Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про визнання спільним майна подружжя, поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 27.08.1988 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 27.08.1988 року Білоцерківськ1ого міськвиконкому, актовий запис №1200. Від шлюбу сторони мають дочку, яка на даний час вже є повнолітньою. 04.12.2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/12149/18 шлюб між сторонами було розірвано. 09.08.1999 року, у період перебування у шлюбі, Позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Указаний договір посвідчено держаним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстровано в реєстрі за №2-3000. Указану квартиру Позивачем було придбано за спільні кошти сторін. Згідно з Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/5707 від 29.03.2023 року сторони зареєстровані за адресою указаної квартири з 10.08.1999 року. Відповідно до архівної довідки від 28.03.2023 року №БЦ806 Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» указаний договір зареєстровано в Білоцерківському МБТІ 09.08.1999 року, записано в реєстрову книгу №101 за реєстровим №11163. Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності на ім`я Позивача. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №327407540 від 29.03.2023 року відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні. За таких умов Позивач просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. Визнати за [PERSON] право власності на\~ 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по справі. 10.04.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30). 13.04.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 32). 10.05.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано заяву про зміну позовних вимог у частині судових витрат, у якій остання просила судові витрати по справі покласти на Позивача (а.с. 42). 10.05.2023 року до канцелярії суду Відповідачем подано відзив на позовну заяву, я якому останній просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі (а.с. 43). 10.05.2023 року у судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. Судові витрати просила залишити за нею. 10.05.2023 року у судовому засіданні Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог не заперечували, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач зазначив, що спірна квартира дійсно була придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя. Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 27.08.1988 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 27.08.1988 року Білоцерківського міськвиконкому, актовий запис №1200 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дочку 26.05.1001 року Єлизавету, яка на даний час є повнолітньою. 04.12.2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/12149/18 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9). 09.08.1999 року, у період перебування у шлюбі, Позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Указаний договір посвідчено держаним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстровано в реєстрі за №2-3000 (а.с. 11). Указану квартиру Позивачем було придбано за спільні кошти сторін. Згідно з Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/5707 від 29.03.2023 року сторони зареєстровані за адресою указаної квартири з 10.08.1999 року (а.с. 13). Відповідно до архівної довідки від 28.03.2023 року №БЦ806 Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» указаний договір зареєстровано в Білоцерківському МБТІ 09.08.1999 року, записано в реєстрову книгу №101 за реєстровим №11163. Квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності на ім`я Позивача (а.с. 10). Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №327407540 від 29.03.2023 року відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні (а.с. 12). Указані обставини не заперечувалися Відповідачем у справі. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. У той же час, відповідно до ч.1 ст.60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із змістом статті 61 Сімейного кодексу України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Судом встановлено, що спірна квартира була придбана за час шлюбу між сторонами за спільні кошти подружжя. Указана обставина не заперечувалася Відповідачем у справі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним майна подружжя, поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню. Судові витрати слід залишити за Позивачем на підставі її заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved