Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У грудні 2022 року Ічнянська міська рада, як орган опіки і піклування, звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до заочного рішення Ічнянського районного суду від 18 травня 2021 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , які дітьми відповідачів, були відібрані від них без позбавлення їх батьківських прав. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 24 вересня 2021 року та по теперішній час перебувають у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . З часу прийняття судом рішення про відібрання дітей, батьки не виявили бажання повернути їх на своє виховання та утримання, при цьому не зверталися до суду з відповідною заявою, хоча останнім неодноразово роз`яснювалася процедура повернення дітей на виховання в сім`ю. Незважаючи на це відповідачі своїх батьківських обов`язків не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виховання. Крім того, [PERSON] протягом 2021 року 26 разів притягувався до адміністративної відповідальності, а протягом 2022 року - 25 разів. [PERSON] також притягувалася до адміністративної відповідальності 2 рази у 2021 році та 7 разів у 2022 році, що свідчить про не виправлення та погіршення ситуації в сім`ї і може негативно впливати на фізичний, духовний і моральний розвиток дітей. Відповідачі ніде не працюють та посередньо характеризуються за місцем свого проживання. З урахуванням викладеного позивач просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стосовно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідачів аліменти на користь дитячого будинку сімейного типу [PERSON], подружжя [PERSON] та [PERSON] розмірі по 1/4 частці доходу (заробітку) кожного відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з посиланням на те, що бажають проживати з дітьми разом. Під час перебування дітей у державних закладах та у дитячому будинку вони неодноразово їм телефонували та цікавилися їхнім життям, при цьому поки діти були у м. Ніжин вони відвідували їх. До дітей у м. Новгород-Сіверський не їздили через погане сполучення, віддаленість місцезнаходження їх, неналежний матеріальний стан та військові дії. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у частині стягнення аліментів з відповідачів, а щодо позбавлення батьківських прав останніх, то вважали, що такі вимоги підлягають задоволенню, при цьому пояснили, що зі слів малолітніх [PERSON] та [PERSON] їм відомо, що батьки останніх постійно телефонують дітям та цікавляться їхнім життям і здоров`ям. За час перебування дітей у дитячому будинку батьки матеріальної допомоги дітям не надавали і до них не приїжджали, але неодноразово поповнювали їм телефонні рахунки. Відзиву на позов відповідачами не подано. Пояснень щодо позову третіми особами не надано. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 13). Відповідно до рішення виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 23 вересня 2021 року № 202, поповнено дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] та влаштовано 24 вересня 2021 року до вказаного дитячого будинку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14-15). Згідно з листом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Ічнянської міської ради від 22 вересня 2022 року № 01-05/217 родина [PERSON] та [PERSON] отримували послуги як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Послугу соціального супроводу сім`я востаннє отримувала у 2017 році. У грудні 2017 року родина знята з негативним результатом у зв`язку з систематичним невиконанням умов про співпрацю. Після цього сім`я періодично отримувала інші соціальні послуги, оскільки діти не були вилучені з родини. Складана ситуація в сім`ї постійно розглядалася на комісії з питань захисту прав дитини за поданням Центру. Надання соціальних послуг родині/особі передбачає особисте бажання та активну участь самих отримувачів послуг, чого не відбулося з родиною [PERSON] та [PERSON] . При взаємодії із соціальними працівниками батьки часто проявляли ознаки агресивної поведінки (переважно вербальної, погрози дітям, працівникам, майну, аутоагресії), іноді фізичної, наприклад, виштовхування з оселі, використовували обман та маніпуляції (повідомляли, що до них ніхто не приходив або бачать фахівця вперше, незважаючи на те, що до родини навідувались дуже часто, іноді тричі на день), не виконували власних обіцянок та рекомендацій фахівців. 12 лютого 2021 року діти були відібрані від батьків, поміщені до інтернатного закладу, а згодом влаштовані до сімейної форми виховання. Надання послуг (інформування, консультування) та оцінка потреб сім`ї здійснювалися 22 червня 2021 року. Батьків було поінформовано про можливі шляхи повернення дітей та необхідні умови для цього. Однак [PERSON] та [PERSON] жодного разу після відібрання дітей до ЦСССДМ не зверталися (а.с. 16). Відповідно до листа Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 29.09.2022 № 17265, [PERSON] протягом 2021 року 26 разів, а протягом 2022 року 25 разів притягувався до адміністративної відповідальності. [PERSON] протягом 2021 року 2 рази, а протягом 2022 року 7 разів притягувалася до адміністративної відповідальності (а.с. 17). Як убачається з характеристики, виданої Більмачівським старостинським округом Ічнянської міської ради від 26 вересня 2022 року № 02-03/83, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із співмешканкою [PERSON] в [ADDRESS] , ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 18). Як убачається з характеристики виданої Більмачівським старостинським округом Ічнянської міської ради від 23 вересня 2022 року № 02-03/84, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із співмешканцем [PERSON] в [ADDRESS] , ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 19). Із акту обстеження від 26 вересня 2022 року помешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] виявлено, що помешкання належить [PERSON] , який проживає разом із співмешканкою [PERSON] . Зі слів власника у даному помешканні ніхто не зареєстрований. Станом на день обстеження в даній будівлі проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Висновком органу опіки та піклування (а.с. 22), затвердженого рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області № 174 від 02 листопада 2022 року (а.с. 21), останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стосовно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2021 року було відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-27). Із листа служби у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області № 01-23/247 від 02.12.2022 року вбачається, що зі слів батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , батьки [PERSON] та [PERSON] інколи спілкуються з дітьми в телефонному режимі. Були випадки, коли батько телефонував у нетверезому стані. Матеріальної допомоги за період перебування дітей у дитячому будинку сімейного типу батьки не надавали, подарунків не надсилали і самі ніколи не приїжджали. Батьки-вихователі [PERSON] та [PERSON] кожного місяця отримують державну соціальну допомогу на дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування на кожну дитину-вихованця. За інформацією управління соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради батьки-вихователі на вказаних вище дітей аліментів та інших доходів, крім державної соціальної допомоги, не отримують. Таким чином, батьки [PERSON] та [PERSON] не виконують вимоги ст. 180,181 СК України та не утримують своїх дітей (а.с. 28). Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 21 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 171 СК України, судом у присутності представника органу опіки та піклування було вислухано думку дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з приводу вирішення спору про позбавлення їх батька та матері батьківських прав, яка полягала у тому, що діти дуже хочуть проживати разом з батьками, люблять їх і в жодному разі не бажають позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 п.18 даної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Ічнянською міською радою, як органом опіки і піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету від 02 листопада 2022 року №4, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . І даного висновку вбачається, що дітей відповідачів було відібрано без позбавлення їх батьківських прав на підставі рішення суду. Відповідачі протягом року не вжили заходів щодо повернення дітей, розвитком, навчанням та утриманням яких займаються батьки-вихователі дитячого будинку сімейного типу, до якого вони влаштовані після їх відібрання. [PERSON] та [PERSON] не забезпечують дітей матеріально, не цікавляться їх життям та розвитком, станом здоров`я, не зустрічаються з дітьми, не спілкуються з ними. Однак, як було встановлено у судовому засіданні відповідачі позовних вимог не визнали та наполягали на тому, що бажають брати участь у вихованні дітей, з якими вони постійно спілкуються у телефонному режимі, матеріальну допомогу на дітей не давали, так як тільки нещодавно влаштувалися на роботу, при цьому неодноразово поповнювали рахунок на телефони своїх дітей. Не зустрічалися з дітьми, бо спочатку не знали, де вони знаходяться, а також через неналежне матеріальне становище, віддаленість місцезнаходження дітей та воєнними діями на території України. Наявність відомостей з органів поліції, без надання копій постанов про притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності, не може слугувати доказом їх неодноразового притягнення до відповідальності, зокрема, відсутні відомості по яких саме статтях. Суд критично ставиться до посилань позивача, що однією з підстав звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав стало те, що відповідачі протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дітей не усунули причини, які перешкоджали належному їх вихованню, оскільки таких доказів не надали, зокрема, відсутні акти з місця постійного проживання відповідачів, з яких можна було б побачити можливі умови для проживання у ньому дітей. Разом із тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про зловживання [PERSON] або [PERSON] алкогольними напоями матеріали справи не містять. Враховуючи, що відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, тому останній, з урахуванням викладеного, не може його прийняти, як доказ ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, що може потягнути за собою позбавлення їх батьківських прав. Таким чином суд вважає, що позивачем не надано переконливих доказів про те, що відповідачі не приймають участі у вихованні дітей, незважаючи на те, що винна поведінка відповідачів у нехтуванні батьківськими обов`язками наявна, оскільки вони в повному обсязі не дотримуються порядку в участі у вихованні дітей, що призвело до відсутності з їх сторони постійного піклування про фізичний і духовний розвиток, допомоги у навчанні, підготовку до самостійного життя, підставою чому також стали об`єктивні причини, як то військові дії на території України, віддаленість місцезнаходження дітей та неналежний матеріальний стан відповідачів. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про те, що відповідачам слід надати можливість виправити свою винну поведінку шляхом встановлення контакту з дітьми у належному обсязі, попередивши відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачками батьківських обов`язків. З урахуванням викладеного у задоволенні позову Ічнянської міської ради, як органу опіки та піклування, слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed