Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У вказаній позовній заяві позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2011 році він та відповідачка [PERSON] стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку проживали в [ADDRESS], Піщанського району за місцем його реєстрації, а згодом на найманій квартирі в смт Піщанка, Вінницької області. [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] , а [INFO] , сина [PERSON] , батьківство відносно яких ним визнано та в свідоцтвах про народження дітей, його записано їх батьком. Через відсутність роботи, в 2016 році, він поїхав на роботу за межами Вінницької область, а діти залишились із відповідачкою. З відповідачкою спілкувався в телефонному режимі і жодних непорозумінь між ними не було. Повернувшись в смт Піщанку він дізнався, що відповідачка залишила дітей у своєї матері, яка проживала по [ADDRESS] , а сама виїхала у невідомому напрямку. Він забрав дітей і перевіз в господарство своєї матері, [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , де він також фактично проживав і проживає по цей час. Із відповідачкою зв`язку він не підтримував оскільки не було відомо про її місцезнаходження, дітьми вона також не цікавилась. Появилася відповідачка в 2019 році, вже тоді коли син [PERSON] досяг шкільного віку і необхідно було оформляти його до 1 класу загальноосвітньої школи. Вона каялась за свою поведінку і запевнила, що подібних випадків більше не повториться і вони погодили, що вона, із дітьми, буде проживати в будинку своєї матері в [ADDRESS] . За таких умов сина [PERSON] було оформлено на навчання до 1 класу Рудницької загальноосвітньої школи. Як батько дітей він добросовісно виконував батьківські обов`язки. Вже в холодну пору, восени 2019 року, по телефону його повідомили, що син ночує на вулиці, плаче і він поїхав по нього. По приїзду вияснив, що в сина було пошкоджено око, відповідачка знову виїхала у невідомому напрямку, а її мати дітей не доглядала, через що він знову перевіз дітей в будинок своєї матері, після чого займався лікуванням сина. З того часу діти проживають в будинку його матері, разом з ним. З 2020 року вони є учнями закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, смт Піщанка. Зазначає, що йому стало відомо, що відповідачка вживає наркотичні засоби у зв`язку із чим перебувала на лікуванні в лікувальних закладах Одеської та Вінницької області. Долею дітей мати не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, зрідка приходить, начебто, провідати дітей, при цьому перебуває в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, вимагає у дітей гроші «на дорогу і їжу», влаштовує сварки, на що його мати, неодноразово зверталася за допомогою до працівників поліції. За його заявою, судовим наказом Піщанського районного суду від 29 вересня 2022 року (справа № 142/481/21) із [PERSON] , на його користь, стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного із дітей, починаючи із 14 вересня 2021 року, але, по цей час, жодного разу, відповідачка не сплачувала аліменти на утримання дітей, що підтверджується довідкою Крижопільського відділу ДВС № 115 від 30 листопада 2022 року. Через ці обставини, за його заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав, із 2021 року, його сім`я перебувала на обліку Комісії з питань захисту прав дитини Піщанської селищної ради працівниками якої проводилось відвідування сім`ї, робота з батьками тощо. На прийняті Комісією міри та зауваження відповідачка не реагувала, свою поведінку по відношенню до дітей не змінювала тому, 29 липня 2022 року, Комісією з питань захисту прав дитини Піщанської селищної ради зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наведений висновок Комісії затверджено рішенням виконавчого комітету Піщанської селищної ради від 12 серпня 2022 року № 388. 26 жовтня 2022 року мене було мобілізовано до військової служби і він не встиг звернутися до суду із заявою про позбавлення батьківських прав, тому Комісією з питань захисту прав дитини Піщанської селищної ради, 09 грудня 2023 року прийнято рішення № 44, яким зобов`язано Службу у справах дітей Піщанської селищної ради підготувати позовну заяву щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та подати її з відповідним пакетом документів до Піщанського районного суду. Із невідомих йому причин Службою у справах дітей Піщанської селищної ради такий позов не було подано. Перебуваючи на військовій службі, під час бойових дій, 05 грудня 2022 року, він отримав важке поранення що підтверджується довідкою в/ч [NUMBER] від 23 грудня 2022 року, № 320, та проходив лікування у різних лікувальних закладах. Із 10 лютого 2023 року та по 01 березня 2023 року він перебуває у відпустці для реабілітації після поранення, після чого має з`явитися до військової частини для вирішення питання про подальше лікування чи проходження військової служби. Вказує, що [PERSON] , як мати дітей [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо дітей, умисно не виконує, поважних причин для їх невиконання не має, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Лукавський А.В. в підготовчому засідання позовні вимоги підтримали, просили суд позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки мати взагалі не проявляє ніякого інтересу до дітей. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, відповідно до якої просить цивільну справу про позбавлення батьківських прав слухати в її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи, служби у справах дітей Піщанської селищної ради Кучанський С.А. в підготовчому засіданні зазначив про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим підтримав заявлені позивачем вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого виконавчим комітетом Студенянської сільської ради Вінницької області від 29 грудня 2014 року, актовий запис № 18 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого виконавчим комітетом Студенянської сільської ради Вінницької області від 18 січня 2012року, актовий запис № 01 (а.с.7-8). Відповідно до довідки Піщанської селищної ради № 1839 від 03 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] , (зареєстрований в [ADDRESS]) є жителем [ADDRESS], проживає по [ADDRESS] . Разом із батьком проживають діти: син: [PERSON] , [INFO] , син: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться його долею, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з дітьми не робив, а навпаки подав суду заяву про визнання позовних вимог, тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що мати не цікавиться життям дітей, не приймає участі в їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дітей, яка проявилась у визнанні відповідачем позову, тобто вона свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Крім того, рішенням виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області від 12 серпня 2022 року № 388 постановлено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» відповідно до якого судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Враховуючи, що при зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідачів в сумі 1 073 гривні 60 копійок за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, на користь держави, у розмірі, який підлягав сплаті при зверненні з вказаним позовом до суду.

Outcome: approved