Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. 13 січня 2023 року до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області звернулась із позовом [PERSON] до [PERSON] , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві зазначила, що [INFO] померла її матір, [PERSON] , яка фактично проживала без реєстрації в [ADDRESS] . Зазначає, що в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] на час смерті мами, був зареєстрований брат - [PERSON] , але фактично не проживав там. Після смерті мами відкрилась спадщина на все належне їй майно в тому числі на будинковолодіння по [ADDRESS] . Вказує, що вона є спадкоємцем за законом першої черги. Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є її брат [PERSON] , який разом з мамою не проживав на час відкриття спадщини, але може претендувати на спадкове майно. На час смерті матері [PERSON] з нею не проживала, але несла усі витрати пов`язані із її похороном. У зв`язку з тим, що фактично з 2019 року вона проживає у Республіці Польща, а також введеними карантинними обмеження щодо коронавірусу COVID-19, вона не могла у встановлений законом строк подати заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] .Окрім того в неї не було правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також зазначила, що є юридично необізнаною особою і їй не було відомо про необхідність звернення до нотаріальної контори у певний строк. При зверненні до державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , нею було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Вважає поважними причини пропуску строків, встановлених для прийняття спадщини, тому просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на три місяці, після набрання рішенням суду законної сили. 17 лютого 2023 року від [PERSON] надійшов відзив на позову заяву [PERSON] , в якому він вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що [PERSON] стверджує неправдиву інформацію стосовно того, що він не проживав з матір`ю [PERSON] на час її смерті. Окрім того, власником спадкового нерухомого майна був [PERSON] , який помер [INFO] , і спадщину після нього прийняв саме він [PERSON] , оскільки був зареєстрований з батьком за однією адресою (а.с 53-56). Процесуальні рішення у справі. Ухвалою від 11 січня 2023 року суддя Олійник Ю.М. відкрив провадження і признавав підготовче судове засідання по справі за позовом [PERSON] до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 18 січня 2023 року суддею Хоминець М.М. було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21 лютого 2023 року, суддя Хоминець М.М. передала цивільну справу за позовом [PERSON] судді Олійнику М.Ю., для вирішення питання щодо об`єднання вказаної справи зі справою за позовом [PERSON] . Ухвалою від 06 березня 2023 року суд залучив до участі у справі за позовом [PERSON] в якості співвідповідача [PERSON] , об`єднав в одне провадження дану справу зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також витребував копію спадкової справи. Підготовче судове засідання було відкладне на 03 квітня 2023 року. 03 квітня 2023 року ухвалою суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті і задовольнив клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою від 01 травня 2023 року суд залишив без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 01 травня 2023 року суд залишив без розгляду клопотання позивачки [PERSON] про допит свідків. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] , оскільки строк для подання заяви про прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, через його необґрунтованість, вважають, що наведені в позові причини для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними і не були доведені належними доказами. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Встановлені судом обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8; 35). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9; 36). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим (повторно) 13 грудня 2022 року Тисменицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 7). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 14 грудня 2022 року, підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 24 лютого 1987 року, прізвище дружини після шлюбу - [PERSON] (а.с. 42). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого (повторно) 14 грудня 2022 року Виконавчим комітетом Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 37). Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виконавчим комітетом Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 27 травня 2004 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 5. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.38). Згідно будівельного паспорту [PERSON] був власником домоволодіння, яке складається з житлового будинку та будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-14). Відповідно до довідки №370 від 15 грудня 2022 року виданої Липівським старостинським округом №3 Тисменицької міської ради, згідно із записом в погосподарській книзі № 5 за 2011-2015 роки особовий номер [NUMBER] , за померлим [PERSON] , який помер [INFO] значиться будинковолодіння, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, які розташовані в [ADDRESS] на земельній ділянці Липівського старостинського округу Тисменицької міської ради. На час смерті разом із ним проживали: [PERSON] дружина, без реєстрації (померла [INFO] ); [PERSON] - син (а.с.16). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб №42-АП-01-2023 від 03 січня 2023 року, виданою Тисменицькою міською радою, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). В акті обстеження матеріально-побутових умов № 4 від 09 лютого 2023 року вказано, що [PERSON] дісно станом на 09 лютого 2023 року проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 60). Відповідно до довідки № 30 від 08 лютого 2023 року, [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті проживала без реєстрації за адресою6 [ADDRESS] . Разом з нею проживав і був зареєстрований син [PERSON] (а.с. 61). 23 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] його матері - [PERSON] (а.с. 77). Постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. від 23 грудня 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини (а.с. 15). 20 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] її матері - [PERSON] (а.с. 87). Згідно з постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. від 30 грудня 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини (а.с. 44). Релевантні норми права. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26 червня 2019 року № 61-38298св18, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Висновки суду: Обґрунтовуючи поважність причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, [PERSON] зазначила, що вона не мала об`єктивної можливості звернутись до нотаріуса чи нотаріальної контори з метою вирішення питання про прийняття спадщини, оскільки з 2019 року проживає та працює в Польщі, а з 12 березня 2020 року на усій території України був запроваджений карантин і були обмежені регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів. Окрім того, вона не мала правовстановлюючих документів і будучи юридично не обізнаною особою не знала про необхідність подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Стосовно, проживання [PERSON] в Польщі, суд відмічає таке: Так, порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Крім того, у законодавстві України існує механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України» ( далі - Положення). Пунктом 3.11.3 Положення передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Отже, позивач [PERSON] не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в Польщі або направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштою, а тому перебування позивача за межами України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Щодо введення на території України карантинних обмежень, суд звертає увагу на таке: Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Але, це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини). Згідно з інформації, оприлюдненої Нотаріальною палатою України, нотаріуси України працювали та продовжують працювати у період карантину. Вчинення нотаріальних дій відбувається з дотриманням профілактичних заходів для запобігання поширенню коронавірусу. Пом`якшення карантину, запроваджені Урядом із 11 травня 2020 року (постанова від 04 травня 2020 №343 про внесення змін до постанови від 11 березня 2020 № 211), не стосуються органів нотаріату, адже жодних заборон для роботи нотаріусів раніше не встановлювалося. Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова №211 щодо заборони роботи бізнесу. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено пунктом 3.5глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5,в якій зазначено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Під час карантину особа мала право засвідчити свою заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання та вже посвідчену заяву надіслати поштою. Згідно Листа Міністерства юстиції України від 17.03.2020 №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» та відповідних роз`яснень на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://minjust.gov.ua/ на період дії карантину в усіх державних нотаріальних конторах рекомендовано обмежити прийом громадян, здійснювати прийом громадян виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а також порушенням прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі. Приватним нотаріусам рекомендовано також обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Також передбачено надання консультацій та роз`яснень з питань вчинення нотаріальних дій дистанційно засобами телефонного зв`язку, або шляхом електронного листування. Законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини. Таким чином, посилання [PERSON] на ці обставини, не можна приймати до уваги як поважні причини, які виключали можливість спадкоємцю своєчасно подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом тощо. Посилання [PERSON] на ті обставини, що рух міського транспорту був повністю зупинений не заслуговують на увагу, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 із змінами на час строку подання заяви про прийняття спадщини передбачалася заборона з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р.: перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі, з 06.04.2020 року змінами заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення:легковими автомобілями;службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, об`єктів критичної інфраструктури, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів. Вищенаведені положення нормативних актів не свідчать про повне зупинення руху міського транспорту, а лише запроваджує обмеження. Отже, зазначені [PERSON] обставини не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Стосовно необізнаності позивача, суд відмічає таке: Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11.11.2020 року у справі №750/262/20 зазначив, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Таким чином, юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, а також саме по собі перебування за межами України свідчать про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення необхідних дій для прийняття спадщини. Відповідно позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Згідно вимог ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved