Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, у якому просить шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння та суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, внаслідок чого більш як пів року вони не проживають спільним подружнім життям. Шлюб між ними існує формально і його вже недоцільно зберігати, фактично шлюб розпався. Примирення між ними неможливе, оскільки вони з відповідачем переконалися, що зберегти сім`ю неможливо і вони цього не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Від шлюбу є дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила слухати справу її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Від нього надійшла письмова заява, в якій позов визнає, згідний на розірвання шлюбу. Просить слухати справу у його відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивачка [PERSON] 25 вересня 2012 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області,актовий запис №111 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Від шлюбу у сторін є малолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження серія [NUMBER] , № [NUMBER] ). В судовому засіданні встановлено, що сторони подружні відносини не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач згідний на розірвання шлюбу. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір. З відповідача в користь позивачки слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених нею на сплату судового збору. На підставі ст.ст. 105, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved