Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати дії державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І. М. щодо проведення 02 вересня 2019 року державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» незаконними; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І. М. індексний номер: 48475240 від 02 вересня 2019 року, о 12:36:37, згідно з яким 02 вересня 2019 року, о 12:09:24, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №33035948 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1904904980000, за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (код ЄДРПОУ 39761587) на підставі договору відступлення прав за договором іпотеки № 375, виданого 08 травня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В.; договором про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, № 130, виданим 04 березня 2019 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В.; договором іпотеки № 014/0398/74/01115, виданим 06 лютого 2007 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В. В. В обґрунтування позову вказано, що позивач вказує, що жодного повідомлення про укладення правочинів про відступлення права вимоги щодо належної йому квартири він, у відповідності до частини першої ст. 1082 Цивільного кодексу України, не отримував. У позовній заяві наголошено, що у позивача немає договору про задоволення вимог іпотекодержателя, такий договір не укладався між позивачем та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». Положеннями Закону України «Про іпотеку» у редакції від 12 травня 2006 року дають змогу дійти висновку, що договори про відступлення прав вимоги та договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно (такою підставою міг бути виключно договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між позивачем та відповідачем 2), чого державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенком І. М. не було враховано при прийнятті відповідного рішення. Таким чином, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом буде або договір купівлі-продажу нерухомості або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. У позовній заяві вказано, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №179481021 від 02 вересня 2019 року, в розділі «Підстава виникнення права власності» у ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». Доказів, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності проводилась оцінка предмета іпотеки, суду не надано, а відтак державним реєстратором не були дотримані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Оскільки, Іпотечний договір без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, доказів, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності проводилась оцінка предмета іпотеки немає, а відтак державним реєстратором не були дотримані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В свою чергу державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І. М. здійснив перереєстрацію спірної квартири, перевищуючи свої повноваження та порушуючи зазначену норму Закону. Однак, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що внесення запису про право власності на іпотечне майно, а саме на трикімнатну квартиру було здійснено державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Тарасенком І. М. 02 вересня 2019 року 12:09:24, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенком І. М. було винесено 02 вересня 2019 року, о 12:36:37. Крім того, процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Сторона позивача наголошувала на тому, що позивач не отримував жодної письмової вимоги про усунення порушень, крім того відсутність такої вимоги також підтверджується тим що згідно Інформаційної довідки № 179481021 у розділі «Підстава виникнення права власності така теж не значиться, а отже і не може йти мова про 30-денний строк зазначений вище. Представник відповідача ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» позов не визнав, у своєму відзиві заперечив, що позивач не отримував повідомлення про відступлення права вимоги і вимогу про погашення заборгованості із застереженням про вчинення стягувачем щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, надавши докази спростування таких доводів. Вказав, що, оскільки станом на 14 травня 2019 року борг [PERSON] за кредитним договором № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року склав 650 059,11 дол. США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 16 975 133, 95 грн, ТОВ «ФК ІНВЕСТ-КРЕДО» 17 липня 2019 року (засобами поштового зв`язку «Укрпошта») повідомило боржника за кредитним договором про наявне порушення умов кредитного договору, яке містило вимогу про усунення порушення, погашення заборгованості в сумі 16 975 133, 95 грн, та застереження про те, що у випадку не погашення боргу протягом 30 днів ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» буде реалізовувати належне йому право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування одного зі способів, передбаченого умовами договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку». ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 03 вересня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 04 вересня 2019 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 09 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху, з підстав невідповідності вимогам частини четвертої статті 177 ЦПК України, на виконання якої представником позивача 06 вересня 2019 року та 11 вересня 2019 року подано копії квитанції про сплату судового збору /т. І а. с. 30-31/. 23 вересня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду у загальному порядку /т. І а. с. 36-37/. 24 жовтня 2019 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» подав відзив на позов /т. І а. с. 43-90/. 12 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /т. І а. с. 126/. 18 травня 2020 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» подав письмові пояснення /т. І а. с. 140-141/. 11 червня 2020 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Фінтайм Капітал» /т. І а. с. 142, 155, 158-159/. 07 грудня 2020 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» подав письмові пояснення та просив розглянути справу за відсутності предсатвника /т. І а. с. 187-[189]-191/. 25 березня 2021 року у судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав письмові пояснення /т. І а. с. 214-209/. Також 25 березня 2021 року ухвалою суду задоволено заяву про витребування доказів у справі і зобов`язано витребувати у КП «Реєстраційне бюро» належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна № 1904904980000 - квартири [ADDRESS] , щодо державної реєстрації прав власності 02 вересня 2019 року за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» /т. І а. с. 215-216/. 28 травня 2021 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» подав письмові пояснення /т. І а. с. 223-230/. 26 жовтня 2022 року представник позивача подала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки присутніх представників сторін, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено /т. ІІ а. с. 25-53, 54/. 30 березня 2023 року представник позивача надіслала на електронну поштову скриньку суду клопотання про долучення документі до матеріалів справи, яке 20 квітня 2023 року також надійшло до суду засобами поштового зв`язку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]. підтримала позов з підстав наведених у заявах по суті, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача представника відповідача ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» - Дейко Є. А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення, просив відмовити, посилаючись на доводи у своїх заявах по суті. Відповідач державний реєстратор Тарасенко І. М., його представник, представник відповідача ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» у судове засідання не з`явилися, окрім вищевказаних, як заяви з процесуальних питань, як і заяви по суті, не надходили до суду, про причини неявки представника відповідачів, належним чином повідомлених про час, дату і місце судового засідання, суду невідомо. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 06 лютого 2007 року ВАТ «АКБ «Престиж» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0398/74/01115 /т. І а. с. 16-19/. Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 700 000, 00 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 05 лютого 2027 року. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору - кредитні кошти призначені на / для придбання квартири на вторинному ринку. Також 06 лютого 2007 року у забезпечення виконання кредитного договору ВАТ «АКБ «Престиж» і [PERSON] уклали іпотечний договір №014/0398/74/01115, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В., за реєстровим №450 /т. ІІ а. с. 27-30/. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору, предметом іпотеки є п`ятикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 193, 40 кв м, жилою - 117, 20 кв м, власником якої був [PERSON] , згідно з договором купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В. і за реєстрованим № 447 /т. І а. с. 22/. 17 лютого 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк», який є правонаступником ВАТ АК банк «Престиж», та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору з фізичною особою № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року /т. І а. с. 54-56/. 19 квітня 2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року, відповідно до умов якої фактична основна заборгованість позичальника за кредитом, згідно з кредитним договором, з урахуванням здійснених на дату укладання цієї додаткової угоди платежів становить 591 977, 67 доларів США /т. І а. с. 57/. 04 березня 2019 року ПАТ «ФІДОБАНК», який є правонаступником ВАТ АК банк «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитами, договором № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 014/0398/74/01115, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В. за реєстровим № 450, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. за реєстровим № 130 /т. І а. с. 58-60, 61-62, 63/. 08 травня 2019 року ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір про відступлення прав вимоги № 08/05/19 та договір про відступлення прав за договором іпотеки № 014/0398/74/01115, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В. В. за реєстровим № 450, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. за реєстровим № 335 /т. І а. с. 64-66, 67, 68, 69-70/. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО», згідно з умовами договору, набуло право вимагати замість банку належного виконання боржником зобов`язань у межах відступлених прав /т. ІІ а. с. 31-34, 24-36, 37-40/. Станом на 14 травня 2019 року борг [PERSON] за кредитним договором № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року склав 650 059, 11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 16 975 133, 95 грн, ТОВ «ФК ІНВЕСТ-КРЕДО» 17 липня 2019 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» повідомило боржника за кредитним договором про наявне порушення умов кредитного договору, яке містило вимогу про усунення порушення, погашення заборгованості в сумі 16 975 133, 95 грн та застереження про те, що у випадку непогашення боргу протягом 30 днів ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» буде реалізовувати належне йому право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування одного зі способів, передбаченого умовами договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» /т. І а. с. 71/. Вимогу ТОВ «ФК ІНВЕСТ-КРЕДО» [PERSON] отримав 25 липня 2019 року /т. І а. с. 72, 73, 74, 75, 76, 77/. 28 серпня 2019 року ТОВ «ЕКСПЕРТНІ ТА ІНЖЕНЕРНІ РІШЕННЯ» на замовлення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було виконано звіт про оцінку майна № 18-190828-034 по об`єкту: квартира загальною площею 193,4 кв м, що розташована за адресою: [ADDRESS] /т. І а. с. 78-82/. 02 вересня 2019 року [PERSON] отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з якою, власником квартири [ADDRESS] , є не позивач, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» /т. І а. с. 25-26/. Відповідно до вищевказаної довідки, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер; 48475240 від 02 вересня 2019 року, о 12:36:37 год., державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І. М. Підставою виникнення права власності зазначено договір відступлення прав за договором іпотеки № 375, виданим 08 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельова Н. В.; договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 130, виданий 04 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В.; договір іпотеки № 014/0398/74/01115, виданий 06 лютого 2007 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В. В. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет, іпотеки. Пунктом 5.5.1. іпотечного договору передбачено, що згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку», задовольнити забезпечені іпотекою вимоги Іпотекодавця за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1.) є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.» Згідно з приписами ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Наданими доказами підтверджується, що [PERSON] був повідомлений про існування заборгованості та про наслідки невиконання такого зобов`язання /т. І а. с. 71, 72, 73. 74, 75, 76, 77/. Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц дійшов до такого висновку, що повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Пунктом 5.5.1. іпотечного договору передбачено, що, згідно з статтею 37 Закону України «Про іпотеку», задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодавця за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержетеля на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (зі змінами, внесеними Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»), у редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав передбачає: іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Водночас, частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, до набрання чинності Законом України «Про іпотеку») передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17 та у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 826/9658/15 зазначив, що нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу III «Перехідні положення» Закону України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічний правовий висновок міститься і у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року (справа № 21-131a11) та від 18 вересня 2012 року (справа № 21236а12). Крім того, на підставі вищевикладеної позиції Верховний Суд у межах справи № 826/9658/15 дійшов висновку про те, що відмова у реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, що виникло на підставі договору (укладеного 03 березня 2008 року), який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправною. Відповідно до частиною другою ст. 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Пункт 5.5.1. іпотечного договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та визнається сторонами і діючим законодавством як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право іпотекодержателю в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на майно на підставі цього договору. Тобто, сторони у відповідному застереженні, передбачили передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Іпотечне застереження у даному випадку, дорівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Іпотечне застереження містить погоджені сторонами умови, що перехід права власності відбудеться в майбутньому у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, і є обставиною, яка обумовлює виникнення права власності (передачу майна) залежно від стану виконання зобов`язань за договором. Підписанням договору іпотеки іпотекодавець засвідчив, що він дає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням договору про задоволення вимог також засвідчує, що наявність буд-яких інших документів, крім самого договору та рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Таким чином договір іпотеки з умовою про задоволення вимог має силу правовстановлюючого документу та засвідчує перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя та надає право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним рішення про придбання предмета іпотеки у власність. Вказане, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя» було укладено саме в момент підписання іпотечного договору, а в момент реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем відбулося пунктом 61 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 регламентовано, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Водночас, згідно із пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та / або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. З наведеної норми закону вбачається, що документами, які підлягають перевірці у відповідності до підпункту 5 пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є саме вимога про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання, докази її направлення/отримання та невиконання (відповідний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, сформованій у постанові 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16). Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та Порядком. Верховний Суд у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 809/1141/17, проводячи системний аналіз структури розділу «Державна реєстрація прав та документи, необхідні для такої реєстрації» (п. 40-76 Порядку № 1127), дійшов до висновків, що кожен окремий пункту даному розділі передбачає окремий перелік документів, необхідних для відповідної реєстрації. Виходячи зі структури пунктів 41-76 Порядку № 1127, вбачається, що застосування державним реєстратором одного пункту до відповідної реєстрації виключає застосування іншого. Аналогічна позиція стосовно застосування положень Порядку № 1127 міститься у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 815/3357/17 та від 21 лютого 2018 року у справі № 824/950/16-а. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, посилання позивача на підстави визнання протиправними, скасування рішення державного реєстратора є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Отже суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed