Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

ПАТ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції «Укргазбанк» в листопаді 2022 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних. Позов мотивований тим, що 22.07.2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) уклали кредитний договір № 18-МСБ/2008. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 51000,00 доларів США. 30.12.2009 року Староміський районний суд Вінницької області ухвалив рішення по справі № 2-1911/09 про задоволення позовних вимог Банку. Стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 51941,72 доларів США, що еквівалентно 413897,59 грн. та 1205,95 грн. та звернув стягнення на предмет застави в межах заборгованості за кредитним договором квартиру, яка належить [PERSON] . Рішення набуло законної чинності 12.01.2010 року. 26.05.2014 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу, оскільки майно, на яке можливо звернути стягнення за боржником на час перевірки не виявлено. Автомобіль, що є власністю боржника, перебуває в розшуку більше року з дня винесення постанови про розшук майна боржника. Стягнення не проводилося. Дані обставини підтверджуються постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.05.2014 року ВП № 35978791. Позивач зазначає, що на даний час здійснюється примусове виконання рішення суду в частині звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на заставне майно, що є власністю [PERSON] . Стягнення боргу не здійснювалося. 07.02.2022 року призначений суб`єкт оціночної діяльності. До цього часу рішення суду не виконане. Банк зазначає, що на сьогоднішній день заборгованість не погашена, тому у Банку є підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних на прострочену суму боргу. З моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості, Банк нарахував 3% річних у розмірі 4114,23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 23.02.2022 року становить 119262,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі банку, позов підтримує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів\~статті 280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами\~ЦК України\~про зобов`язання з повернення кредиту. 22.07.2008 року ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) уклали кредитний договір № 18-МСБ/2008. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 51000,00 доларів США. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). 30.12.2009 року Староміський районний суд Вінницької області ухвалив рішення по справі № 2-1911/09 про задоволення позовних вимог Банку. Стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 51941,72 доларів США, що еквівалентно 413897,59 грн. та 1205,95 грн. та звернув стягнення на предмет застави в межах заборгованості за кредитним договором квартиру, яка належить [PERSON] . Рішення набуло законної чинності 12.01.2010 року. 26.05.2014 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу, оскільки майно, на яке можливо звернути стягнення за боржником на час перевірки не виявлено. Автомобіль, що є власністю боржника перебуває в розшуку більше року з дня винесення постанови про розшук майна боржника. Стягнення не проводилося. Дані обставини підтверджуються постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.05.2014 року ВП № 35978791. На даний час здійснюється примусове виконання рішення суду в частині звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на заставне майно, що є власністю [PERSON] . Стягнення боргу не здійснювалося. 07.02.2022 року призначений суб`єкт оціночної діяльності. До цього часу рішення суду не виконане. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, боржник свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснювали погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, Суд погоджується з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що такий розрахунок відповідає вимогам закону. Оскільки відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі\~ст. 625 ЦК України\~3% річних від простроченої суми боргу за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із простроченої суми заборгованості, Банк нарахував 3% річних у розмірі 4114,23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 23.02.2022 року становить 119262,05 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved