Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691, місцезнаходження: 65026, м.Одеса, пл. Думська, 1) про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, в якій просить: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 (одну третю) частини квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] чоловік [PERSON] . 24.02.1995 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому на час смерті майно заповідав позивачці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на незакінчений будівництвом садовий будинок [ADDRESS] , 1/3 частини квартири [ADDRESS] . 30.12.2003 [PERSON] , яка є донькою [PERSON] від попереднього шлюбу, з пропуском шестимісячного строку, звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини свого батька. Одночасно, 30.12.2003, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. прийняла від позивачці, яка на час смерті чоловіка мешкала разом з ним, заяву про відмову від спадщини. 05 березня 2004 року за реєстровими №2-740 (на частку квартири за адресою: [ADDRESS] ) № 2-737 (на незакінчений будівництвом садовий будинок за адресою: [ADDRESS] ), № 2-733 (на грошові вклади) на ім`я [PERSON] були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. В подальшому судовими рішеннями по справі №2/553/11 та № 522/6279/16-ц було визнано недійсними свідоцтва № 2-737 та №2-740. Також судом за розглядом справи № 522/6279/16-ц та справи №2/553/11 було встановлено, що нотаріусом було взято до уваги заяву [PERSON] про відмову від спадщини, яка не має юридичної сили, оскільки була подана позивачкою з пропуском шестимісячного строку, встановленогост.553 ЦК Української РСР 1963 року. 25.01.2022 представник [PERSON] - Корнілкова Л.В. звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та Постановою нотаріуса від 06.07.2022 року № 1379с/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що існує колізія відносно визначення кола спадкоємців по матеріалам спадкової справи та рішень судів, та неможливо встановити вид спадкування та подальший порядок оформлення спадкових прав. Зазначила, що позивачка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка так як проживала з ним на час відкриття спадщини та після його смерті в строк, встановлений статтею 549 ЦК УРСР, фактично вступила в управління спадковим майном, а саме: квартирою [ADDRESS] , що є підставою для задоволення її позовних вимог. Ухвалою суду від 25 липня 2022 рокувідкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою суду також витребувано від Приморської державної нотаріальної контори м.Одеси належним чином засвідчену копію спадкової справи № 1037/2003 стосовно майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.70-71). Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року без виходу до нарадчої кімнати було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 рокузакрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 125). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Корнілкова Л.В. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Одеської міської радиу судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Від представника відповідача Одеської міської ради - Газдюк Л. на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника Одеської міської ради. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, причина неявки суду не відома. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - адвоката Корнілкової Л.В., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлено, що 18 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної Ради народних депутатів м.Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 813. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с.11). Відповідно до свідоцтва по смерть Серія [NUMBER] , яке видано 24 червня 2003 року [PERSON] помер [INFO] , про що Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси складено відповідний актовий запис № 2183 (а.с. 10). Як вбачається з Відомостей № Д1-22723-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 28.01.2022 в квартирі [ADDRESS] станом на 01.03.2003 зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON] . Дата реєстрації 02.11.1994 року (а.с. 12). Відповідно до довідки Дільниці № 5 КП ДЕЗ «Фонтанське» [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] з 02.11.1994 по день смерті [INFO] (а.с. 13). За життя, а саме 24 лютого 1995 року чоловік позивачки [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А., відповідно до якого все належне йому на час смерті майно заповідав [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року у справі № 522/6279/16-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , Шостої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа - [PERSON] (нотаріус), про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом і договору дарування. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05 березня 2004 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Тетяною Анатоліївною, і зареєстроване в реєстрі за №2-740, відповідно до якого [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Визнано недійсним договір дарування, укладений 05 березня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Тетяною Анатоліївною, і зареєстрований в реєстрі за №2-744, належних [PERSON] 2/3 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 26 - 31). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року в частині задоволення вимог [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2004 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відмовлено. Провадження у справі за позовом [PERSON] до Шостої Одеської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину від 05.04.2004 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] закрито. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 32 - 37). Постановою Верховний Суд від 31 березня 2021 року Постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року в частині позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 березня 2004 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Тетяною Анатоліївною, і зареєстроване у реєстрі за № 2-740, відповідно до якого [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] на праві власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] скасовано і залишено в силі в цій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року. У частині позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, укладеного 05 березня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Тетяною Анатоліївною і зареєстрованого в реєстрі за № 2-744 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2018 року залишено без змін (а.с. 38 - 51). Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А.М. від 06 липня 2022 року № 1379с/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії відмовлено спадкоємиці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У мотивувальній частині постанови зазначено, що існує колізія відносно визначення кола спадкоємців по матеріалам спадкової справи та рішень судів, та неможливо встановити вид спадкування та подальший порядок оформлення спадкових прав (а.с. 52). Також з матеріалів копії спадкової справи № 1037/03р до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду з Шостої Одеської державної нотаріальної контори, вбачається, що 30.12.2003 з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] зверталася його дочка [PERSON] (а.с. 86). Також 30.12.2003 до Шостої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про відмову від спадщини (а.с.87). 05 березня 2004 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, яке зареєстровано за реєстровими №2-740, відповідно до якого спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частини квартира [ADDRESS] (а.с. 113). Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк А.М. від 06 липня 2022 року № 1379с/02-32 про відмову у вчинені нотаріальної дії відмовлено спадкоємиці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У мотивувальній частині постанови зазначено, що існує колізія відносно визначення кола спадкоємців по матеріалам спадкової справи та рішень судів, та неможливо встановити вид спадкування та подальший порядок оформлення спадкових прав (а.с. 121). Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2023 за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] та право власності на 1/3 частки вказаної квартири зареєстровано за [PERSON] . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, р № 2-740, 05.03.2004 Шоста одеська державна нотаріальна контора. 01 січня 2004 року в Україні набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року. Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; - якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (частина перша статті 51 ЦПК України). Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, як до відповідача з вимогою про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 (одну третю) частини квартири [ADDRESS] . В той же час, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18). Проте, з матеріалів справи вбачається, що згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2023 право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , право власності на яку в порядку спадкування за заповітом просить суд визнати позивач, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, р № 2-740, 05.03.2004 Шоста одеська державна нотаріальна контора. Однак, всупереч вказаному, [PERSON] не була залучена як відповідач відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 14.04.2020 року у справі № 686/23977/18. Ураховуючи відсутність у суду процесуальної можливості за власної ініціативи вирішувати питання в порядку статті 51 ЦПК України та залучати до участі у справі співвідповідачів, а також замінювати первісного відповідача на належного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування з цих підстав.

Outcome: dismissed