Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «Еталон» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 20.10.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Subaru Forester д. н. з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який під час руху заднім ходом, не впевнившись, що це буде безпечно та не витримавши безпечного бокового інтервалу здійснив зіткнення з автомобілем Infiniti G25 д. н. з. [NUMBER] , після чого залишив місце ДТП не викликавши та не дочекавшись приїзду поліції. Своїми діями [PERSON] заподіяв матеріальну шкоду автомобілю потерпілого. На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №A0-2746658 від 06.03.2020 року, укладений з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», згідно якого страхова компанія прийняла на себе ризики щодо автомобіля потерпілого. Вина [PERSON] у вчинені ДТП встановлена у постанові Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 у справі №754/16683/20. У зв`язку з заподіянням матеріальної шкоди автомобілю потерпілого під час зазначеної ДТП, страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 37181,15 грн. згідно зі страховим актом №712-19557 та розрахунком суми страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №3460 від 16.02.2021 року. Оскільки, [PERSON] самовільно залишив місце ДТП у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виникло право на відшкодування шкоди в порядку регресу. Отже, відповідач добровільно шкоду відшкодовувати відмовляється, позивач на підставі ст. 1191 ЦК України, звернувся до суду для захисту своїх прав та просив стягнути 37181,15 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить заява, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] 20.10.2020 о 15:13 год., керуючи автомобілем, марки «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , в м. Київ по вул. Драйзера, 24, під час руху заднім ходом, не впевнившись, що це буде безпечно та не витримавши безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем, марки «Infiniti G25», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. п. 2.3Б, 10.9, 13.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Крім того, [PERSON] 20.10.2020 о 15:13 год., керуючи автомобілем, марки «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , в м. Київ по вул. Драйзера, 24, під час руху спричинив ДТП з автомобілем, марки «Infiniti G25», д.н.з. [NUMBER] , після чого місце події залишив, не викликавши та не дочекавшись приїзду поліції. Своїми діями [PERSON] порушив п.2.10 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, тобто залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченою ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Обставина наявності вини відповідача [PERSON] у заподіянні матеріальних збитків пошкодженням автомобіля потерпілого відповідно до вимог ч. 6 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №A0-2746658 від 06.03.2020 року, укладений з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», згідно якого страхова компанія прийняла на себе ризики щодо автомобілю потерпілого . Відповідно до страхового акту №712-19557 від 16.02.2021 року розмір страхового відшкодування становить 37181,15 грн. Позивачем було виплачено страхове відшкодування на користь потерпілого [PERSON] в сумі 37181,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3460 від 16.02.2021 року. З метою досудового врегулювання спору Позивачем на адресу Відповідача 06.05.2021 була направлена відповідна претензія, яка залишилась поза увагою останнього. Жодних доводів та доказів щодо незгоди з сумою нарахованих збитків стороною відповідача не надано. Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, як страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься в ст.27 Закону України «Про страхування». Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 38.1.1 "в" пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Оскільки, [PERSON] під час руху заднім ходом, не впевнившись, що це буде безпечно та не витримавши безпечного бокового інтервалу здійснив зіткнення з автомобілем потерпілого після чого свідомо самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди керуючи транспортним засобом забезпеченим Полісом №А0-2746658 від 06.03.2020, укладений з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». Таким чином у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виникає право на відшкодування шкоди в порядку perpecy. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача завданих збитків у розмірі 37181,15 грн., а тому стягує з відповідача на користь позивача вказану суму. Що стосується витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Тому суд вважає, що підстав для задоволення вимог в частині стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу немає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі,

Outcome: partial