Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

У лютому 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича, [PERSON] , Державного підприємства «СЕТАМ», Акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними результатів електронних торгів з реалізації нерухомого майна та скасування свідоцтва про право власності, у якому просив: -визнати недійсним правочин, укладений за результатами електронних торгів з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS] , що оформлений актом приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про проведені електронні торги від 15 січня 2020 року, відповідно до якого переможцем став [PERSON] ; -скасувати свідоцтво про право власності серія та номер [NUMBER] , видане 03.02.2020, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус Київського МНО, відповідно до якого [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] ; -скасувати державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 35307752, від 03.02.2020 року здійснену на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50942475 від 03.02.2020 14:57:30 приватного нотаріуса Василенко Олега Анатолійовича, Київський МНО, м. Київ; -покласти на відповідачів судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.08.2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2628/0808/45-026, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання квартири у сумі 80000, 00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на строк до 07.08.2038 року. Того ж дня з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки №2628/0808/45-026-Z-1, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2008 року №2516, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Голубчинською О.В. У травні 2012 року у зв`язку з відступленням права вимоги, ПАТ «Дельта Банк» став кредитодавцем за кредитним договором №2628/0808/45-026 від 07.08.2008 року та іпотекодержателем за договором іпотеки №2628/0808/45-026-Z-1 від 07.08.2008 року. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 697657, 97 грн. 21.05.2013 року приватним нотаріусом Київського МНО Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис №1054, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме - квартира [ADDRESS] . 06.06.2013 року Солом`янським РВДВС в м. Києві відкрито виконавче провадження №38301278 з примусового виконання виконавчого напису №1054, вчиненого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Київського МНО Паракудою І.В. 10.10.2017 року у ВП №38301278 повернуто стягувачу виконавчий документ, т. як встановлено, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року введено в дію заборону на примусове стягнення (відчуження) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що виключає можливість виконання виконавчого документа. 14.05.2019 року банк повторно пред`явив до виконання виконавчий документ, у зв`язку з чим приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. відкрито виконавче провадження №59101591. 09.07.2019 року в межах виконавчого провадження №59101591 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва за участю позивача, який знаходився вдома та відкрив двері, склав постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано квартиру [ADDRESS] та передано її на зберігання позивачу. 23.12.2019 року позивач дізнався, що 13.12.2019 року відбулися електронні торги з продажу квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності. За результатами проведених торгів переможцем визначено [PERSON] , про що складено Акт приватного виконавця про проведені електронні торги від 15.01.2020 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 03.02.2020 14:56:18 приватним нотаріусом Київського МНО Василенком О.А. видано свідоцтво серія та номер 776 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , номер запису про право власності 35307752, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50942475 від 03.02.2020 14:57:30, приватний нотаріус Василенко Олег Анатолійович, Київський МНО, м. Київ. Позивач вважає, що реалізація його майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, яким введено в дію заборону на примусове стягнення (відчуження) майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті Так, у матеріалах ВП №59101591 містяться акти приватного виконавця від 11.06.2019 року, 20.06.2019 року та 09.07.2019 року, якими встановлено факт непроживання позивача у квартирі [ADDRESS] . Однак, акти складено не в присутності [PERSON] , без присутності понятих, або з понятими, які проживають не за адресою знаходження майна, без зазначення прізвищ опитаних сусідів, часу виїзду на місце та ін. Вважає, що вказані акти не можуть бути доказами того, що позивач не використовував спірну квартиру як місце постійного проживання. Квартира була єдиним нерухомим майном, що належить позивачу на праві власності і використовується ним як місце постійного проживання, що підтверджується записом у паспорті [PERSON] про реєстрацію в цій квартирі 01.09.2011 року. Також, квартира була предметом іпотеки та виступала як забезпечення зобов`язань позивача перед ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», саме за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті - доларах США. Зазначає, що дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Оскільки відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на майно позивача не може бути звернуто стягнення, в тому числі шляхом проведення прилюдних торгів, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.02.2020 цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 12.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 25.02.2020 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Андросович Г.С. про забезпечення позову. 19.05.2020 року представник відповідача ДП «СЕТАМ» подав відзив на позовну заяву, у якій заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що позивачем не надано доказів наявності усіх необхідних умов за яких застосовуються положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому, позивачем не надано доказів того, що кредит повернення якого було забезпечено іпотекою є споживчим, а позивач фактично проживав у квартирі [ADDRESS] . Вважає, що сам по собі факт реєстрації місця проживання не є визначальним під час вирішення питання щодо фактичного проживання особи у конкретному житлі. 15.06.2020 року представник відповідача АТ «Дельта Банк» - адвокат Стеценко М.В. подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що реалізація майна [PERSON] відбулася в рамках виконавчого провадження шляхом проведення електронних торгів відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій (в редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів), Порядку реалізації арештованого майна. При цьому боржником дії приватного виконавця чи документи винесені виконавцем в межах ВП №59101591 не оскаржувалися. [PERSON] знав про існування щодо себе відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №1054, вчиненого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Київського МНО Паракудою І.В., яке в добровільному порядку не виконував. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулося порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 та чинного на момент проведення спірних електронних торгів, а також того, що він постійно проживає у квартирі більше 6 місяців, як того вимагає ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також не надано відповідної довідки від уповноваженого місцевого органу та акту обстеження місце проживання на факт того, що житло придбане для проживання. Тому, у даному випадку дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може застосовуватися. 15.06.2020 року відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що надсилав боржнику документи виконавчого провадження за адресою вказаною у виконавчому документі - [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та перебувала у стягувача в іпотеці. 28.05.2019 року та 11.06.2019 року на адресу боржника, а саме: [ADDRESS] та [ADDRESS] направлено вимогу приватного виконавця, якою зобов`язано боржника бути присутнім особисто або уповноважених ним представників 11.06.2019 року о 15:00 та 20.06.2019 року о 14:00 год. за адресою: [ADDRESS] , для проведення опису та арешту майна. Висновки та сумніви боржника стосовно невідповідності понятих, котрі підписували Акти приватного виконавця від 11.06.2019 року та 20.06.2019 року є необґрунтованими та суперечать ЗУ «Про виконавче провадження». На адресу боржника неодноразово направлялися вимоги щодо повідомлення про виконання зобов`язання, надання необхідної інформації в ході виконання рішення, при цьому листи, направлені за адресою: [ADDRESS] поверталися до офісу приватного виконавця у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Тобто, пошту за цією адресою ніхто не отримує, а позивач фактично не проживає. Факт наявності запису в паспорті про реєстрацію місця проживання вважає невизначальним під час вирішення питання щодо фактичного проживання особи у конкретному житлі. В ході проведених виконавчих дій встановлено, що дружина позивача - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. 09.07.2019 року приватний виконавець за попередньою домовленістю з позивачем здійснив виїзд за адресою: [ADDRESS] та склав постанову про опит та арешт майна боржника для подальшої реалізації на прилюдних електронних торгах, про що боржник особисто розписався та взяв квартиру на відповідальне зберігання. Жодних заперечень з цього приводу не висловив. В подальшому, під час процедури реалізації квартири, як зберігач майна позивач спілкувався з потенційними покупцями квартири. Вважає, що позивач був обізнаний щодо відкритого виконавчого провадження №59101591 та вчинених приватним виконавцем у ньому дій, однак дії, рішення, бездіяльність відповідача у встановленому законом порядку не оскаржував, відтак підстави для задоволення позову відсутні. 17.09.2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Полтавець І.В. подав відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вказав, що застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можливе лише за наявності усіх передбачених них умов. При цьому, позивачем не надано доказів того, що кредит повернення якого було забезпечено іпотекою є споживчим, а позивач фактично проживав у квартирі [ADDRESS] . Вважає, що сам по собі факт реєстрації місця проживання не є визначальним під час вирішення питання щодо фактичного проживання особи у конкретному житлі. Вказує, що передача майна на реалізацію, заборона звернення стягнення на яке встановлена законом не стосується правил проведення електронних торгів та має самостійний спосіб оскарження, а тому не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Оскільки позивач не оскаржував у встановленому порядку жодних дій приватного виконавця щодо вчинення дій, зокрема неповернення виконавчого документа стягувачу, а тому доводи про порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути підставою для визнання недійсними електронних торгів. Ухвалою суду від 21.09.2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Полтавець І.В. про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 19.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 18.03.2021 року залучено до участі у справі третю особу - приватного нотаріуса Київського МНО Василенка О.А. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Полтавець І.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у раніше поданих заявах по суті справи. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. в судове засідання не з`явився, до відзиву долучив клопотання про розгляд справи без його участі. Представник АТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не попередив, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи без його участі не подав. Третя особа - приватний нотаріус Київського МНО Василенко О.А. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не попередив, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або неможливість розгляду справи без його участі не подав. З`ясувавши думку учасників, що прибули у судове засідання, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача АТ «Дельта Банк» та третьої особи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Судом встановлено, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2628/0808/45-026 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 80000, 00 дол. США на строк по 07 серпня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. За умовами п. 1.4 Договору кредитні кошти передбачені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 39, 20 кв.м. Відповідно до п. 2.1. Договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного Договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником за Договором купівлі-продажу, зазначеним в п. 1.4. цього Договору. Іпотечним договором №2628/0808/45-026-Z-1 (на купівлю житлової нерухомості), укладеним 07 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Київського МНО Голубничою О.В., забезпечено належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що виникають (та/ або випливатимуть) з Кредитного договору №2628/0808/45-026 від 07 серпня 2008 року, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Згідно п. 2 Іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності. 21 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського МНО Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис №1054, за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Згідно Іпотечного договору №2628/0808/45-026-Z-1, посвідченого 07 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського МНО Голубничою О.В., зазначене нерухоме майно передане [PERSON] в іпотеку ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2628/0808/45-026 від 07 серпня 2008 року, що укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», строк платежу за якими настав 15 квітня 2013 року. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ "Дельта Банк", посвідченого Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 25.05.2012 року за реєстровими № 1306, 1307, а також акту приймання-передачі до ПАТ "Дельта Банк" перейшли права первісного кредитора ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" набуло статусу нового кредитора згідно ст.ст.512-514, 516, 517 ЦК України. Строк за який проводиться стягнення з 25 травня 2012 року по 15 квітня 2013 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» в сумі розміром 697657, 97 дол. США. Також стягнуто суму в розмірі плати за вчинення виконавчого напису, що становить 6976,58 грн., сплачену стягувачем. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 14.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. відкрито виконавче провадження №59101591 з примусового виконання виконавчого напису №1054, вчиненого 21.05.2013 року приватним нотаріусом Київського МНО Паракудою І.В. щодо звернення стягнення на нерухоме майно та задоволення вимог стягувача за рахунок коштів отриманих від реалізації в розмірі 697657, 97 грн. 14.05.2019 року боржнику (за адресою: [ADDRESS] ) направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення основної винагороди, про арешт майна. Відповідно до вимог частини першої статті 28 Закону 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20) виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечать положенню частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта індексний номер 171266970 від 21.06.2019 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира обтяжена: іпотекою (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі Іпотек 7707596); арештом нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 15.03.2013 року (номер запису про обтяження 1664788 (спеціальний розділ)); арештом нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. від 15.03.2013 року (номер запису про обтяження 31540348 (спеціальний розділ)). Згідно відмітки на стор. 14 паспорта гр. України [PERSON] серії [NUMBER] , місце реєстрації позивача з 01.09.2011 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] 28.05.2019 боржнику (за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) направлено вимогу приватного виконавця про необхідність бути присутнім 11.06.2019 об 15-00 за адресою: [ADDRESS] та надати вільний доступ до квартири для проведення опису майна боржника. Поштова кореспонденція повернулася неврученою за закінченням строків зберігання. Актом приватного виконавця у ВП №59101591 від 11.06.2019 року за участю понятих встановлено виїздом за місцем розташування майна: [ADDRESS] , боржника не знайдено. Двері квартири ніхто не відчинив. На дверях залишено вимогу. Сусіди із квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] повідомили, що боржника вони бачили кілька місяців тому, що він в цій квартирі не живе. Зі слів сусідів, боржник мешкає в [ADDRESS] , де саме вони не знають. 11.06.2019 боржнику (за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) направлено вимогу приватного виконавця про необхідність сплатити борг у розмірі 697657, 97 грн. та бути присутнім 20.06.2019 об 14-00 за адресою: [ADDRESS] та надити вільний доступ до квартири для проведення опису майна боржника. Поштова кореспонденція повернулася неврученою за закінченням строків зберігання. Актом приватного виконавця у ВП №59101591 від 20.06.2019 року за участю понятих встановлено виходом за місцем знаходження квартири: [ADDRESS] . Двері квартири ніхто не відчинив. Виконавчі дії вчинити не сталося можливим, сусіди повідомили, що боржник живе в іншому місці. 09.07.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. в межах ВП №59101591 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за участі боржника [PERSON] та понятих. Описано та накладено арешт на квартиру загальною площею 39, 20 кв.м., житловою площею 20,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідальним зберігачем майна призначено боржника [PERSON] . Копію постанови про опис та арешт майна надано [PERSON] під підпис. Зауваження та/ або заперечення до постанови відсутні. Актом приватного виконавця у ВП №59101591 від 09.07.2019 року у присутності помічника приватного виконавця встановлено під час складання постанови про опис та арешт майна боржника, [PERSON] повідомив, що він в цій квартирі не мешкає. Зараз живе із жінкою, на якій планує одружитися у цьому році, мешкає на її житловій площі. Постановою від 24.07.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ "Оціночна компанія ВВК" для участі у виконавчому провадженні. 09.08.2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. направив до відома [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» копію листа з висновку з незалежної оцінки майна боржника по АСВП №59101591, а саме квартири [ADDRESS] . З метою звернення стягнення на описане та арештоване майно у ВП №59101591 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. направив до ДП «СЕТАМ» Заявку на реалізацію арештованого майна 1-к., житлова квартира [ADDRESS] . Вартість майна визначено 818570, 00 грн. 15 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. затверджено Акт №59101591 приватного виконавця про проведені електронні торги, згідно якого 13.12.2019 року згідно протоколу №453305 відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] . Ціна продажу 676200, 00 грн. Переможець торгів - [PERSON] . Електронні торги відбулися 13 грудня 2019 року з дотриманням ЗУ «Про виконавче провадження». Акт видано на підставі протоколу проведення електронних торгів №453305 по лоту №388500. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта індексний номер 199283589 від 06.02.2020 року, приватним нотаріусом Київського МНО м. Київ Василенком О.А. 03.02.2020 року на підставі свідоцтва серія номер 776 від 03.02.2020 року зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №465/650/16-ц (провадження №14-356цс18), та від 23 січня 2019 року у справі №522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі №3-242гс16 вказано, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку проведення торгів та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15 зроблено висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Відтак, до предмета доказування в цій справі належить дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7). Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням Закону України «Про іпотеку». Згідно з Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок), електронні торги - це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору. У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений. Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19). Згідно з абзацом першим частини першої, частинами другою та третьою, абзацом першим частини п`ятої статті 61 України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин 13.12.2019 року) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач не зазначає, які саме порушення були допущені організатором торгів, що вплинуло на результати таких торгів. Допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19), від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21)). З матеріалів справи випливає, що висновок про вартість майна було направлено позивачу 09.08.2019. Проте позивач, будучу достовірно обізнаним про наявність виконавчого провадження та арешт його майна, під час розгляду справи не надав доказів оскарження звіту про оцінку майна у порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII. Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент проведення електронних торгів) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачав втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон діяв до 23 вересня 2021 року і не дозволяв органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. У постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №761/24810/14 та від 08 квітня 2020 року у справі №334/3320/15-ц зазначено, що тимчасовий мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно не застосовується у випадках, якщо таке нерухоме житлове майно не використовується як місце постійного проживання позивача. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Житлова нерухомість, в якому зареєстровано місце проживання особи, не завжди є місцем її фактичного проживання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено з Іпотечного договору №2628/0808/45-026-Z-1 (на купівлю житлової нерухомості), укладеного 07 серпня 2008 року, загальна площа предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , становить 39, 20 кв. м. Тобто загальна площа предмета іпотеки - нерухомого житлового майна не перевищує максимально допустиму площу такого майна, а саме, 140 кв. м для квартири, яка необхідна для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Водночас, судовим розглядом встановлено, що спірна квартира не використовувалась позивачем як місце постійного проживання. Факт реєстрації [PERSON] з 2011 року у спірній квартирі не може беззаперечно свідчити про те, що це житло використовується ним як місце постійного проживання, а наявні в матеріалах справи докази (неотримання позивачем кореспонденції приватного виконавця за адресою знаходження предмету іпотеки; акти приватного виконавця від 11.06.2019 року, 20.06.2019 року та 09.07.2019 року, якими встановлено не проживання позивача у спірній квартирі). Доказів на підтвердження того, що позивач використовує спірну квартиру як місце свого постійного проживання матеріали справи не містять. При цьому, позивач посилався на Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформовану станом на 12.08.2022 року, як на доказ відсутності у нього іншого житла. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно почав діяти з 01 січня 2013 року і тому будь-яке нерухоме майно, яке було придбане до 01 січня 2013 року, у випадку, якщо інформація не була внесена до Державного реєстру речових прав не відображається в такому реєстрі. Крім цього, частина третя статті 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Тобто, Законом не вимагається внесення інформації про право власності на нерухоме майно до новоствореного в 2013 році Державного реєстру речових прав, в разі якщо таке право виникло до створення ДРРП. До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації (надалі - БТІ), із видачою про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 висловлено правову позицію, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 363/4852/17 зроблено висновок, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Таким чином, відсутність у Державному реєстрі речових прав записів про реєстрацію права власності особи на майно не свідчить про відсутність у неї такого права. Позивачем не було надано суду будь-яких інших доказів, які б свідчили про відсутність у власності іншого нерухомого житлового майна, набутого до 2013 року. Крім того, передача квартири [ADDRESS] на реалізацію здійснена приватним виконавцем за згодою боржника після визначення експертної оцінки ринкової вартості об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, розмір якої сторонами виконавчого провадження не оспорювався. Так, позивач прийняв нерухоме майно на відповідальне зберігання, був присутній під час опису та арешту майна та жодних заперечень проти цього не висловив. Матеріалами виконавчого провадження, долученими приватним виконавцем підтверджено, що протягом здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59101591 та підготовки електронних торгів щодо спірної квартири [PERSON] не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його незгоду з діями приватного виконавця, зокрема, на підставі ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа №922/3537/17, провадження №12-127гс19). Встановивши, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення порядку реалізації майна на електронних торгах на момент їх проведення і порушення у зв`язку з цим його прав та законних інтересів, а нерухоме житлове майно - квартира [ADDRESS] , не підпадало під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним правочину, укладеного за результатами електронних торгів з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS] , що оформлений актом приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про проведені електронні торги від 15 січня 2020 року, відповідно до якого переможцем став [PERSON] . Позовні вимоги про скасування свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] , виданого 03.02.2020, видавник: [PERSON] , приватним нотаріусом Київського МНО, відповідно до якого [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] та скасування державної реєстрації права власності, номер запису про право власності: 35307752, від 03.02.2020 року здійсненої на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50942475 від 03.02.2020 14:57:30 приватного нотаріуса Василенко Олега Анатолійовича, Київський МНО, м. Київ є похідними від позовної вимоги про визнання правочину недійсним, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином, за результатами судового розгляду суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені у справі судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed