Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача та просить зняти арешт накладений на р/р [NUMBER] відкритого в АТ КБ « Приватбанк» на підставі постанови про арешт коштів боржника від 29.09.2021 року по виконавчому провадженню № 66931595, на якому знаходиться майно у вигляді грошових коштів належних неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача направив до суду заяву, в якій зазначив, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд дійшов висновку про наступне. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що постановою Коростенського ВДВС від 24.09.2021 року було відкрито виконавче провадження № 66931595. В літку 2022 року позивач намагалась зняти кошти з р/р [NUMBER] відкритого в АТ КБ « Приватбанк», на який вона отримує аліменти від боржника на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Однак не змогла зняти так як вищезазначений рахунок було арештовано. 12.07.2022 року вона звернулась з відповідною заявою до Коростенського ВДВС, про зняття арешту з соціального рахунку на який вона отримує аліменти від Управління пенсійного фонду України в Житомирській області, так як боржник по аліментним зобов`язанням отримує пенсійні виплати. Листом від 18.07.2022 року їй було відмовлено, та зазначено, що « У разі пред`явлення виписки по карті за останні 6 місяців із зазначенням, що на рахунок надходять виключно соціальні виплати державним виконавцем буде прийнято рішення про зняття арешту з рахунку». Постанови про арешт коштів вона не отримувала. Вона повторно 09.08.2022 року скерувала заяву до Коростенської ВДВС до якої докладалась виписка по картковому рахунку відповідно до якої вбачається надходження коштів виключно від ПФУ та соціальні виплати, з вимогою надати Постанову про арешт коштів боржника та зняття з розрахункового рахунку арешту з доказами того що на даний рахунок надходять кошти від УПФУ, так як боржник по аліментам отримує пенсійні виплати. \~ \~ \~ \~Листом від 22.08.2022 року, який нею власноручно було отримано 09.09.2022 року, та було надано Постанову про арешт коштів боржника та оформлену відповідь посиланням на Закон України « Про виконавче провадження», за якою зазначено про неможливість зняти арешт з вищезазначеного рахунку. Однак, проаналізувавши відповідь, Коростенська ДВС не зазначила про причини не зняття арешту, саме з розрахункового рахунку на якій вона отримує аліменти. Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Частиною 2 статті 70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Згідно ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладання арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а відокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Отже, у вищевказаній статті врегульовані питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним з батьків, та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти мають використовуватися за цільовим призначенням. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреб у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку й виховання дитини, реалізації її здібностей. При цьому кодекс уточняє правовий режим аліментів, отриманих на неповнолітню дитину шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані на її утримання. Відповідно до п.10 ч.1 ст.73 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення не може бути звернено на такі виплати: допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом. Таким чином, аліменти, одержані на дитину мають цільове призначення в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України №682/690/16-ц від 14 березня 2018 р. Внаслідок накладення державним виконавцем арешту на кошти, що належать боржнику [PERSON] та містяться на розрахунковому рахунку в АТ КБ « ПриватбБанк», дитина позбавлена права брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, та спрямуванні їх на забезпечення першочергових потреб, зокрема в харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні тощо. Таким чином, позовна вимога про зняття арешту з розрахункового рахунку, на який нараховуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини, накладений державним виконавцем Коростенського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Мейнарович Л.А. підлягає задоволенню. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Також суд вважає, що вказаний арешт перешкоджає позивачу у повному обсязі реалізувати своє право щодо користування та розпорядження своїм майном, коштами неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги є цілком обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved