Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти: на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи із дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку за минулий час, а саме з 05.03.2022 і до дня, що передував поданню позовної заяви до суду; аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для особи відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до закінчення підстав для отримання аліментів. Позовні вимоги мотивувала тим, що 02.08.2003 зареєстрували шлюб із відповідачем. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені в жовтні 2021 року, проте продовжували проживати разом за адресою: [ADDRESS] . 05.03.2022 позивачка з сином виїхала з Харкова, а 08.03.2022 вони виїхали за кордон, до Польщі. Зазначає, що її чоловік орієнтовно виїхав з України влітку 2022 року. З 05.03.2022 відповідач не приймає участі у розвитку дитини, не забезпечує в необхідній мірі харчуванням, одягом, медичним доглядом та житлом, здебільшого вона утримує дитину. Дитину позивачка забезпечує матеріально за рахунок грошової допомоги, яку надають родичі та за рахунок допомоги від Польщі на дитину у розмірі 500 злотих на місяць. Для забезпечення належного життя дитини потрібні додаткові грошові кошти на їжу, одяг, медичний догляд, облаштування помешкання для дитини, оренди житла. Позивачка зазначає, що не має роботи у Польщі, оскільки має складнощі з працевлаштуванням через інвалідність, весь час витрачає на догляд і виховання дитини, яка навчається в школі в м.Кракові Польщі. Позивачка зазначає, що їй відомо, що відповідач має робочу карту для іноземців у Чеській Республіці, чи працевлаштований він в Україні не знає. Як відомо позивачу, відповідач фізично та психічно здоровий, інших дітей та утриманців не має. Відповідач проживає в Європі та отримує заробітну плату в євро, що, на думку позивачки підтверджується перерахуванням ним грошових коштів 16.10.2022 у сумі 50 євро, 28.12.2022 у сумі 300 євро, 27.12.2022 у сумі 200 євро, 23.01.2023 у сумі 180 євро. Тому, як зауважує позивачка, відповідач має джерела доходу та має можливість сплачувати аліменти і на дитину, і на неї. В зв`язку із військовим станом в Україні, необхідність влаштуватися у Польщі, позивач до 11.02.2023 не мала можливості звернутися з позовом про стягнення аліментів, оскільки лише 09.02.2023 повернулася в Україну на лікування, змогла зібрати документи для оформлення позовної заяви та відправити заяву до суду, тому просила стягнути аліменти за минулий час з 05.03.2022. Позивачка наголошує, що рівень життя в Польщі інший, ніж в Україні: дорожчі продукти харчування, одяг, більші витрати для проживання, що є додатковим обґрунтуванням для призначення аліментів у визначених позивачем розмірах. Позивач зазначає, що оскільки вона є особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність встановлена під час перебування в шлюбі 01.02.2022, залишалися мешкати разом із дитиною без допомоги від відповідача, не отримує заробітної плати через військовий стан, не має доходів, які б забезпечували прожитковий мінімум, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу). 14.04.2023\~в межах\~строку встановленого\~судом від\~представника відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~позовні вимоги\~визнав частково,\~а саме\~в частині\~стягнення аліментів\~на утримання\~малолітнього сина\~ [PERSON] \~із дня\~подання заяви\~ і\~до досягнення\~дитиною повноліття\~в розмірі\~ частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що позивачка добровільно вирішила не здійснювати своє право на одержання аліментів, що, на думку відповідача, виключає її право на отримання аліментів за минулий час. Відповідач зазначає, що не ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, він з власної ініціативи після припинення шлюбних відносин переказував кошти на утримання сина. Проти задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для особи відповідного віку заперечував, оскільки позивач є працездатною особою, має 3 групу інвалідності, яка не забороняє їй працювати, спільна дитина проживає з позивачем, їй та сину в Польщі виплачується матеріальна допомога. Крім того, зазначає, що інвалідність позивачки не була результатом протиправної поведінки щодо неї чоловіка [PERSON] 06.03.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Надала пояснення, що стягнення аліментів на утримання однієї дитини в розмірі частки від доходу передбачено для стягнення аліментів саме на підставі судового наказу, в позовному провадженні це може бути і більший розмір. 1/3 частку просила стягнути у зв`язку із особливими обставинам, а саме: воєнним станом, перебуванням в Польщі, де рівень життя вище ніж в Україні. Також зазначила, що окрім сум зазначених у позові відповідач також сплачував кошти на утримання сина в січні квітні 2023 року. Також заявила, що після розгляду справи нею буде подано докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу. Представник позивача уточнила, що аліменти на її утримання просить стягнути до 01.02.2024, дати до якої встановлено інвалідність позивачці. Представник відповідача\~у судовому\~засіданні позов\~визнав частково,\~а саме:\~в частині\~стягнення аліментів\~на утримання\~малолітнього сина\~ [PERSON] \~із дня\~подання заяви\~ і\~до досягнення\~дитиною повноліття\~в розмірі\~ частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час та про стягнення аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для особи відповідного віку вимоги не визнав. Представник відповідача пояснив, що аліменти на утримання однієї дитини в розмірі часток доходу передбачено законодавством. Також пояснив, що відповідач допомагав коштами на утримання дитини по мірі можливості. Натепер працює в Чехії та має дохід, проте іноді змінює місце роботи. Також вважає, що позивачці нічого не заважало подати позов про стягнення аліментів раніше. Інвалідність була отримана позивачем не з вини відповідача, тому він не повинен сплачувати аліменти на утримання дружини. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З 02.08.2003 сторони у справі перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.12). Під час перебування у шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Московським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 24.05.2012 (а.с.13). Позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.15, 16). [PERSON] є особою з інвалідністю 3-ої групи з 01.02.2022 по 01.02.2024, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №339157 (а.с.17). Відповідно до довідки №26/01-1 від 26.01.2023 [PERSON] працює у ТОВ «Дорожньо-будівельна компанія «УРОВЕНЬ» на посаді фахівця з публічних закупівель з 27.05.2021, знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку із воєнним станом (а.с.18). Відповідно до довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 10.02.2023 [PERSON] зверталася за консультацією, проведено обстеження та виконані маніпуляції, надано рекомендації (а.с.19). 08.03.2022 позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON] виїхала за кордон, що підтверджується штампами у паспортах (а.с.27, 28). Син сторін [PERSON] є учнем початкової школи з інтеграційними відділами №90 у м.Кракові, що підтверджується довідкою про процес навчання учня від 02.01.2023 (а.с.76-77). [PERSON] у Польщі 29.03.2022 присвоєно номер PESEL 82090820342, її сину [PERSON] - 12251014376 (а.с.78-79, 80-81). Суд не бере до уваги деталі транзакції та скріншот (номер телефона Женя 2) на а.с.32-33, як такі що не містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є неналежні відповідно до ст.77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні не пояснила, які обставини підтверджують документи на а.с.32, 33. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Факт проживання дитини з позивачкою відповідачем не спростовано. При визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. Відповідачем не надано жодних відомостей щодо незадовільного стану його здоров'я, наявності хронічних захворювань, інвалідності, наявності у нього інших дітей, непрацездатних батьків, інших обставин, що могли би вплинути на розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання малолітньої доньки. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , та задовольняє їх частково у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи із дня подання заяви, якою є дата направлення позову до суду шляхом поштового зв`язку 13.02.2023, і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що проживання на території іншої держави не є обставиною, яка впливає на розмір аліментів. Згідно із ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Однак позивач на обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, не надала належних, допутимих та достатніх доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, і не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачка, зазначаючи, що вона вживала всіх можливих засобів для отримання від відповідача аліментів на утримання, не зазначила які саме та не надала доказів на підтвердження. При цьому позивачка підтверджує, що все ж таки відповідачем переводилися кошти на утримання сина з жовтня 2022 року. А саме по собі введення воєнного стану на території України не є достатньою підставою для неподання відповідного позову до суду у разі порушення прав дитини на матеріальне забезпечення батьком. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку за минулий час, а саме з 05.03.2022 і до дня, що передував поданню позовної заяви до суду, задоволенню не підлягають. Доводи позивача про отримання відповідачем доходу в євро за кордоном жодним чином не впливають на розмір призначених на утримання дитини аліментів. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для особи відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до закінчення підстав для отримання аліментів у зв`язку із встановленням інвалідності, суд встановив таке. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після\~розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та підтверджений постановою Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №161/16931/16-ц. Позивачем не\~доведено достатніми\~доказами потреба\~в матеріальній\~допомозі та\~нижчий від\~прожиткового рівень\~матеріального забезпечення.\~Так суду\~не надано\~жодного доказу,\~який би\~підтвердив наявність\~або відсутність\~у позивача\~доходу та\~його розмір.\~Тому суд\~дійшов висновку\~про відмову\~у задоволенні\~позовних вимог\~в частиністягнення аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5,6,7 ст.81 ЦПК України докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України.\~Враховуючи те,\~що позивач\~при зверненні\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~аліментів звільнена\~від оплати\~судового збору\~на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1073,60 грн в частині задоволених позовних вимог, в частині судових витрат за вимоги, у яких суд відмовляє, судовий збір компенсується за рахунок держави. Крім того, представник позивача зробила у судовому засіданні заяву про подання доказів на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку із розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Outcome: partial