Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив: - визнати дійсним Договір купівлі-продажу гаражу [ADDRESS] , укладений 01.02.1991 між ним та Запорізьким метизним заводом; -визнати за ним право власності на гараж № [NUMBER] (нежитлове приміщення № 46, літ. А-5, площею 14,10 кв. м), розташований у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач послався на таке. 01.02.1991 року позивач уклав із Запорізьким метизним заводом Договір купівлі-продажу, за яким придбав у власність об`єкт нерухомого майна, а саме гараж [ADDRESS] . Договір був укладений у простій письмовій формі, оскільки відповідно до чинного на той час законодавства нотаріальне посвідчення договір купівлі-продажу нерухомого майна було передбачено лише щодо жилих приміщень. Договір був повністю виконаний обома сторонами, в тому числі продавець передав гараж позивачу, а позивач сплатив за нього обумовлену договором ціну. В подальшому Запорізький метизний завод був реорганізований у ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод», а будинок [ADDRESS] , в якому знаходиться спірний гараж, і який перебував у власності вказаного заводу, був переданий у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя, і взятий на баланс Комунального підприємства «Наше місто». В подальшому цей будинок був переданий в управління Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Перемоги, 65». При цьому під час кожного передання будинку у всіх передавальних актах спірний гараж позначався як такий, що викуплений і не перебуває у комунальній власності. Водночас, коли позивач вирішив продати цей гараж, це виявилось неможливим через відсутність реєстрації права власності та неможливість проведення такої реєстрації за чинним законодавством, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Відтак, посилаючись на ст. ст. 86, 153, 227 ЦК УРСР 1963 року, що був чинний на момент укладення спірного правочину, а також на ст. ст. 317328, 392 чинного ЦК України, позивач звернувся до суду за захистом своїх речових прав. Ухвалою від 09.03.2023 було відкрите провадження у справі, а її розгляд був визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Під час судового розгляду позивач та його представник, адвокат Кравченко Я.І., позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод» явку представника в судове засідання не забезпечив, письмового відзиву на позов та (або) клопотань процесуального характеру не подав. При цьому судові виклики, які надсилались за юридичною адресою відповідача, повернулись не врученими. З огляду на наявність загальнодоступних даних про наявність відкритого провадження про банкрутство відповідача, копія ухвали про відкриття провадження з позовною заявою і додатками до неї були направлені керуючому санацією відповідача арбітражному керуючому Оберемко Роману Анатолійовичу, на якого покладено виконання функцій органів управління відповідача. Однак від нього також жодних заяв по суті позову або з процесуальних питань не надійшло. Представник Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі і відсутність заперечень проти позову. Представник третьої особи ОСББ «Перемоги, 65» в судове засідання також не з`явився, однак надіслав письмові пояснення по суті позовних вимог, суть яких зводиться до того, що між ОСББ і позивач немає спору щодо права власності на вказаний у позові гараж. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази, судом було встановлено такі обставини. 01.02.1991 року між позивачем та Запорізьким метизним заводом був укладений Договір купівлі -продажу, відповідно до якого Запорізький метизний завод продав позивачу гараж [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу підписаний [PERSON] зі сторони покупця та Запорізьким метизним заводом - продавцем. Підпис продавця скріплений печаткою. Відповідно до п.2 Договору оплата вартості майна проводиться протягом десяти днів з моменту підписання цього Договору шляхом внесення всієї суми вартості майна покупцем в касу продавця. Відповідно до Квитанції до приходного касового ордеру № 736 від 05.02.1991 року, позивачем була сплачена сума в розмірі однієї тисячі шістдесят п`ять рублів, чим виконані умови п. 2 Договору. Згідно п. 4 Договору, фактична передача майна, яке продається здійснюється в 10-денний строк з моменту підписання договору після виконання пункту 3 Договору. 05.02.1991, Міщанин виконав п. 3 Договору шляхом оплати вартості гаражу №2 за Договором. Після оплати вартості гаражу за Договором, подавець передав [PERSON] оригінал технічного паспорту, виготовленого 06.12.1990 року Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, в якому визначена його вартість та технічні характеристики, а також надав фактичний доступ до придбаного позивачем гаражу. Відповідно до технічного паспорту від 06.12.1990 року, який передано продавцем позивачу, об`єкт за договором купівлі-продажу є гаражем [ADDRESS] з дійсною вартістю 10 65 руб. Відповідно до оціночного акту вказаного гаражу останній має площу 20,7 кв. м, висоту 2,8 метрів. Гараж має оглядову яму 1,9 кв. м. Правонаступником Запорізького метизного заводу є Публічне акціонерне товариство «Запорізький сталепрокатний завод». Даний факт підтверджується загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, і учасниками справи не оспорюється. Від до плану будинку [ADDRESS] , складеного ЗМБТІ 10.04.2006, гараж № [NUMBER] позначений як приміщення 46. Рішенням Запорізької міської ради від 28.11.2007 № 433, на підставі звернення Відкритого акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатного заводу», прийнято до комунальної власності житлові будинки та автотранспорт від ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод» згідно з додатками. Відповідно до додатку до вказаного рішення, до комунальної власності увійшов житловий багатоповерховий будинок [ADDRESS] , в якому і розташований гараж № [NUMBER] , який є предметом Договору купівлі-продажу . На виконання вказаного рішення Запорізької міської ради, було складено акт приймання - передачі відомчого житлового будинку по [ADDRESS] в комунальну власність, відповідно до якого комісія провела обстеження вказаного житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що знаходився в повному господарському віданні ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод». У вказаному акті приймання-передачі зазначено, що нежитлова площа будинку, яка становить 359,3 кв. м, в тому числі гараж № [NUMBER] (приміщення № [NUMBER] , літ. А) комунальної власності не перейшла, оскільки вона викуплена. В подальшому, Актом обстеження технічного стану житлового будинку [ADDRESS] , укладеному між МКП «Основаніє» та ОСББ « Перемоги, 65», який був складений 04.08.2016, було зафіксовано, що будинок прийнятий до комунальної власності від Запорізького метизного заводу. Також цим актом зафіксовано, що у цокольному поверсі будинку розташовані нежитлові приміщення власників, серед яких зазначено і [PERSON] . Крім того, відповідно до акту приймання-передачі житлового будинку по [ADDRESS] ) з господарського відання КП «Наше місто» ЗМР в управління ОСББ «Перемоги , 65», який був складений 30.09.2016, встановлено, що нежитлові приміщення будинку в кількості 7 шт, загальною площею 359,2 кв. м, на момент складання цього акту, знаходились приватній власності. Оцінюючи законність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд виходить з такого. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Спірний Договір купівлі продажу гаражу №2 укладено в 1991 році, тому до спірних правовідносин мають застосовуватись норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Зі змісту спірного Договору купівлі-продажу випливає, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього повну його вартість. Договір укладено простій письмовій формі між заводом та громадянином, відповідно до якого [PERSON] продано нежитлове приміщення - гараж, а відповідно статті 227 Цивільного кодексу УРСР вимога про нотаріальне посвідчення договору наявна тільки до договору купівлі-продажу житлового будинку, а не до нежитлового приміщення. Відтак, з огляду на вищевказані норми ЦК УРСР в їх сукупності, вказана угода купівлі-продажу нежитлового приміщення відповідає вимогам закону щодо дотримання простої письмової форми її укладення, так як обов`язкове її нотаріальне посвідчення законом прямо не передбачалося і не вимагалося, а отже така угода є дійсною з моменту її укладення. Вказана угода повністю виконана її сторонами, як в частині оплати, так і в частині передачі відчужених об`єктів купівлі-продажу, що визнано сторонами, а тому вимогу про визнання дійсним спірного договору необхідно задовольнити. Крім того, Згідно з ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; чи судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Отже, і в цій частині позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved