Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

У липні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що 28.09.2018 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про, що зроблений відповідний актовий запис № 2700, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено з [PERSON] на [PERSON] . Сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] видане Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Підставою для розірвання шлюбу є те, що спільне життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, сторони не проживають разом, шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спільний син проживає з матір`ю. Подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивача. Згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2022 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2022 заяву позивачки [PERSON] про залишення частини позовних вимог без розгляду, задоволено, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину, залишити без розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2022 клопотання відповідача [PERSON] про надання часу на примирення у цивільній справі, задовольнити частково та надано сторонам строк для примирення тривалістю три місяці до 02.03.2023. Провадження у справі зупинити до закінчення строку для примирення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2023 поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з викладених у позовній заяві обставин. Зазначила, що рішення про розірвання шлюбу позивачка прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, примирення неможливе. Представник позивачки вимоги позову підтримав, просив задовольнити у повному обсязі розірвавши шлюб між сторонами та стягнути витрати, які понесла позивачка у зв`язку із розглядом справи. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказав, що судом було надано час для примирення сторін, але порозумітися вони не змогли. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28.09.2018, актовий запис № 2700, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини змінено на [PERSON] . Сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 14.08.2020 видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2001. Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. На розірванні шлюбу наполягає позивачка. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивачка скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Судом надавався час для примирення сторін. Водночас, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи що сім`я сторін розпалась остаточно, досягнути примирення між сторонами не вдалося, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача судового збору сплаченого за подання позовної заяви та витрат на правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано стороною позивача договір про надання правової допомоги № 4-09ФО від 06.09.2021 укладений між адвокатом Дегтярьовим Д.Т. та Лукашиною Л. Ю. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи 06.09.2021 між адвокатом Дегтярьовим Д. Т. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги № 4-09ФО. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, а саме: квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Тому суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., відсутні. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial