Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

14.10.2022 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення 3% річних у розмірі 846,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 4188,92 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані наступним. 02.03.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7419,39 грн., 840, 80 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.03.2017 року о 12 год. 00 хв. у смт. Славгород Дніпропетровської області по вул. Заводській мала місце дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ 54323 032» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », з напівпричепом « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «КІА» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілю «КІА» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Постановою Синельниківського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 11.04.2017 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 16.03.2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/8107909 від 11.05.2016 року. 09.08.2022 року відповідачем було здійснено фактичне виконання рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2021 року в повному обсязі. Тому позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3%річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Загальний розмір інфляційних втрат за вказані періоди складає 4188,92 грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 17.03.2020 року по 09.08.2022 року складає 846,00 грн. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою суду\~від 25.10.2022\~року відкрито\~провадження у\~справі за\~правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. 19.12.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки всі виплати, призначені до стягнення за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2021 року, він сплатив як тільки йому стало відомо про заборгованість. З наданим розрахунком суми боргу з урахуванням індексу інфляції та розрахунком суми боргу 3% річних відповідач не згоден. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його та без участі його представника, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2021 року було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7419,39 грн., 840, 80 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. (а.с.3-6). [PERSON] фактичне виконання рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2021 року в повному обсязі було здійснено 09.08.2022 року, тому виникла заборгованість у вигляді інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, що підтверджується результатом розрахунків (а.с.7). Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 3 частини другої\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524,\~533-535\~і\~625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма\~ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"\~індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %. [PERSON] здійснено нарахування 3 % річних та втрат від інфляції. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, виконаного [PERSON] за період з 17.03.2020 р. по 09.08.2022 р. складає 846,00 грн. 3% річних, 4188,92 грн. інфляційне збільшення боргу. Наданий розрахунок позивача суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону. Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме сума трьох процентів річних та інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5034,92 грн., яка складається з наступного: 4188,92 грн .- інфляційне збільшення боргу; 846,00 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмір 992,40 грн. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне. У відповідності до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, копію платіжного доручення від 07.02.2022 року, копію довіреності від 03.02.2022 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №631, виданого 24.01.2019 року головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В. та копію посвідчення адвоката на ім`я [PERSON] . Однак, відповідно до відповіді Ради адвокатів міста Києва від 04.04.2023 року за вих.№97, згідно відомостей, що містяться в адміністративній частині електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України, інформація про адвоката Самойленка Петра Миколайовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва №25 від 27.12.2018 року) відсутня. Також зазначено, що у разі видачі [PERSON] свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №6314 за підписом [PERSON] , то вважається, що таке свідоцтво підписане не уповноваженою особою, а відтак не є документом який підтверджує статус адвоката. Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявність у [PERSON] права на заняття адвокатською діяльністю, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial