2022р. Згідно рішення Кропивницької міської ради від 02 лютого 2021 № 78 «Про перейменування Комунального підприємства «Теплоенергетик» та затвердження статуту у новій редакції», Комунальне підприємство «Теплоенергетик» перейменовано в Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради»; змінено юридичну адресу КП «Теплоенергетик» КМР» та визначено її як: вул. Сергія Гришина 23/16, м. Кропивницький, 25030. Дата запису змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11 березня 2021р. Позивач зазначає, що за період з листопада 2010 року по січень 2019 року включно відповідачу надавалися послуги з централізованого теплопостачання за вказаною вище адресою, за яку сплачено не було. Тому, станом на січень 2019 року за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 48 897,85 грн. Крім того, відповідачу також нараховано індекс інфляції у сумі 17 460,61 грн. та 3 % річних в сумі 3 932,91 грн. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за вказаним законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 17, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 р. №630, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми , якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Суд звертає увагу, що з позовом до відповідача про стягнення заборгованості позивач звернувся 25 січня 2023 року. Відповідачем, в свою чергу, подана заява про застосування у справі строку позовної давності. Відповідно до ст.ст.256, 257, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними тактами та їх оцінкою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст.261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом також відзначається, що згідно з чинним законодавством до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання боржником, а так само уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст.266 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судового рішення. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що борг за послуги з централізованого теплопостачання виник з листопада 2010 року по січень 2019 року, до суду з позовом позивач звернувся 25 січня 2023 року, відповідно позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав, при цьому позивачем не було надано суду жодних доказів на обґрунтування того, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, як не вбачається і переривання перебігу строку позовної давності, визначеного ст.264 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову про стягнення з відповідача боргу за послуги з централізованого теплопостачання в загальному розмірі 70 291,37 грн., з якого борг за послуги теплопостачання 48 897,85 грн., в порядку ст.625 ЦК України 3% річних 3 932,91 грн., індекс інфляції 17 460,61 грн., у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з вимогою про захист порушеного права. Відповідно до ст.ст.12,17,18,76,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed