Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

В лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказав, що 11.02.2021р. між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір (розписка), відповідно до змісту якого останній отримав в борг від нього 5 000,00 доларів США, що на момент позики було еквівалентно 140000,00 грн., і зобов`язувався вказані кошти повернути до 28.02.2021 р. Взяті на себе зобов`язання Відповідач не виконав, кошти у розмірі 5000,00 доларів не повернув. Вважає за необхідне зазначити, що позика відбулася саме в доларах США. Невиконання зобов`язання підтверджується знаходженням оригіналу боргового документа у нього, та узгоджується з приписами ст. 545 ЦК України. На його неодноразові звернення щодо погашення суми боргу Відповідач не реагує, тобто своїми фактичними діями не бажає в добровільному порядку повернути належні йому грошові кошти. В зв`язку з цим, він має право на стягнення з Відповідача процентів на рівні облікової ставки НБУ, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016р. у справі №6-1412цс16. З огляду на вказані обставини та враховуючи, що Відповідач прострочив виконання зобов`язання, 3% річних розраховується за наступною формулою: сума заборгованості*3* (кількість днів прострочення):365:100. Розмір вказаних відсотків становить 10 532,29 грн.. Також, у зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань Відповідач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 49 859, 33 грн.. Отже, є всі підстави, щодо стягненню з Відповідача на його користь заборгованість за борговою розпискою, яка становить 243191,62грн., з яких 182800грн. сума боргу за розпискою ( вказана сума еквівалентна 5000 доларам США на день звернення із позовною заявою), 49859,33- пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 10532,29 - три відсотка річних за несвоєчасне виконання зобов`язання. Вказана сума еквівалентна 6650 доларам США. При цьому позивач у позовній заяві вказав, що в умовах укладеного між сторонами договору позики (борговій розписці) не зазначено, що він є безпроцентним, як і не визначено розмір процентів від суми позики; даний договір позики не є безпроцентним й відповідно ч.2 ст.1048 ЦК України. Враховуючи наведене позивач просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за борговою розпискою у розмірі 243 191,62грн., що еквівалентно 6 650 доларів США з яких 182 800грн. - сума боргу за розпискою, 10532,29 грн. - три відсотка річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, 49 859,33 грн.; стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000.00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав зазначених у позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Судом встановлено, що 11.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 28.02.2021 р. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується письмовою розпискою останнього від 11.02.2021 року. На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 11.02.2021 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] позивачу кошти не повернув. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за договором позики від 11.02.2021 року становить: 243191,62грн., з яких 182800грн. сума боргу за розпискою ( вказана сума еквівалентна 5000 доларам США на день звернення із позовною заявою), 49859,33 - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 10532,29 - три відсотка річних за несвоєчасне виконання зобов`язання. Щодо стягнення суми позики в гривневому еквіваленті, то слід зазначити, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Щодо стягнення з боржника процентів (пені) за користування отриманими в борг коштами, за період з 01.03.2021р. по 30.01.2023р. в розмірі 49859,33грн., нарахованими позивачем відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на суму боргу 182800грн. (еквівалент 5000 доларів США по курсу на день звернення до суду), то слід зазначити наступне. Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. Обґрунтовуючи позовні вимоги та визначаючи розмір процентів за користування від суми позики, позивач виходив із рівня облікової ставки НБУ. За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV, НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону, передбачено, що НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389 визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від: 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17; 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18; 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 49859,33грн. відсотків відповідно до ст.1048 ЦК України безпідставні та необґрунтовані. Необґрунтовано позивачем і посилання у позовній заяві на те, що вказана сума є пенею, оскільки договором позики, умов про сплату пені, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, не передбачено. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, відповідно до положень ст.625 ЦК України, слід зазначити наступне. Позивачем проведено нарахування 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України, за період з 01.03.2021р. по 30.01.2023р. в розмірі 10532,26грн., а саме 182800грн. х 3/100% /365 х 701дн. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Крім наведеного, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який триває і на даний час. Отже, з урахуванням наведеного, та розрахунку проведеного судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 01.03.2021 року по 23.02.2022 року включно в сумі - 5410,32грн. (5000/100 х 3/365 х 360дн. = 147,95 доларів США х 36,5686грн. за 1 долар США станом на 15.05.2023р. =5410,32грн.). З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню і слід стягнути з відповідача на користь позивача 5000 доларів США заборгованості за договором позики від 11.02.2021 року, 5410,32грн. - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Також, 27.01.2023р. між [PERSON] та адвокатом Гуменюк А.П. було укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого плата за виконання адвокатом доручень Довірителя встановлено у розмірі 5000грн. Згідно акту виконаних робіт від 30.01.2023 року, адвокат надав, а замовник прийняв послуги на загальну суму 5000грн., та згідно квитанції від 30.01.2023 р. [PERSON] сплатив адвокату 5000грн. З врахуванням наведеного, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3870,50грн. витрат на правничу допомогу та 1882,53грн. судового збору, а всього 5753,03грн. (243191,62/100 = 2431,92грн.; 5000 х 36,5686грн. = 182843 + 5410,32 = 188253,32; 188253,32/2431,92=77,41; 2431,92/100 х 77,41=1882,53; 5000/100 х 77,41=3870,50). На підставі викладеного та

Outcome: partial