Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 33495,07 грн та витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 2481 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Відповідач користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання та зобов`язана оплачувати за житлово-комунальні послуги. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів станом на червень 2022 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 33495,07 грн за період з листопада 2018 року по травень 2022 року. Від добровільного погашення заборгованості відповідач ухиляється. Ухвалою від 28 липня 2022 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечила щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки трирічний строк, передбачений ст.257 ЦК України, закінчився в листопаді 2021 року, що припадає на період дії карантину, тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Відповідач пояснила, що борг виник через надання опалення неналежним чином. Зверталася до позивача із заявою про від`єднання від централізованого опалення, Спочатку ніби давали дозвіл, а пізніше повідомили, що відключити квартиру від централізованого опалення не можна, тому що вона розташована в багатоквартирному будинку. Просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо яких сплинула позовна давність. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення у житлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), споживачем якої є відповідач [PERSON] . Статтею 322 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця тощо. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час розгляду справи. Обов`язок відповідача як споживача житлово-комунальних послуг закріплений також у ст.67, 68, 162 Житлового кодексу України. Відповідно до ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Таким розрахунковим документом є квитанція, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм комунальних послуг. Підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Розрахунок вартості наданих послуг з теплопостачання здійснюється ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради № 137 від 9 жовтня 2008 року, № 6 від 4 січня 2011 року та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго". Отже, відповідач, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належної якості, зобов`язана була оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі чинних тарифів. Однак, відповідач, користуючись послугами з теплопостачання ТОВ "Рівнетеплоенерго", здійснювала їх оплату частково, внаслідок чого станом на 1 червня 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 33495,07 грн за період з листопада 2018 року по червень 2022 року, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною п`ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на вказані норми закону позовна давність спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 14 липня 2022 року, тому позовна давність повинна обчислюватися з липня 2019 року. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення з липня 2019 року по червень 2022 року. За вказаний період за особовим рахунком № [NUMBER] нараховано за опалення 26601,32 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2018 року до 1 липня 2019 року задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з тим, сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного строку звернення до суду без наведення позивачем інших негативних обставин, що були зумовлені карантинними обмеженнями та перешкоджали стороні вчинити відповідні дії. Позивачем таких обставин не зазначено. Таким чином, позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведенного та

Outcome: partial