Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

У грудні 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, згідно з якою просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 8 767,61 грн., 3 % річних у розмірі 194,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 483,84 грн., а також сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач до 31.07.2019 був споживачем та отримував послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у газеті «Хрещатик» №110 (4510), на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених тарифами у строку і на умовах, що передбачені договором. Однак, відповідач в порушення умов Договору та вимог нормативно-правових актів, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.08.2017 по 31.07.2019 житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 8 767,61 грн., яка підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 194,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 483,84 грн. відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з викладеним вище позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 26.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.01.2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Морозова Олексія Вікторовича про передачу справи за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Клопотання обґрунтовано тим, що [PERSON] , з 11.11.1994 року проживає та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . 23.01.2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Морозова Олексія Вікторовича про застосування строків позовної давності, відповідно до якої представник позивач просить застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Заява мотивована тим, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги, так як він не споживав послуг, що були заявлені позивачем, оскільки фактично та постійно проживає у [ADDRESS] , перебіг строку позовної давності, згідно останнього місяця строку нарахування боргу розпочався 19.07.2019 року та закінчився 19.07.2022 року, натомість, із позовом позивач звернувся лише 13.12.2022 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності визначений ст. 257 ЦК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Морозова Олексія Вікторовича про передачу за підсудністю вказаної цивільної справи - відмовлено. 21.03.2023 року до суду надійшли пояснення позивача по справі. 21.03.2023 року до суду надійшли заперечення позивача на заяву про застосування строку позовної давності, в яких ПрАТ «АК «Київводоканал» заперечує проти доводів представника відповідача, оскільки ним не враховано положення Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)». Тобто, щодо заборгованості, що утворилася у період з серпня 2017 року по липень 2019 року (21.08.2019 позивач дізнався про невиконання відповідачем обов`язку з оплати за липень 2019 року), строк позовної давності не може бути пропущеним, оскільки такий перебіг продовжений в силу Закону № 540-ІХ. 21.03.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву відповідно до якого він просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, згідно заяви представника відповідача від 23.01.2023 року та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Відповідачем у відзиві зазначено, що позивач не надав належних доказів взяття на абонентський облік вузлів обліку, згідно яких позивачем, начебто, знято показання виміру обсягу споживання, як-то акт взяття на абонентський облік вузлу обліку, та відомості про марку, серійний номер, та початкові показники вузлу обліку, а також позивачем не надано доказів звірки показань вузлів обліку із відповідачем за визначений період, або джерела зняття показань вузлів обліку, із посиланням на конкретний вузол обліку спожитих послуг. Окрім того, у відзиві вказано, що [PERSON] фактично не проживав у вказаній позивачем квартирі та постійно проживає у [ADDRESS] , у зв`язку із чим взагалі не міг споживати визначений позивачем обсяг послуг. Також, окрім вказаного вище, відповідач вважає, що позивачем не надано належним чином посвідчених копій рахунків на оплату послуг, оформлених відповідно до пункту 26 Положення № 690, за кожен місяць нарахування обсягу послуг. Оскільки лише рахунок виконавця послуг може свідчити про факт надання послуг, та наявність обов`язку споживача сплатити спожитий обсяг послуг, а посилання позивача на довідку від 17.11.2022 року та розрахунок заборгованості, який не містить дати його оформлення та підписання, та не містять відомостей про виставлений позивачем рахунок, не можуть підтверджувати факти надання та споживання послуг з водопостачання та водовідведення, та фактично є недостатніми та недостовірними доказами, які, окрім іншого, оформленні та створенні лише самим позивачем. Також позивачем викладені обставини щодо пропуску строків позовної давності, аналогічні тим, що були викладені у заяві про застосування строків позовної давності. 04.04.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача в якому останній просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі та зазначив, що обставини викладені у відзиві є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимим доказами. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, подав заяву в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом та не заперечувалось сторонами, що відповідач [PERSON] з 30 серпня 2017 року по 31 липня 2019 року був власником квартири за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.07.2019 (а.с. 11-12). Сторонами не заперечувалось, що до вказаної квартири позивач надає житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до п. 1.1. договору, ПрАТ «Київводоканал» зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 3.1 договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу. Відповідний розмір внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 № 1716, однак він не сплачений відповідачем, внаслідок чого його борг складає 399,75 грн. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п.5) ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). В розумінні частини 4 статті 319, статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до частини 2 статті 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідач порушив умови договору та вимог нормативно-правових актів, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.08.2017 по 31.07.2019 житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 8 767,61 грн., яка підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості (а.с. 10). Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем не надано до суду доказів того, що у квартирі відсутні внутрішні системи водопостачання і водовідведення або що такі системи опломбовані і не використовуються за призначенням, що послуги з водопостачання і водовідведення надаються іншою юридичною особою, а не позивачем. Окрім того, несплата вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності Відповідача або членів його родини згідно із пунктом 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01.05.2019), споживач має право, зокрема: на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; згідно із пунктом 29 Правил, підпункту 7 пункту 4.1. Договору, споживач має право на, зменшення розміру плати у разі, зокрема: тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Доказів того, що відповідачем було подано таків заяви, матеріали справи не містять. Судом відхиляє обставини, які викладені відповідачем у відзиві, що він не був зареєстрований у цій квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки це не позбавляє відповідача, як власника вказаної квартири права користуватися квартирою та надавати дозвіл на реєстрацію у квартирі інших осіб. Згідно з розрахунком заборгованості, який перевірено судом за період часу з 01.08.2017 по 31.07.2019 відповідач має наступну заборгованість: - за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 8 767,61 грн.; - три відсотки річних у розмірі 194,81 грн.; - інфляційні втрати - 483,84 грн. Відповідачем не було спростовано вказаний розрахунок заборгованості, окрім того відповідачем не надано до суду свого розрахунок, контрозрахунку чи інші, передбачені ст. 76 ЦПК України докази, на його спростування. При цьому, у відзиві на позовну заяву сторона відповідача посилається на пункти Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 05 липня 2019р. № 690, які набрали чинності 13.08.2019 р., однак на спірний період у даній справі ці правила не застосовуються, оскільки період стягнення заборгованості вказаний у позовній заяві з 30.08.2017 по 31.07.2019. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заява мотивована тим, що перебіг строку позовної давності, згідно останнього місяця строку нарахування боргу розпочався 19.07.2019 року, та закінчився 19.07.2022 року, натомість із позовом позивач звернувся звернулась лише 13.12.2022 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності визначений ст. 257 ЦК України. Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-ЕХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 згідно із яким: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу. продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено карантин на усій території України з 12.03.2020. Дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» до 01.10.2021 на території України подовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Таким чином, починаючи з 12.03.2020 і на час розгляду справи триває карантин, встановлений постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу SARS-CoV-2. Отже, в силу положень Закону № 540-ІХ та встановлення і продовження карантину продовжені й строки позовної давності. Так, якщо строк позовної давності (3 роки) у частині дебіторської/кредиторської заборгованості повинен був минути в період карантину, то він продовжується, тобто встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки - продовжена до закінчення дії карантину. Таким чином, враховуючи, що карантин встановлено 12.03.2020, відповідно й перебіг позовної давності, закінчення якої припало на період після 12.03.2020, продовжено в силу Закону № 540-ІХ. Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України). У разі неналежного виконання зобов`язань, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення грошових коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, а за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу. Пунктом 1.1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) передбачено, що платежі вносяться Споживачем (Відповідачем) не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки у відповідача наявний обов`язок проводити оплату вартості спожитих комунальних послуг щомісяця, тому строк позовної давності починає перебіг з моменту несплати кожного окремого платежу. Так, за надані у серпні 2017 року послуги відповідач повинен був здійснити оплату до 20.09.2017 (21.09.2017 позивач дізнався про невиконання відповідачем обов`язку з оплати за серпень 2017 року), тобто перебіг позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги, надані починаючи з серпня 2017 року продовжено і оскільки карантин триває досі, то такий перебіг ще не закінчився. Тобто, щодо заборгованості, що утворилася у період з серпня 2017 року по липень 2019 року (21.08.2019 позивач дізнався про невиконання відповідачем обов`язку з оплати за липень 2019 року), строк позовної давності не може бути пропущеним, оскільки такий перебіг продовжений в силу Закону № 540-ІХ. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.08.2017 року по 31.07.2019 року у розмірі 8 767,61 грн., 3 % річних у розмірі 194,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 483,84 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved