Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

16.02.2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.09.2008 року у розмірі 38723,79 грн. станом на 19.01.2023 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 02.09.2008 року. Своїм підписом відповідач підтвердила, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписанням заяви між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). 02.09.2008 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та дата дії отриманих кредитних карток зазначені у довідці про отримані кредитні картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався до 37000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, АТ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором, але в процесі користування кредитним рахунком він не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Приватбанк». У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 19.01.2023 року має заборгованість 38723,79 грн., яка складається: 33559,47 грн. - заборгованість за кредитом; 5164,32 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2684,00 грн.. Ухвалою суду від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу направлена ухвала суду про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, але у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подано, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.09.2008 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк», яке у подальшому змінило свою назву на АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг. Того ж дня вона підписала заяву, в якій просила оформити кредитку і надати наступні банківські послуги: кредитну карту «Універсальна 30 днів пільгового періоду», валюта гривня, сума кредитного ліміту 800,00 грн., базова відсоткова ставка 3% в місяць на залишок заборгованості. У вказаній заяві зазначено: підписант ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді; банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт. Крім того, 02.09.2008 року [PERSON] підписала довідку про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип картки (VISA Classic) та тип кредитної лінії (відновлювальна), валюта рахунку (гривня), базова відсоткова ставка (3,0%), розмір щомісячних платежів (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості) та строк їх внесення (до 25 числа місяця, який слідує за звітним), розмір пені (за кожен день прострочки кредиту базова процентна ставка/30, при наявності прострочки за кредитом або процентам 5 і більше днів на суму понад 50 грн. 1% від заборгованості), штрафів (250грн.+5% від суми позову) та розмір відсотків на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту (4,5%). Як видно із Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карки оформленої на [PERSON] , за період з 02.09.2008 року по 28.02.2020 року кредитний ліміт по картці збільшувався з 800,00 грн. до 37000,00 грн., а з 10.09.2021 року кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн.. Відповідно до інформації зазначеної в Довідці про отримані відповідачем кредитні карки, остання з них має термін дії до 01/25 року. На підтвердження своїх вимог, крім іншого, позивачем надано Паспорт споживчого кредиту, підписаний [PERSON] 29.06.2021 року, в якому зазначена інформація: про основні умови кредитування, щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інших важливі правові аспекти. Також, позивачем надані Умови і правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови і правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а тому вони не можуть братися до уваги з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої зводяться до того, що позивач зобов`язаний письмово проінформувати споживача фінансових послуг про умови кредитування, а надані позивачем не підписані Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивач надав до суду також розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 року, розрахунок заборгованості станом на 30.06.2019 року, розрахунок заборгованості станом на 19.01.2023 року, а також виписку за договором №б/н за період 02.09.2008 23.01.2023 [PERSON] , якою підтверджується користування відповідачем грошовими коштами із відміткою про деталі банківських операції та їх суми. Відповідно до розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 23.01.2023 року становить 38723,79 грн., з яких: 33559,47 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5164,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не було заперечено, не подано до суду клопотань про залучення спеціаліста або проведення економічної експертизи для спростування визначеного банком розміру заборгованості, тобто вказаний розрахунок відповідачем не спростовано. Відповідачем також не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за договором №б/н за період з 02.09.2008 23.01.2023, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 14 квітня 2021 року у справі 759/11453/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 345/2633/20. Із вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник активно користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачем заяви, довідки про умови кредитування, паспорту споживчого кредиту, а також користування кредитними коштами, що прямо підтверджується випискою за договором, суд вважає, що між [PERSON] та АТ «Приватбанк» виникли кредитні правовідносини. А враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «Приватбанк» не повернуті, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 02.09.2008 року, яка станом на 23.01.2023 року становить 33559,47 грн.. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5164,32 грн., суд враховує наступне. Позивач, на обґрунтування права вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, заяви, довідки про умови кредитування та паспорту споживчого кредиту, надав суду Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, обґрунтування банком правомірності своїх дій щодо визначення розміру заборгованості за простроченими процентами Умовами та правилами надання банківських послуг, суд вважає безпідставними з огляду на мотиви неврахування таких Умов та правил як складової частини договору, що викладені вище. А досліджуючи узгоджені між [PERSON] та банком умови договору, суд встановив, що у заяві від 02.09.2008 року, яка підписана відповідачем, між банком та клієнтом узгоджена базова відсоткова ставка у розмірі 3,0 % щомісяця (36% річних). Такий же розмір відсоткової ставки узгоджений сторонами і у довідці про умови кредитування. Крім того у цій довідці визначений розмір підвищених відсотків, що нараховуються на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту 4,5 % щомісяця. Як видно з розрахунку заборгованості банк нараховував проценти, починаючи з 02.09.2008 року за ставкою 36 % річних, а з 01.04.2015 року - 43,20 %, з 15.07.2017 року 42%, з 01.08.2020 року 40,8%, що свідчить про неправомірні дії банку по підвищенню процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами. На час збільшення процентної ставки по кредитному договору, статтею 1056-1 ЦК України було визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Також, відповідно до п. 5.3 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 4.9 цього договору. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Однак банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за простроченими відсотками, що перевищують 36 % річних та узгодження з відповідачем таких відсоткових ставок суду не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів. Відтак за відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за простроченими відсотками, виходячи із ставки, яка зазначена в заяві та довідці про умови кредитування в розмірі 3,0% на місяць. У зв`язку з викладеним суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за ставкою 36 % річних, але так як таких розрахунків банк не надав, тому у задоволенні вимоги про стягнення відсотків необхідно відмовити, у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за відсотками. Надання ж позивачем Паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальницею [PERSON] 29.06.2021 року, не має правового значення для вирішення цих позовних вимог, оскільки в цьому Паспорті відсутні відомості про те, що він є складовою Договору від 02.09.2008 року. Крім того, в Паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, у зв`язку з чим цей паспорт не можна вважати складовою Договору № б/н від 02.09.2008 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 2326,05 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial