Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

07.03.2023р. [PERSON] в порядку окремого провадження звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд встановити факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що він народився [INFO] в м. Берегово, Закарпатської області. Державна реєстрація його народження була здійснена відділом реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області. Вироком Святошинського районного суду м. Київ заявника було засуджено до 7 років позбавлення волі. У вступній частині вироку зазначено, що [PERSON] є уродженцем м. Берегово, Закарпатської області, українець, громадянин України. На даний час заявник відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». З метою отримання паспорту громадянина України він звертався до Коломийського відділу ДМС України в Івано-Франківській області. Однак, у видачі паспорту [PERSON] було відмовлено, оскільки ним не було надано документу, що підтверджує факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Представником заявника вживалися заходи аби отримати необхідні відомості. Зокрема, направлялися запити до Державної міграційної служби, Державної прикордонної служби, Коломийського відділу ДРАЦС, Берегівської міської ради, громадської організації «Майбутнє ромів» м. Берегово з метою отримання будь-якої інформації про місце реєстрації, проживання чи можливого перетину кордону [PERSON] . Проте жодної інформації отримано не було. В зв`язку з даними обставинами та враховуючи, що відсутність необхідного документу може бути замінена рішенням суду, заявник просив задовольнити його вимоги, оскільки встановлення факту його проживання в Україні станом на 24.08.1991р. матиме для нього юридичне значення, так як надасть можливість отримати паспорт громадянина України. Ухвалою суду від 09.03.2023р. відкрито провадження в даній справі та витребувано з Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повний витяг з актового запису про народження [PERSON] , який народився [INFO] в м. Берегово Закарпатської області, актовий запис № 56 від 16.02.1989р. складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області. 03.04.2023р. представник Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області подав до суду письмові пояснення в яких вказав, що документи та відомості, які б підтверджували постійне проживання [PERSON] в Україні станом на 24 серпня 1991 року у них відсутні, а тому даний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Ухвалою суду від 11.04.2023р. витребувано з Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Повний витяг з актового запису про одруження [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] , а також за наявності Повні витяги з актових записів про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] з іншими особами та Повні витяги з актових записів про їхню смерть, якщо такі наявні. Приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» [PERSON]. підтримав заяву, просив її задовольнити, пояснив, що народився в м.Берегово Закарпатської області. Його батьками являються [PERSON] та [PERSON] , які вже померли. Батьки були громадянами України. Разом з ними він проживав спочатку за місцем народження в м. Берегово, а потім в с.Косонь Закарпатської області. В школі не навчався, жодних документів про освіту не отримував. За кордон ніколи не виїжджав. Представник заявника Голіней Л.Д. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених в заяві. Представник заінтересованої особи, з урахуванням всіх зібраних у справі доказів, які були досліджені в судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] в м. Берегово, Закарпатської області, Україна, народився [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис №56. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що документом, який підтверджував народження заявника було медичне свідоцтво про народження №144 від 15.02.1989р., видане пологовим відділенням Берегівського ЦРЛ. Батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , [INFO] , національність циган. Місце проживання: Україна, Закарпатська область, м. Берегово, Окремий хутор (назва нечинна). Мати [PERSON] , [INFO] національність угорка. Місце проживання: Україна, Закарпатська область, м. Берегово, Окремий хутор (назва нечинна). Підстава запису відомостей про батька: актовий запис про шлюб №268 від 24.12.1976 р.н., складений відділом реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.06.2021р. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Берегово, Закарпатської області, українець, громадянин України, був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років. З матеріалів справи також вбачається, що будучи засудженим та відбуваючи покарання в ДУ «Коломийська ВК (№41)» [PERSON]. звернувся до Коломийського відділу УДМС України в Івано-Франківській області для виготовлення паспорта. Листом начальника Коломийського відділу УДМС України в Івано-Франківській області від 25.11.2022р. заявника було повідомлено, що його матеріали залишені без позитивного розгляду та як на підставі п. 35 Постанови КМУ від 25.03.2015р. №302 «Про затвердження зразка бланка технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», заявник для оформлення паспорта подає документ, що підтверджує факт проживання на території України станом на 24.08.1991р. В разі відсутності вищезазначеного документу подається рішення суду про встановлення факту проживання. З метою отримання будь-яких підтверджуючих відомостей щодо місця реєстрації, проживання чи можливого перетинання кордону [PERSON] , його представником були направлені запити до Державної міграційної служби, Державної прикордонної служби, Коломийського відділу ДРАЦС, Берегівської міської ради, громадської організації «Майбутнє ромів» м. Берегово. Згідно листа першого заступника начальника ДМС України від 02.02.2023р., за наявною в ДМС інформацією, відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON] не встановлено. В листі начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України зазначено, що надати запитувану інформацію про перетинання державного кордону України у період з 11.11.1989 р. по 11.11.2007 р. [PERSON] неможливо, оскільки зазначені відомості зберігаються протягом п`яти років. Крім цього дана інформація є з обмеженим доступом, а тому її поширення можливе лише за згодою особи, або в інших, передбачених законом, випадках. Отже, судом встановлено неможливість отримання [PERSON] паспорту громадянина України через відсутність в нього документів підтверджуючих його проживання на території України станом на 24.08.1991р., і підтверджуючі дані обставини відомості, проведеними його представником заходами, отримати не вдалося, що стало підставою для його звернення до суду. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Отже, встановлення факту постійного проживання дитини на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України і юридичне значення має саме факт постійного проживання дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Оскільки проведеними представником заявника заходами підтвердити постійне проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991р. не вдалося, Коломийським відділом УДМС України в Івано-Франківській області було направлено запити до всіх ГУ ДМС УДМС в областях по батькам заявника. В запитах ставилося питання перевірки [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Берегове, Закарпатської області та [PERSON] , [INFO] уродженки с. Берегове, Закарпатської області за наявними обліками, в тому числі про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання, набуття чи припинення громадянства, документування паспортом громадянина України зразка 1994 (1974р.), оформлення документів на виїзд на ПМП. Згідно отриманих відповідей від УДМС України в Луганській, Запорізькій, Житомирській, Херсонській, Черкаській, Вінницькій, Чернівецькій, Рівненській, Хмельницькій, Волинській, Кіровоградській, Одеській, Чернігівській, Сумській, Донецькій, Миколаївській, Тернопільській, Львівській, Харківській, Дніпропетровській, Полтавській, Київській областях та місті Києві за затребуваними параметрами запитувані особи не значаться. Не значаться також [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими і за даними ВОМІРМП УПГРП ГУДМС в Закарпатській області. Проте, за обліками ГУ ДМС у Закарпатській області [PERSON] , [INFO] значиться знятою з реєстраційного обліку 10.10.2008р., як померла з адреси: [ADDRESS] . Окремий хутір по паспорту взірця колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданим Берегівським РВ УМВС України в Закарпатській області 11.01.1978р. Вищевказані відомості узгоджуються з інформацією з форми 1, яка була заповнена на [PERSON] , яка звернулася для зміни паспорту зразка колишнього СРСР на паспорт громадянина України. З даної форми слідує, що [PERSON] , народилася [INFO] в м. Берегово, Закарпатської області та 11.01.1978 року була документована паспортом СРСР серії [NUMBER] Берегового РВ. Вказана особа проживала в м. Берегово Окремий хутор і 08.08.2003 р. була документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] . Відомості про смерть [PERSON] [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] також підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Отже, вищевикладені обставини вказують, що матір заявника народилася та постійно проживала в м. Берегово, Закарпастької області, оскільки відомостей про залишення нею цієї території та оформлення документів на виїзд на постійне місце проживання до інших країн чи регіонів за даними обласних УДМС України не значиться. Дані обставини, які підтверджують її постійне проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, а також те, що [PERSON] була документована паспортом взірця колишнього СРСР зразка 1974 року, а потім і паспортом громадянина України, свідчать про її належність до громадянства України. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відтак, з урахуванням того, що [PERSON] народився в 19.01.1989 році і станом на серпень 1991р. йому виповнилося два с половиною роки, а тому він не міг проживати окремо від батьків, суд приходить до висновку, що заявником в ході розгляду справи були надані належні та допустимі докази для доведення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, і цей факт має для нього юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». За вищевикладених обставин, суд знаходить заявлені вимоги обґрунтованими та доведеними, а тому задовольняє їх в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved