Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

14.12.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання її та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року, визнати автомобіль Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом їх спільної сумісної власності та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію половини його вартості в сумі 57736,25 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та вели спільний побут. Спочатку вони проживали в її бабусі [PERSON] в м. Києві, потім винаймали квартиру. 24.01.2021 року за час проживання у фактичних шлюбних стосунках вони за власні спільно накопичені кошти придбали автомобіль Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 4000 гривень коштів, яких не вистачало на придбання автомобіля, продавцю перерахував її батько [PERSON] . Після припинення стосунків даний автомобіль залишився у користуванні відповідача, який відмовляється компенсувати половину його вартості, а тому, вважаючи,\~що вищевказане\~майно є\~об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя,позивачка просить суд про захист свого права в судовому порядку (позовна заява а.с. 1-4). 25.01.2022 року відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнає та просить суд в їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що він з [PERSON] однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу ніколи не проживали, вони просто зустрічалися та з червня 2020 року по вересень 2020 року разом винаймали квартиру для того, що було менше сплачувати орендної плати. Спільного побуту та бюджету у них ніколи не було. Автомобіль Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , він придбав самостійно, кошти на його придбання йому дала його мати [PERSON] , які остання позичила у свого товариша [PERSON] (а.с. 65-67). 04.02.2022 року позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що обставини, викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності, надана ним боргова розписка [PERSON] спрямована для штучного створення доказів та введення суд в оману. До придбання сторонами автомобіля Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , ними 13.05.2020 року було придбано автомобіль Ваз 21099 за 40000 гривень, який вони продали у 2021 році за 1700 доларів США, які й були використані для придбання спірного автомобіля. Решту коштів дали батьки позивачки (а.с. 87-88). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, суду пояснила, що в період спільного проживання з відповідачем вони обоє працювали та відкладали кошти. Бюджет у них був спільний. Вона купувала йому одяг, а він їй подарував спортивний костюм та пуховик. Духовку та блендер вона придбала самостійно. На придбання автомобіля Opel Vectra вони витратили частину своїх коштів, а решту позичили у її родичів. Позичені кошти відповідач мав повертати сам, бо хотів, щоб автомобіль був його особистий, проте після припинення стосунків повертати дані кошти відмовився, повернув лише батьку 1000 доларів США. Представник позивачки [PERSON] суду пояснив, що сторони в період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року проживали разом однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та вели спільне господарство позивачка готувала їжу, прала одяг, разом купували продукти харчування. За спільні кошти вони придбали Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , а тому останній є об`єктом їх спільної сумісної власності, в результаті чого [PERSON] має компенсувати [PERSON] грошову компенсацію половини його вартості в сумі 57736,25 гривень. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що вони зустрічалися з позивачкою як хлопець та дівчина. З літа 2020 року до весни 2021 року вони разом проживали - винаймали квартиру в м. Києві, яку оплачували порівну. Бюджет у них був різний, всі витрати вони ділили пополам. Коли приїжджали в м. Тетіїв, то кожен проживав у своїх батьків. Автомобіль Opel Vectra він придбав сам за кошти, які виручив від продажу старого автомобіля, а також він позичив ще кошти у своєї матері та 1000 доларів США позичив у батька позивачки, які йому повернув. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала. Суду пояснила, що відповідач з [PERSON] однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу ніколи не проживали, вони просто зустрічалися та на кілька місяців разом винаймали кімнату. Спільного побуту та бюджету у них ніколи не було. Автомобіль Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] придбав самостійно, кошти на його придбання йому дала його мати [PERSON] , які остання позичила у свого товариша [PERSON] . [PERSON] своїх особистих коштів не вкладала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є бабусею позивачки. Відповідач з її внучкою жив, ночував, вони з 2018 по 2021 рік проживали як сім`я, разом приїжджали на вихідні. Автомобіль Opel Vectra вони купили разом, зокрема, вона особисто позичила [PERSON] 400 доларів США, але він їх не повернув. У [PERSON] ще був старий автомобіль, який він продав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивачки. Його донька з [PERSON] проживали як сім`я, спочатку проживали з бабусею, потім винаймали кімнату, вони разом купували продукти харчування, приїжджали до батьків. У [PERSON] був автомобіль «жигуль» 2007 року випуску не придатний до використання. Він його відремонтував за власний рахунок, дещо купував і [PERSON] . Потім [PERSON] цей автомобіль продав та купив Ваз 21099, на який [PERSON] додав 6000 злотих. Автомобіль Opel Vectra був придбаний сторонами разом, зокрема, це були 1700 доларів США за продаж автомобіля Ваз 21099, [PERSON] перерахувала 2000 гривень зі своєї картки, 400 доларів США позичила бабуся позивачки, 10000 гривень дала мати відповідача, позичала ще [PERSON] , решту коштів додав він як своїй дитині. Після припинення стосунків сторонами, [PERSON] 1000 доларів США йому повернув. Скільки ще останній йому винен він не рахував, оскільки кошти сторонам давав як дітям. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача, який з [PERSON] проживав лише кілька місяців (близько 3), при цьому вони до неї як до матері разом не приходили, нічого не святкували, спільних коштів у них не було. На придбання сином автомобіля Opel Vectra вона позичила 4000 доларів США у [PERSON] , [PERSON] до купівлі даного авто нічого не додавала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є товаришем [PERSON] та позичив її 4000 доларів США на придбання автомобіля. Дані кошти [PERSON] повернула, оригінал розписки він знищив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що разом із сторонами у справі винаймали трьохкімнатну квартиру в м. Києві. [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сім`я близько року, потім [PERSON] виселився, оскільки знайшов іншу дівчину, [PERSON] виселилася пізніше. Яким чином вони оплачували квартиру (за чиї кошти) вона не знає. Автомобіль Opel Vectra сторони купили разом за кошти, які позичили в родичів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що в період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року [PERSON] та [PERSON] узареєстрованому шлюбі не перебували, також не перебували у шлюбі з іншими особами, що підтверджується поясненнями самих сторін. В період з 05.06.2020 року по 05.09.2020 року вони проживали разом в орендовані квартирі в [ADDRESS] (копія договору оренди житлового приміщення від 05.06.2020 року а.с. 11). 24.01.2021 року відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6688/21/012753 [PERSON] придбав легковий автомобіль Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , за 31000 гривень (а.с. 135). Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження суб`єкта оціночної діяльності, експерта-оцінювача Голодного В.І. № 4191 від 25.08.2022 року, ринкова вартість автомобіля Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 22.08.2022 року становить 92240 гривень (а.с. 145-151). Вважаючи період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року періодом спільного проживання її та відповідача однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, позивачка просить встановити даний факт, визнати автомобіль Opel Vectra, 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом їх спільної сумісної власності та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію половини його вартості в сумі 57736,25 гривень. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України установлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина\~та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року\~№ 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності\~на майно. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте\~в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сторона посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести факти, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичними обов`язками сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) зазначено, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав\~і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту, доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення. Так, на підтвердження доводів позивача суду була надана виписка ПриватБанку про те, що [PERSON] в період з серпня 2020 року по червень 2021 року перераховувала [PERSON] грошові кошти різними невеликими сумами, проте таке перерахування коштів не свідчить про наявність у сторін спільного бюджету та ведення ними спільного господарства, призначення даних коштів, а саме те, що вони були витрачені в інтересах сім`ї, суду доведено не було. Також в якості доказів позивачкою надані спільні фотокартки сторін. Проте ці фото свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких стосунків як між хлопцем та дівчиною, спільний відпочинок та спільне святкування свят. Однак, такі стосунки не можна ототожнювати із подружніми, шлюбними відносинами. Крім того, судом були допитані свідки, проте такі свідчення не дають підстав для визнання сторін такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Як зазначив у своєму висновку Верховний суд, викладеному в постанові КЦС від 28.08.2019 року у справі №588/350/15-ц, спільний відпочинок сторін, перебування разом на святкуванні свят, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотокартки не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). Таким чином, за наведених обставин суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела наявність між нею та [PERSON] відносин, притаманних подружжю та не надала доказів спільного їх проживання в період з квітня 2018 року по 16 червня 2021 року, ведення спільного господарства, спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, як і не надала доказів того, що спірний автомобіль Opel Vectra було придбано ними за спільні кошти або в інтересах сім`ї. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно (спірний автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18). Враховуючи викладене, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє повністю. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КЦС ВС від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач поніс судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень (п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 18.01.2021 року а.с. 74-75), при цьому позивачка клопотань про зменшення їх розміру не заявляла, а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з позивача. Також,\~відповідно до\~ч.\~9,\~10\~ст.\~158\~ЦПК України,\~у випадку\~залишення позову\~без розгляду,\~закриття провадження\~у справі\~або у\~випадку ухвалення\~рішення щодо\~повної відмови\~у задоволенні\~позову суд\~у відповідному\~судовому рішенні\~зазначає про\~скасування заходів\~забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. А тому, з огляду на повну відмову в задоволенні позовних вимог, суд скасовує арешт та заборону відчуження автомобіля Opel Vectra, 2000 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , що належить та зареєстрований за [PERSON] , накладені ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.01.2022 року. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного суд вважає наведене обґрунтування даного рішення достатнім.

Outcome: dismissed