Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

12 квітня 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 02 березня 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований у виконкомі Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 4. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне сімейне життя між нею та відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, втрату почуття поваги один до одного. З 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах ДРАЦС, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Від відповідача також надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, у якій він вказує, що позов визнає та просить розірвати шлюб. Згідно ч. 2\~\~ст. 247 ЦПК України\~\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 березня 2001 року у Голубецькій сільській раді Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02 березня 2001 року. Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. На час розгляду справи сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає, однак відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4\~\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3\~\~ст. 105 СК України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2\~статті 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє\~рішення\~про\~розірвання шлюбу,\~якщо\~буде\~встановлено,\~що\~подальше\~спільне життя\~подружжя\~і\~збереження шлюбу\~суперечило б\~інтересам одного\~з\~них,\~інтересам\~їхніх\~дітей,\~що\~мають істотне\~значення. Згідно\~п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка вказала, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачці належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved