Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Коломийської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її тітка [PERSON] померла [INFO] . Остання проживала в житловому будинку [ADDRESS] , на який склала заповіт за життя на ім`я позивача. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначений будинок, а тому позивач прийняла спадщину, з дотриманням визначених строків звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. У свою чергу нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки право власності на вказаний будинок не зареєстровано, а правовстановлюючий документ на нього відсутній. Враховуючи відмову нотаріуса та відсутність позасудового шляху вирішення даного питання, виникла необхідність звернення до суду. На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на норми ст. ст. 317, 319, 321, 328, 331, 392, 1216, 1218, 1222,1268, 1297, ЦК України. Від Коломийської міської ради відзив на позовну заяву не надходив, просили проводити судовий розгляд за їх відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву не надходив, надав суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд за його відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалою від 09.03.2023 відкрив провадження у справі за позовом [PERSON] до Коломийської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за клопотанням позивача витребувано у державного нотаріуса Третьої Коломийської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 05.04.2023 задоволено клопотання представника позивача та замінено первісного відповідача Коломийську міську раду на належного відповідача - [PERSON] . Суд ухвалою від 24.04.2023 підготовче провадження в цивільній справі закрив та призначив справу до судового розгляду, задовольнив клопотання представника позивача та витребував з ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу на житловий будинок [ADDRESS] . Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, подали суду заяву, в якій просили проводити судовий розгляд за їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] одночасно із заявою про визнання позові, подав заяву про розгляд справи на його відсутності. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність, вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положень ч. 3 ст. 211 та ст. 223 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження від 26.02.2014 серія [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , про що 10.01.1977 зроблено відповідний актовий запис №2, батьком зазначений [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] в с. Воскресинці Коломийського району, актовий запис №5 від 09.05.1946, батьки: [PERSON] , [PERSON] (архівна довідка від 28.10.2022 №Г-87(Ц)/06-06, видана Державним архівом Івано-Франківської області). 10.11.1998 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] », про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області складено актовий запис №386 (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 13.05.2016 №00016646680). [PERSON] 13.05.2002 розірвала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу від 13.05.2022 серія [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про зміну прізвища від 05.10.2016 серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] », про що Коломийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зроблено актовий запис №75. [PERSON] померла [INFO] , про що 04.01.2000 складено відповідний актовий запис №6 (свідоцтво про смерть від 18.10.2022 серія [NUMBER] ). [PERSON] народилася [INFO] у с. Воскресинці Коломийського району, батьки: [PERSON] та [PERSON] довідка від 28.10.2022 №Г-87(Ц)/06-06, видана Державним архівом Івано-Франківської області). 26.12.1995 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №626 (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 09.11.2022 №00037458149). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2022 відмовлено позивачу у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , оскільки право власності на зазначене нерухоме майно не зареєстроване. За змістом виписки з інвентаризаційних матеріалів від 20.10.2016 №57151 право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано, проте останній складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 93,4 кв.м. та житловою площею 51,0 кв.м., літня кухня літ. «Б», стайня літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Д», погріб літ. «Е», гараж літ. «Є», криниця №1, огорожа, вимощення №2-5, І. Аналогічні відомості містить і технічний паспорт від 27.10.2022. Відповідно до Договору про виділення в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 09.09.1969, укладеного між [PERSON] та виконавчим комітетом Коломийської міської ради на підставі рішення Коломийської міської ради №330 від 27.08.1969 про відвід земельної ділянки [PERSON] (далі - забудовник) на праві безстрокового користування земельну ділянку по [ADDRESS] . На виділеній земельній ділянці забудовник зобов`язався побудувати житловий будинок. Будівництво на земельній ділянці будинків і споруд повинно бути проведено в строгій відповідності з проектом забудови, затвердженим відділом комунального господарства виконкому Коломийської міської ради. По закінченню будівництва збудовані на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію і стають особистою власністю забудовника після призначення приймальною комісією готовності збудованих будівель, оформленою актом комісії. Рішенням №330 від 27.08.1969 виконавчого комітету Коломийської міської ради [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] . 19.12.1985 складено робочий проект на електроосвітлення житлового будинку [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину подали [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). Так позивачем було подано відповідну заяву 05.01.2000 та зазначено про спадкування за заповітом, складеним від імені [PERSON] 31.12.1999 на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач відповідну заяву подав 24.01.2000 та зазначив про наявність підстав для спадкування за законом. ІV. Нормативно-правове обґрунтування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. З урахуванням тієї обставини, що [PERSON] померла у 2000 році, а спадщина після її смерті була прийнята сторонами по справі того ж року шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, то застосуванню підлягають саме норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (ст. 534 ЦК Української РСР). Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. За змістом статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За роз`ясненнями у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» при вирішенні спорів про право на обов`язкову частку в спадщині, судам необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 535 Цивільного кодексу України право на таку частку за іншими, крім неповнолітніх і непрацездатних дітей спадкодавця (включаючи усиновлених), непрацездатних дружини, батьків (усиновителів), особами, у тому числі онуками і правнуками, може бути визнано лише в разі, коли вони, будучи непрацездатними, перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Обов`язкова частка у спадщині визначається з урахуванням усіх спадкоємців за законом тієї черги, яка при відсутності заповіту закликалася б до спадкування, а також утриманців спадкодавців, які мають право на спадщину. При цьому береться до уваги вартість усього спадкового майна, незалежно від того, чи проживав хто-небудь із спадкоємців разом із спадкодавцем. Проте вклад спадкодавця, на який зроблено розпорядження на випадок смерті чи складено заповіт, врахуванню не підлягає. Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов?язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо об?єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов?язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об?єкт; право одержати на своє ім?я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №707/1803/16-ц (провадження №61-1132св17), у постановах від 12.08.2019 у справі №607/9408/16-ц (провадження №61-27922св18) та від 28.05.2020 у справі №2-2317/11 (провадження №61-13194св18). V. Оцінка суду. Під час судового розгляду було встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , про що свідчать подані ними протягом шести місяців після смерті останньої відповідні заяви про прийняття спадщини. У свою чергу [PERSON] у заповіті зробила розпорядження щодо свого майна, яке заповіла позивачу по справі [PERSON] . З урахуванням викладеного відповідач фактично був позбавлений права на спадкування після смерті своєї дружини, будучи спадкоємцем першої черги. На переконання суду слід звернути увагу на ту обставину, що станом не день відкриття спадщини після смерті [PERSON] , враховуючи вік відповідача - повних 64 роки, останній міг би вважатись таким, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Проте за правилами, які діяли станом на 2000 рік, доведенню та обґрунтуванню підлягав той факт, що відповідач перебував на утриманні спадкодавця не менше одного року до дня відкриття спадщини. У свою чергу сторони на вказану обставину не посилаються, доказів на підтвердження перебування на утриманні не надають, як і не наводять відповідних заперечень в цій частині, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] права на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON] не має і хоча спадщину і прийняв, проте відповідних прав, враховуючи зміст заповіту на неї не має. З приводу змісту позовних вимог позивача, а саме: визнання права власності на будинок, слід зауважити таке. Під час розгляду справи судом установлено, що спадкодавцю у встановленому законом порядку була виділена земельна ділянка, оскільки рішенням виконкому міської ради надано дозвіл на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , на ділянці площею 0,06 га. Зазначений договір містить відомості про технічну конфігурацію будинку, дозвіл на який фактично і було надано. У свою чергу спадкодавець з огляду на надані суду докази виготовив лише проектно-технічну документацію на електропостачання спірного будинку. У той же час згідно технічного паспорта та змісту Договору на виділення земельної ділянки, збудований будинок за розмірами та конфігурацією фактично збудованого об?єкта не співпадають із визначеними у Договорі. Жодних доказів того, що спірний будинок як того вимагає Договір був прийнятий в експлуатацію, суду надано не було, правовстановлюючі документи на останній відсутні. Разом з тим, спірний житловий будинок будувався спадкодавцем на земельній ділянці, відведеній для цієї мети на підставі належних дозвільних документів, отже, з вказаного можна зробити висновок, що позивач має право на спадкування майнових прав спадкодавця, у тому числі прав забудовника, тому заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Сторонами клопотання про перерозподіл судових витрат не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: partial