Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

13 квітня 2022 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №248445 від 29.06.2021 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 26 872, 00 грн. Зазначає, що приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором №3265923147/508856 від 12.03.2020 року, укладеним з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.05.2021 року по 25.06.2021 року. Сума заборгованості за кредитним договором складає 26 872, 00 грн. Вважає, вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. про стягнення заборгованості протиправним, тобто вчиненим з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що позивач не підписувала в будь-який спосіб вказаний кредитний договір з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», стверджує, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був нотаріально посвідченим. Стверджує ,що відповідачем не доведено факту волевиявлення позивача на укладення Кредитного договору з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», тому відповідний правочин є таким, що не вчинений, права і обов`язки за таким правочином позивачем не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Крім того, позивач вказує, що не визнавала наявність кредитних правовідносин за кредитним договором, на підставі якого вчинений виконавчий напис, а тим більше наявність боргу. Таким чином, нотаріус, вчиняючи виконавчий напис не перевірив та не встановив беззаперечну заборгованість до договору. Вказує, що відповідачем не були надані документи, які дійсно надавали підстави для визначення заборгованості по кредитному договору. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Разом з тими, наданий нотаріусу примірник Кредитного договору, нібито укладеного містить лише зазначення інформації про сторони договору. Інформація про використання позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, ґрунтується на припущеннях та не підтверджується об`єктивними доказами. Таким чином, надана відповідачем нотаріусу паперова копія Кредитного договору не відповідає вимогам ст.ст.79,80 ЦПК щодо достовірності та достатності доказів, та не можу бути доказом факту укладення договору На підставі викладеного, позивачка просила суд: визнати виконавчий напис №248445 від 29.06.2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором розмірі 26 872, 00 ( двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят дві) грн, 00 коп. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Товариства з обмеженою Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992, 40 (дев`ятсот вісім) грн, 00 коп, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496(чотириста дев`яносто шість) грн, 20 коп. та судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5 000 грн. 13.04.2022 року від представника позивача - адвоката Калінінна М.К. на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у суді. Відповідно до вказаної заяви представник позивача просив зупинити стягнення по виконавчому провадженню № 67694912 від 29.11.2021 року, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №248445 від 29.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором розмірі 26 872, 00 ( двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят дві) грн, 00 коп. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2022 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримала. Заяв, клопотань від позивача на момент розгляду справи не надійшло. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками до неї отримав 18 липня 2022 року. Від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. В якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також відмовити у стягненні з відповідача на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович пояснень по суті справи суду не надав, ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками до неї отримав 19 липня 2022 року. Заяв, клопотань від третьої особи на момент розгляду справи не надійшло. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 248445, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості розмірі 26 872, 00 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят дві) грн, 00 коп. за Кредитним договором №3265923147/508856 від 12.03.2020 року. 29 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. відкрито виконавче провадження ВП № 67694912 з примусового виконання виконавчого напису №8248445, виданого 29 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості розмірі 26 872, 00 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят дві) грн, 00 коп. за Кредитним договором №3265923147/508856 від 12.03.2020 року. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що кредитний договір №3265923147/508856 від 12.03.2020 року укладений між [PERSON] та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ», який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/10374/17 від 21.09.2021 року. В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, матеріали справи не містять і доказів того, що позивач отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису. Також боржнику не було представлено можливості надання будь-яких пояснень та аргументів на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 29 червня 2021 року були наявні обставини, які викликають сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості [PERSON] перед стягувачем Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за кредитним договором №3265923147/508856 від 12.03.2020 року. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на спростування тверджень позивача та на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, тому суд дійшов, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою Фінансова компанія КРЕДИТ-КАПІТАЛ» слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992, 40 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. Щодо клопотання позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат на правничу допомогу, в розмірі 5 000,00 гривень, то вони підлягають частковому відшкодуванню, з огляду на таке. Представником відповідача у відзиві було подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке обґрунтоване тим, що на думку відповідача заявлена сума є занадто завищеною та неспівмірною з обсягом наданих послуг адвоката. Зазначає, що предмет позову у справі є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно- правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Підготовка позову, надання консультацій по даній категорії справ не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, тому вказана сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Позивачем підтверджено витрати на правову допомогу та надано на їх підтвердження письмові докази: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н /21 від 08.12.2021 року, додаток № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н /21 від 08.12.2021 року, рекомендовані (мінімальні ставки) адвокатського гонорару (винагороди), акт виконаних робіт від 21.02.2022 року згідно з договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н /21 від 08.12.2021 року, меморіальний ордер № @2PL309466 від 30.01.2022 року про та меморіальний ордер № МВ43816966 від01.08.2022 року. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача судом враховується заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, заперечення відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді та розгляд справи за відсутності представника позивача), критерію реальності таких витрат. Суд зазначає, що вказана справа є незначної складності і як наслідок не потребувала пошуку та вивчення адвокатом позивача значної кількості судової практики, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складення позовної заяви, крім того, справа розглядалась за відсутності сторін за письмовою заявою представника позивача. Отже, враховуючи все вище зазначене, з огляду на те, що справа є незначної складності, враховуючи заперечення відповідача щодо понесених витрат на правову допомогу, з урахуванням, викладених аргументів та прохання про зменшення заявлених вимог, суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача вимоги у розмірі 5000,00 грн є неспівмірними до позовних вимог. Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу у цій справі, враховуючи, те, що складність справи не визначається кількістю судових засідань або ж часом складання позовної заяви, враховуючи сталу судову практику по таким категоріям справ, суд вважає, що заява позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 5000,00 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: partial