Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

20.03.2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Іонашку В.Д. звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з вказаним позовом, моти-вуючи його тим, що 08.08.2019 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного шлю-бу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Осно-вою розпаду сім`ї послугувало те, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне життя з відпо-відачем та збереження шлюбу не можливе. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач є здоровим, праце-здатним, має постійний дохід, позивачка просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.03.2023 року провадження по справі було відкрито, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Представник позивачки, адвокат Іонашку В.Д., в судове засідання не з`явився, направив заяву, згідно якої просив розглянути справу без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК Укра-їни\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допо-могою\~звукозаписувального технічного\~засобу не\~здійснювалося. Суд, заслухавши позиції сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2019 року Чернівецьким міським відділом держав-ної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] є батьками сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження се-рії [NUMBER] (а.с.9). На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, згідно до-відки №23/15839 про реєстрацію місця проживання особи та довідки про реєстрацію місця проживання особи №21/6442 (а.с.10-11). Як вбачається з позовної заяви, основою розпаду сім`ї послугувало те, що у по-дружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~105 СК Укра-їни\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд поста-новляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розір-вання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.1\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`яв-лений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збе-реження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстра-цією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці необхідно залишити прізвище « [PERSON] », оскільки нею не було заявлено вимоги щодо зміни прізвища. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., суд вважає необхідним зазна-чити наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духов-ного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утриму-вати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру алі-ментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здо-ров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність ру-хомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів ви-трати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармо-нійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (дохо-ду) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи пи-тання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обста-вини, що мають істотне значення. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає - 2833 грн. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим ста-новищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які ви-кладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли ін-ший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню ди-тини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого ля-гає лише на одного. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень на утримання ма-лолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належ-ний фізичний та моральний розвиток останнього, не суперечитиме законодавчо вста-новленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам ди-тини, при цьому не порушить права відповідача. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На\~ підставі\~вищевикладеного,\~суд вважає,\~що з\~відповідача [PERSON] , як батька малолітнього [PERSON] , [INFO] на-родження, необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON] , алі-менти у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня подання по-зовної заяви і до повноліття дитини. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved