Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.08.2003 між нею та відповідачем був укладений шлюб, у якому в них народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що вона з відповідачем тривалий час не проживають однією сім`єю, позивачка проживає з дітьми в [ADDRESS] , а відповідач в [ADDRESS] . Причиною роз`їзду послугувало вчинення з боку відповідача домашнього насилля відносно позивачки, зловживання відповідачем спиртними напоями, поганий вплив на дітей, та наразі у сторін виник спір щодо визначення місця проживання дітей. Позивач вказує, що нею створено усі належні умови для виховання та розвитку дітей, та вона, як мати, спроможна надати дітям належний рівень виховання, постійно піклуватись про їх розвиток, забезпечити належні житлово-побутові умови. За вказаних обставин позивач звернулась до суду з даною позовною заявою та просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на даний час не досягли 14-річного віку, разом із нею (матір`ю дітей). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області(а.с.20-21). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 39). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що є матір`ю 5 дітей, троє з яких не досягли віку, з якого можуть самостійно обирати місце проживання, діти повністю перебувають на її утриманні. Служба у справах дітей, надаючи висновок щодо розв`язання спору, заперечувала щодо визначення місця проживання дітей з нею, тому що вона на час складання висновку проживала з дітьми в тимчасовому прихистку, наразі вона найняла житло та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона зареєстрована в [ADDRESS] , але там проживає її чоловік, з яким в неї немає порозуміння, був факт сімейного насильства та чоловік зовсім не їх утримує. На даний час вони перебувають в процесі розлучення в судовому порядку. Аліменти на утримання дітей стягнуті за судовим наказом, однак ще жодного разу батько дітей їх не сплачував. Перешкод в спілкуванні дітей з батьком вона не чинить, діти спілкують з батьком, але вона бачить, що дітям на краще окреме проживання від батька, вони стали спокійнішими та краще навчаються. Та представник позивача звернув увагу, що місце проживання дітей встановлюється не за конкретною адресою, як вважає орган опіки та піклування, а шляхом визначення з ким з батьків, матір`ю чи батьком, проживатимуть діти. Відповідач в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їхнього задоволення, просить розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання також не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 59). Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 05.08.2003 сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано у Тетіївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 75, та позивачці змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). В шлюбі у сторін по справі народилися діти: син[PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 7, 8, 9). Відповідно до копії довідки ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості» № 210 від 22.12.2022, [PERSON] дійсно працює в ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості» прибиральницею на основному місці роботи з 01 вересня 2022 року по теперішній час та отримує відповідну заробітну плату (а.с. 10). Згідно копії довідки ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості» № 201 від 07.12.2022, [PERSON] є стараним та відповідальним працівником. На даний момент проживає з 4 дітьми ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) в гуртожитку ПП «ЗО «Джерело мудрості». Є турботливою матір`ю, відповідально ставиться до виховання та навчання дітей. Має постійний зв`язок з класними керівниками та вихователями діток (а.с. 11). Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 144327, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за те, що 25.11.2022 о 20:30 год по [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини [PERSON] , а саме ображав нецензурною лайкою (а.с. 16). З Висновку щодо розв`язання спору, наданого Службою у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області як органу опіки та піклування від 22.03.2023 № 31, встановлено, що з вересня місяця діти проживають разом з позивачем за адресою: ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості», с. Парпурівці, Вінницького району, Вінницької області. Керівництво вказаного закладу освіти надало кімнату для проживання [PERSON] з дітьми, як тимчасовий прихисток. На запит Служби про надання інформації чи відноситься дана кімната до будівель, віднесених до житлового фонду, ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості» надало відповідь, що кімната до будівель житлового фонду не віднесена. Заслухавши батьків, дітей, розглянувши всі документи, зібрані службою у справах дітей, члени Комісії роз`яснили гр. [PERSON] про те, що проживати разом з дітьми в закладі освіти вона не може. Враховуючи вищевикладене, служба у справах дітей прийшла до висновку про недоцільність визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості», с. Парпурівці, Вінницького району, Вінницької області разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 58). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч. 2 - 4 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року в справі N 756/13187/17. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.03.2021 у справі № 288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. Згідно із ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування не має для суду наперед встановленої сили, а повинен оцінюватися у взаємозв`язку з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Орган опіки та піклування, представлений належною юридичною особою, а саме Службою у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, прийшов до висновку про недоцільність визначення місця проживання дітей за адресою: ПП «Заклад освіти «Джерело мудрості», с. Парпурівці, Вінницького району, Вінницької області разом з матір`ю [PERSON] . Суд не погоджується з таким висновком органу опіки та піклування щодо вирішення спору, оскільки він не містить переконливих мотивів та достатнього обґрунтування відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя неповнолітніх дітей, які на даний час проживають разом з матір`ю, буде відповідати їхнім інтересам, і яким саме інтересам цих дітей. Так, зроблений висновок щодо неможливості проживання дітей разом з матір`ю ґрунтується виключно на тому, що кімната, в якій проживали на той час позивач разом з дітьми, знаходиться в освітньому закладі, є тимчасовим прихистком та не віднесена до будівель житлового фонду. Відомості про здійснення службою у справах дітей обстеження житлово-побутових умов у висновку відсутні, тобто до вирішення питання щодо доцільності проживання дітей разом з позивачем орган опіки та піклування підійшов формально. Водночас, згідно з висновком, позивач, як матір дітей, в повній мірі забезпечує потреби дітей в догляді, харчуванні та розвитку, у всіх дітей наявні окремі спальні місця та місця для виконання домашніх завдань. Крім того, згідно встановлених у висновку обставин, проживання [PERSON] з неповнолітніми дітьми у закладі освіти було зумовлено напруженими відносинами та зловживанням алкоголем її чоловіком [PERSON] . Та суд враховує, що під час судового розгляду в судовому засіданні позивач повідомила, що винаймає житло, а саме будинок в [ADDRESS] . З огляду на викладене, встановлено, що позивачка піклується про дітей, турбується про їхнє здоров`я, нею створені сприятливі умови для проживання дітей, що включають як матеріально-побутові характеристики так і позитивну психологічно-емоційну складову, дії позивачки як матері за даних обставин спрямовані на забезпечення якнайкращих потреб дітей. Та згідно поданої відповідачем заяви та висновку органу опіки та піклування, відповідачем не оспорюються такі обставини. Суд звертає увагу, що предметом вирішення спору є визначення доцільності проживання дітей разом з матір`ю, а не конкретної адреси їх місця проживання. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 461/3144/17, в якому вказано, що в справах про визначення місця проживання дитини вирішальним є визначення місця проживання з кимось з батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 листопада 2018 року, справа N 463/3301/16-ц, зазначив, що доводи про те, що позивач не має власного житла є неспроможними, оскільки суди при визначенні місця проживання дитини беруть до уваги також інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків щодо виховання дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Натомість матеріально побутове забезпечення батьків судами враховується, але не є визначальним. Таким чином, суд не погожєується з висновком органу опіки та піклування щодо вирішення спору по суті та вважає його таким, що не відповідає якнайкращим інтересам дітей та є суперечливим, а також недостатньо обгрунтованим. На підставі ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дітей, уваги і турботи до них, розвитку дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та достатнього матеріального забезпечення, емоційного, психологічного, вікового та медичного чинників, виходячи із першочергового забезпечення найкращих інтересів дітей, суд вважає, що визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю забезпечить якнайкраще їхні інтереси. При цьому, суд вважає, що визначення місця проживання їх з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із дітьми, оскільки таке визначення місця проживання дітей не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, а також не суперечить його позиції. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, що відповідає ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в зв`язку з чимсуд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача, в розмірі 992, 40 гривень. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved