Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом. Свій позов\~обґрунтовує тим,\~що приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Михайленко\~С.А.\~вчинено виконавчий\~напис від\~05.03.2020\~року №416\~про звернення\~стягнення на\~земельну ділянку\~кадастровий номер\~512108:4200:01:002:0658\~загальною площею\~2,0\~га,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що належить\~ [PERSON] на\~праві власності. Зазначену земельну\~ділянку на\~підставі іпотечного\~договору від\~25.04.2008\~року гр.\~ [PERSON] \~передано в\~іпотеку ПАТ\~«Укрсоцбанк» (АТ\~«Альфа-Банк»\~-\~правонаступник)\~у забезпечення\~зобов`язань\~гр.\~ [PERSON] \~за договором\~про надання\~відновлювальної кредитної\~лінії №2008/695-Ф03.14/19\~від 25.04.2008\~року. Відповідач та приватний нотаріус вважають, що строк платежу за кредитним договором настав та пропонує за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки задовольнити вимоги стягувана, яким є АТ «Альфа-Банк», у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору за період з 21 січня 2018 року по 20 січня 2020 року, а саме:-прострочена заборгованість 313598,94 дол. США;-прострочена заборгованість по нарахованих процентах 460988,90 дол. США; Всього на суму заборгованості 774587,84 дол. США. Дії Відповідача є незаконними за наступних підстав. ПАТ «Укрсоцбанк»\~звернувся до\~Постійно діючого\~третейського суду\~при Асоціації\~українських банків\~з позовом\~від 09.06.2011\~№12.4.2-05/85-473\~до [PERSON] \~про дострокове\~стягнення заборгованості\~за вищезазначеним\~кредитним договором\~№2008/695-Ф03.14/19\~від 25.04.2008\~року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №691/11 від 26.07.2011 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення за договором кредиту №2008/695-Ф03.14/19 від 25.04.2008 року 313598,94 долари США заборгованості за кредитом, 84285,96 + 12955,94 = 97241,9 дол. США заборгованості за процентами та пені, а всього у перерахунку 3280030,02 грн. Постановою від 31.10.2014р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення третейського суду. В рамках виконавчого провадження постановами від 15.06.2021 приватного виконавця Щербакова Ю.С. накладено арешт все майно та арешт на кошти позивача в установах банків. Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. від 05.03.2020 №416 про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер 512108:4200:01:002:0658 загальною площею 2,0 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.12.2021р. було відкрито спрощене позовне провадження по справі та витребувано у приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. належним чином завірені матеріали, що є підставою для ведення виконавчого напису №416 від 05.03.2020р., щодо звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер 512108:4200:01:002:0658 власником якої є [PERSON] (а.с.30-31). Ухвалою суду від 21.03.2023 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмету спору: [PERSON] та [PERSON] (а.с.115-116). Представник позивача [PERSON] , третіх осіб [PERSON] та [PERSON] адвокат Смірнов О.М. в судовому засідання пояснив, що він підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити їх. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з особистою відміткою адресата про отримання судової повістки, (а.с.45, 89,107) Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з особистою відміткою адресата про отримання судової повістки (а.с.39), також повернулись конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.47, 65, 90,107). Третя особа\~-приватний\~виконавець виконавчого\~округу Одеської\~області \~Щербаков Ю.С.\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце судових\~засідань повідомлений\~належним чином,\~про що\~свідчить поштове\~повідомлення з\~особистою відміткою\~адресата про\~отримання судової\~повістки (а.с.38),\~також викликався\~до суду SMS повідомленням про, що свідчить у справі довідка про доставку SMS повідомлення (а.а.44, 51, 61, 84, 102). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, викликався до судовою повіткою на адресу яка вказана у справі, але повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.46) також викликався до суду SMS повідомленням про, що свідчить у справі довідка про доставку SMS повідомлення (а.с.49, 52, 63,86, 103,12). В установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки відзив на позов та письмових пояснень до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши адвоката, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 05.03.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. вчинив виконавчий напис № 416 про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер 512108:4200:01:002:0658 загальною площею 2,0 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності (а.9). Зазначену земельну ділянку на підставі іпотечного договору від 25.04.2008 гр. [PERSON] передано в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» (АТ «Альфа-Банк» - правонаступник) у забезпечення зобов`язань гр. [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/695-Ф03.14/19 від 25.04.2008 року (а.с.15-21). ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом від 09.06.2011року №12.4.2-05/85-473 до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором №2008/695-Ф03.14/19 від 25.04.2008р. (а.с.10-11). Рішенням постійно\~діючого Третейського\~суду при\~Асоціації українських\~банків у\~справі №691/11\~від 26.07.2011року\~частково задоволено\~позовні вимоги\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~за договором\~кредиту №2008/695-Ф03.14/19\~від 25.04.2008\~року 313598,94\~долари США\~заборгованості за\~кредитом,\~84285,96+12955,94=97241,9\~дол.\~США заборгованості\~за процентами\~та пені,\~а всього\~у перерахунку\~3280030.02\~грн. (а.с.13-14). 31.10.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення третейського суду (а.с.24). Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області від 04.01.2021 року ВП №62343414 було передано майна стягувачу у рахунок погашення боргу (а.с.25-26). Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Банком використано право, що передбачено ч.2 ст. 1050 ЦК України та подано до суду позовну заяву від 09.06.2011 року №12.4.2-05/85-473 до [PERSON] з вимогою стягнути на його користь суму коштів простроченої заборгованості за кредитом, відсотками, пені та штрафу, а також 274399,88 доларів США (2190726,32 грн.) строкової заборгованості за кредитом, строк сплати якої за графіком ще не настав, але відповідно до пунктів 4.4, 3.3.14 цього кредитного договору кредит має бути сплачений достроково. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи правову позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 про те, що припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Аналогічних висновків дійшов суд і у Постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, а саме, - звернувшись з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Відповідач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й третейський суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк». У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. З урахуванням зазначеного Велика Палата ВС дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Тобто після пред`явлення відповідачем до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України з 09 червня 2011 року кредитний договір припинив дію. Відтак, відповідач, як кредитор, з 09.06.2011р. втратив можливість нарахування та стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитом, нарахованих за ставкою, обрахованою на підставі пунктів 1.1.1, 2.10 договору №2008/695-Ф03.14/19 від 25.04.2008 року. Ці твердження відповідають правовим висновкам у Постанові Верховного Суду у справі № 5017/1987/2012 від 05.03.2019 року. За таких обставин у відповідача як стягувача за виконавчим написом немає власне правових підстав на стягнення будь - яких грошових сум, в тому числі процентів за кредитним договором №2008/695-Ф03.14/19 від 25.04.2008 року, оскільки відповідальність за неправомірне використання неповернутих кредитних коштів регламентується іншими нормами права, а договором кредиту відповідальності за такі порушення не передбачено. Після закінчення строку договору відповідачем протиправно нараховано ще 460988,90 дол. США заборгованості за процентами. Таким чином, відповідачем надано недостовірні відомості приватному нотаріусу щодо наявності у [PERSON] порушених зобов`язань за кредитним договором після 09 червня 2011 року та у протиправний спосіб нараховано суму 460988,90 \~ \~ \~ \~дол. США заборгованості за процентами за вищевказаним кредитним договором за період, коли строк дії кредитного договору припинено. Відповідний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у Постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц тощо. Згідно із частиною першою статті 39 Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безсиірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною. заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Згідно з п.1.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису по іпотечним договорам, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс 19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Усе вищевказане визначає, що нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. У спірному виконавчому написі від 05.03.2020 правовий статус [PERSON] зазначено як «власник предмета іпотеки», хоча він є майновим поручителем, статус [PERSON] визначено як «позичальник». Тобто у спірному виконавчому написі не встановлено хто є боржником, хоча приймаючи до уваги перелік документів, який мав надати Відповідач, нотаріусу було достеменно відомо хто є боржником, а хто є майновим поручителем. Відтак цей виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Для належного підтвердження доводів позивача необхідно витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. завірені належним чином матеріали, що є підставою для видання виконавчого напису від 05.03.2020року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів є виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню, отже їх зміст також має відповідати цьому Закону. Вимоги до виконавчого документу передбачені п.3 ч.1 ст.4 цього Закону, зокрема, документ повинен містити повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи. Таким чином, спірний виконавчий напис також не відповідає і вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас вбачається порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Зазначене вище дає суду підстави для визнання спірного виконавчого напису № 416 від 05.03.2020 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та вимог закону є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вирішуючи питання розподілу судових витрат вважає за доцільне стягнути із відповідача на позивача 908,00 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: approved