Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому, з урахуванням уточнень, просив розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання його доньки [PERSON] ,\~ [INFO] , разом із батьком. В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачкою знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2020 року, актовий запис № 81. Від шлюбу з відповідачкою мають доньку [PERSON] ,\~ [INFO] . Донька проживає разом з позивачем. Разом сторони не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідачка не цікавиться своєю донькою вже більше року, не відвідує її, батьківські обов`язки не виконує, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, також надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив справу розглянути з урахуванням наданого висновку. Розглянувши позовну заяву та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2020 року у Кілійському районному відділі ДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса), актовий запис №81. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Сторони шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторонами не заперечується та вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви відповідачки про визнання позовних вимог та актом про встановлення фактів, факт, що [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2021 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування затвердженого рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 25.04.2023 №206, визначено доцільним місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Вічливий, охайний, вимогливий до себе та оточуючих. Спиртними напоями не зловживає. Є військовослужбовцем та самостійно виховує доньку, про що свідчить характеристика від 08.03.2023, надана депутатом Кілійської міської ради. Відповідно дост.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно дост.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 161\~СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1ст.\~161\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161\~СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, враховуючи те, що позивач самостійно виховує доньку та спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток та дитина постійно проживає разом з батьком тривалий час, також беручи до уваги те, що мати дитини не заперечує проти задоволення позову та оскільки, визначення місця проживання дитини проводиться в інтересах дитини, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved