Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

01.12.2022 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON] надійшла вище зазначена позовна заява, за змістом якої з урахуванням поданої 10.01.2023 уточненої позовної заяви, заявлено вимогу: звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , призначених за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2018 року з дня набрання рішення законної сили та відкликати з Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист № 359/2844/18 від 19.09.2018 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1-6, 33-38). Подану позовну заяву обґрунтовано наступним. З 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 02.12.2013 року. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Крім того зазначено, що рішенням від 07.08.2018 з позивача на користь відповідача було стягнути аліменти на утримання дитини. Починаючи з березня 2022 року син проживає зі своїм батьком та перебуває на його утриманні. Ухвалою від 12.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження ( а. с. 44). У судове засідання сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує частково, а саме зазначив, що просить припинити стягнення аліментів на утримання сина з дня набрання рішенням законної сили , а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі частки заробітку також з дня набрання судомив рішенням законної сили (а.с. 63). Відповідачем також було подано заяву, відповідно до якої вона просила справу слухати без її участі, визнає позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання сина з дня набрання судовим рішенням законної сили, а також стягнення з неї аліментів на утримання сина в розмірі частки з дня набрання судовим рішенням законної сили (а.с. 64). Від представника третьої особи Осецької Н.О. надійшла заява, з проханням справу слухати без її участі, при винесенні рішення покладається на думку суду ( а.с. 55-57). Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем підтриманих позивачем позовних вимог, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, за змістом ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засідання встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.01.2009, який на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2013 було розірвано (а.с. 8, 10) В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2018 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (а. с. 11). 19.09.2018 на підставі вище зазначеного рішення було видано виконавчий лист ( а.с. 12). Малолітній [PERSON] проживає разом зі своїм батьком, позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS] ,- що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 05.01.2013 (а. с. 33). Вищенаведені обставини також повністю визнані відповідачем, про що нею було подано заяву про визнання позову (а.с. 64). Крім того. Встановлено, що позивач частково підтримує позов і в цій частині позов повністю визнаний відповідачем. При цьому суд враховує, що визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі інтересів дітей, які фактично перебувають на утриманні позивача. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч. 2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що слід припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина, який проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні та одночасно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у визначеному позивачем розмірі частини заробітку (доходу). Так, позивач є особою працездатного віку, визнала заявлені позовні вимоги, а тому може сплачувати аліменти в визначеному позивачем розмірі. Позивачем при зверненні з позовом до суду понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок. Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Вимоги щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial