Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд усунути перешкоди у користуванні належної їй 1/2 частини домоволодіння по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0592 га за цією ж адресою шляхом зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні вказаною часткою нерухомості. В обґрунтування вимог зазначено, що їй відповідно до договору купівлі-продажу від 12.06.2003 належить частка домоволодіння по [ADDRESS] та на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 26.04.2012 належить земельна ділянка кадастровий номер 1211000000:06:130:0014 площею 0,0592 га за цією ж адресою. [PERSON] на праві спільної часткової власності належала частини домоволодіння за вказаною адресою та земельна ділянка площею 0,0597 га кадастровий номер 1211000000:06:130:0121. Після придбання частини будинку та частини земельної ділянки відповідач став чинити їй перешкоди у користуванні належною їй власністю, а саме не допускає її до частини будинку та її земельної ділянки, частково захопив належну їй земельну ділянку використовуючи її як прохід до своєї частини будинку. Стверджує, що він придбав увесь будинок та землю. З приводу порушених її майнових прав вона зверталась до поліції, де відповідач надав неправдиві відомості, їй же рекомендовано звернутись до суду. Тому на підставі ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦК України просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 25 січня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння від 12.06.2003, [PERSON] належить частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7 копії договору, витягів) та на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 26.04.2012 [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 1211000000:06:130:0014 площею 0,0592 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9 копія договору). За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до частини першої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з приписати статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У спірних правовідносинах предметом доказування є наявність або відсутність порушень прав позивача [PERSON] на користування належною їй земельною ділянкою відповідачем [PERSON] та самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивача. Звертаючись з цим позовом, [PERSON] на підтвердження викладених в позові обставин надала, зокрема технічну документацію із землеустрою на спірну земельну ділянку із планом-схемою земельних ділянок, фототаблиці дворів (по [ADDRESS] ). Оцінивши вказані докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України та встановивши, що у матеріалах справи відсутні докази щодо самовільного захоплення відповідачем частини земельної ділянки [PERSON] , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, оскільки інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог не надано, клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення факту захоплення відповідачем частини земельної ділянки, позивач не заявляла, як не заявляла клопотання про виклик і допит свідків, тощо. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її прав, яке, за її твердженням, полягає у позбавленні її частини земельної ділянки діями відповідача та використання частини її земельної ділянки для проходу до своєї частини будинку, про що зазначив також Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 201/3249/20 (провадження № 61-8095св22). Оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком, визначеним статтями 12, 81 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed