Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

23.09.2021 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про передачу справи на розгляд суду від 16.08.2021 р. за територіальною підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали позовної заяви овариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський хлібзавод № 1" до [PERSON] про відшкодування працівником шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), в якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» матеріальну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі З 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відносно відповідача було відкрито кримінальне провадження № 12019150000000655 від 22.12.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. В ході кримінального провадження доньку загиблого [PERSON] - [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Вона заявила цивільний позов за шкоду, завдану злочинними діями [PERSON] , про відшкодування позивачем моральної шкоди в розмірі 424 124,00грн., завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Корабельним районним судом міста Миколаєва 21.05.2020 року проголошено вирок у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , [INFO] , за ч. 2 ст. 286 КК України по справі № 488/284/20 яким, окрім іншого, визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки; стягнено з [PERSON] на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 3 925,00 грн.; цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] процесуальні витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06.10.2020р. у справі № 488/284/20 апеляційні скарги захисника [PERSON] в інтересах обвинуваченого [PERSON] та представника цивільного відповідача ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» залишено без задоволення, а вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 травня 2020 року щодо [PERSON] - без змін. Ухвала Херсонського апеляційного суду набрала законної сили з моменту її проголошення 06.10.2020 р. Відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем з 26.01.2019р. по 22.12.2019 р. 06.11.2020р. та 10.11.2020р. представник потерпілої [PERSON] звернувся ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» з повідомленням про отримання виконавчого листа та з пропозицією добровільно виконати рішення суду про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн., оскільки це зменшить витрати при примусовому стягненні на витрати виконавчого провадження, додатково повідомив банківські реквізити [PERSON] . Погоджуючись з пропозицією представника потерпілої від ДТП, ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» добровільно виконало рішення суду та перерахувало на користь [PERSON] 200 000,00грн. за платіжними дорученнями № 1594 від 13.11.2020р., № 1595 від 16.11.2020р., № 1596 від 16.11.2020р., № 1597 від 16.11.2020 р. Таким чином, винними діями працівника позивача [PERSON] було заподіяно шкоди підприємству у розмірі 200 000,00 грн. Позивач зазначив, що на підставі вищенаведеного, а також ст. 1191 ЦК України, п. З ч. 1 ст. 134 КЗпП України, він набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як особи, яка завдала шкоду, в розмірі виплаченого відшкодування, а саме - 200 000,00 грн. Ухвалою суду від 24.09.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. У відзиві та запереченнях на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та просив суд відмовити у їх задоволенні. Свою думку обґрунтував тим, що відповідачем не отримано належні докази у справі про сплату потерпілій стороні від ДТП. Самі вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивача до відповідача (засудженого [PERSON] ) є безпідставними адже дану шкоду повинен виплати Страховик, так як відповідальність водія, який керував транспортним засобом перед третіми особами була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказав, що між позивачем та відповідачем не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, а тому у позивача відсутні всі підстави для стягнення з відповідача суми у розмірі 200 000,00грн. В даному випадку, на підставі ст. 132 КЗпП України, позивач вправі пред`явити позов в порядку регресу лише в межах середнього місячного заробітку, який виплачувався ним [PERSON] , який перебував на посаді - «водій автотранспортних засобів/транспортна дільниця». Представник позивача у відповіді на відзив не погодився з обставинами, викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин, викладених в ньому. Вказав, що відповідачем зроблений хибний висновок про начебто ненадання позивачем належно засвідчених документів щодо перерахунку 200 000,00грн. Позивач спростовує це твердження та зазначає, що ним разом з позовною заявою було надано платіжні доручення № 1594 від 13.11.2020р., № 1595 від 16.11.2020р., №1596 від 16.11.2020р., № 1597 від 16.11.2020р. з відміткою банку про проведення платежу, що є належним підтвердженням перерахування коштів. Представник позивача також у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що оскільки цивільно-правову відповідальність Позивача під час вчинення ДТП було застраховано у ПАТ HACK «Оранта» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] (потерпіла) заявила цивільний позов до ПАТ HACK «Оранта» як Страховика про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 19200,00грн. та моральної шкоди в межах лімітів відповідальності, встановлених зазначеним вище законом, що становило 56676,00грн. та до ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» з вимогою сплатити різницю між спричиненою моральною шкодою у розмірі 480 800 грн. та страховим відшкодуванням моральної шкоди ПАТ «HACK «Оранта» у розмірі 56676,00грн., що становить 424 124,00 грн. Корабельним районним судом міста Миколаєва 21.05.2020 року проголошено вирок у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , за ч. 2 ст. 286 КК України по справі № 488/284/20, яким зокрема стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод № 1» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» добровільно виконало рішення суду та перерахувало на користь потерпілої 200 000,00 грн. за платіжними дорученнями № 1594 від 13.11.2020р., № 1595 від 16.11.2020р., №1596 від 16.11.2020р., № 1597 від 16.11.2020р. Таким чином, винними діями працівника позивача, [PERSON] , було заподіяно шкоди підприємству у розмірі 200 000,00 грн. Також вказав, що оскільки Страховик ПАТ «HACK «Оранта» в межах лімітів відповідальності виконав свої зобов`язання щодо відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди потерпілій від ДТП, то [PERSON] є належним відповідачем у цій справі, оскільки йдеться про відшкодування в порядку регресу сплаченої позивачем різниці між спричиненою моральною шкодою та страховим відшкодуванням моральної шкоди ПАТ «HACK «Оранта». В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що з 26.01.2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» на посаду водія автотранспортних засобів/Транспортна дільниця, відповідно до наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № 35-ОС від 25.01.2019 року (а.с.13). 22 грудня 2019 року близько 09:00 год., [PERSON] , під час виконання своїх посадових обов`язків на посаді водія ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1», підійшов до службового автомобіля марки "AC G 330 АХХ1", р/н [NUMBER] , що належав ТОВ "Агрофірма Засілля" та перебував у користуванні ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1", який знаходився біля продуктового магазину "Продукти", по пр. Богоявленському в м. Миколаєві, неподалік від будинку № 96, сів за його кермо і завів двигун з метою здійснити рух заднім ходом. Перед початком руху заднім ходом, [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3"б", 10.1, 10.9 ПДР України - проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не переконався, що маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, для забезпечення безпеки руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух і здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який знаходився позаду автомобіля. В результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] загинув на місці пригоди. Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2020 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Крім того, вказаним вироком суду стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 3925,00 грн. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволений частково. Стягнуто з ТОВ "Миколаївський хлібзавод № 1" на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06.10.2020р. у справі № 488/284/20 апеляційні скарги захисника [PERSON] в інтересах обвинуваченого [PERSON] та представника цивільного відповідача ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» залишено без задоволення, а вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 травня 2020 року щодо [PERSON] - без змін. Вказана ухвала набрала законної сили 06 жовтня 2020 року (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На виконання вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва позивачем ТОВ "Миколаївський хлібзавод № 1" на користь потерпілої [PERSON] були перераховані грошові кошти декількома платежами по 50 000,00 грн. кожний, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, а саме: платіжне доручення № 1594 від 13.11.2020 р.; платіжне доручення № 1595 від 16.11.2020 р.; платіжне доручення № 1596 від 16.11.2020 р.; платіжне доручення № 1597 від 16.11.2020 р. Матеріалам справи також встановлено, що [PERSON] 11.02.2022 р. звільнений умовно-достроково 01 рік 01 місяць 04 дні із залишенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки на підставі ст. 81 КК України за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.02.2022 року. Враховуючи вказані обставини, вирок суду в частині стягнення з ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» грошових коштів на відшкодування моральної шкоди потерпілому повністю виконано за рахунок коштів ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1». Вказані обставини підтверджуються встановленими обставинами. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За нормами ст. 1188 вказаного Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з роз`ясненнями, визначеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати роботодавцем певних сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Право регресної вимоги у позивача ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» виникло з 16 листопада 2020 року, тобто з дати здійснення повного розрахунку в загальному розмірі 200000 грн. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Судку України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою працівник перебуває у трудових відносних, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Отже, шкода, завдана винними діями відповідача [PERSON] , була відшкодована ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» 16 листопада 2020 року на підставі вироку суду, а регресний позов пред`явлений після виконання зазначеного судового рішення. Регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сум третій особі. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1)порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Згідно з статтею 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 р. "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" визначено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно з ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. З огляду на наведене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди в порядку регресу, які є прямими матеріальними збитками, з огляду на правила, встановлені ст. 134 КЗпП України, оскільки на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1», а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої шкоди позивачу за вчинення кримінального правопорушення, яке встановлено вироком суду в розмірі 200 000 грн, яка була сплачена потерпілій. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі №463/4040/15, від 20 січня 2021 року в справі №583/1942/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 3 000,00 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved