Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулось до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що [PERSON] користувався послугою із розподілу природного газу, однак не оплатив вартість даної послуги у зв`язку з чим, станом на 27 лютого 2023 року у нього виникла заборгованість у розмірі 2 906,20 грн. Також боржник 16 січня 2020 року звернувся на гарячу лінію щодо відключення газопостачання за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджує визнання ним факту проживання за вказаною адресою. Оскільки АТ «Львівгаз» надавало споживачу продовж періоду з 01 січня 2020 року по 31 січня 2023 року послуги з розподілу природного газу, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2 906,20 грн На позовну заяву представником відповідача - адвокатом Вернієвською О.Б. подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Зазначає, що відповідач [PERSON] не є власником житла за адресою: [ADDRESS] . Так, власником такого майна з 01 березня 2012 року є [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - Мазурок Т.В. підтримав позовні вимоги та просив відкласти розгляд справи для заміни неналежного відповідача. Щодо стягнення з сторони позивача на користь відповідача [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав поданий відзив на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог і стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об`єкта нетухомого майна від 03.04.2023 року, власником майна житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який складається з двох квартир, шести житлових кімнат та двох кухонь, з 01 березня 2013 року є [PERSON] . Таким чином, суду не надані докази того, що відповідач є власником вказаної квартири, а також докази, що він є наймачем, а, звідси, і споживачем послуг, і тому має нести відповідальність та сплачувати борг. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Крім того, як зазначено у ст.ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, за наданими матеріалами суд не може встановити, яка відповідальність за боргові зобов`язання належить відповідачу як споживачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги до відповідача є недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною відповідача надано договір про надання правової допомоги від 03 травня 2023 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Вернієвською О.Б. Окрім цього, до матеріалів цивільної справи долучено рахунок на оплату послуг професійної правничої допомоги на підставі вищезазначеного договору, а також акт наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги 03 травня 2023 року з якого вбачається, що вартість наданої правової допомоги становить 1500,00 грн. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено повністю, понесені відповідачем витрати пов`язані з наданням правничої допомоги мають бути стягнуті з позивача по справі. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved