Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідач, внаслідок невиконання умов кредитного договору без номера від 29.05.2012 має заборгованість перед позивачем на загальну суму 46828,27 грн, яку просять стягнути. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь 2684,00 грн сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 29.05.2012 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитній картці. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладених на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, а також оплачувати інші платежі на умовах, передбачених цим договором. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за даним договором та виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 09.02.2023 становить 46828,27 грн. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитом та сплачений судовий збір. Ухвалою судді від 09.03.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. До суду надав заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив розгляд справи проводити без участі представника банку. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та не подання відзиву відповідачем ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Так, судом встановлено, що 29.05.2012 [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву без номера про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку». Підписанням цієї анкети-заяви останній підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», пам`яткою клієнта, «Тарифами», складають між відповідачем і банком договір про надання банківських послуг (а.с.11-40). Як вбачається із довідки наданої позивачем, Банком було видано [PERSON] кредитні картки: № [NUMBER] зі строком дії до 01/16; № [NUMBER] зі строком дії до 03/18; № [NUMBER] зі строком дії до 06/18; № [NUMBER] зі строком дії до 03/23; № [NUMBER] зі строком дії до 11/25 (а.с.10). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , вбачається, що останньому було встановлено 29.05.2012 кредитний ліміт в сумі 2000,00 грн, який в подальшому (востаннє 27.10.2021) збільшився до 37000,00 грн (а.с.9). Матеріалами справи доводиться та не спростовано відповідачем [PERSON] укладення між ним та Банком кредитного договору без номера від 29.05.2012 року. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторони дійсно перебувають у договірних правовідносинах. Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань по вищезазначеному договору, станом на 09.02.2023 утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 46828,27 грн (а.с.5-8 ), з яких: заборгованість за кредитом 38310,45 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 8517,82 грн. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.\~612\~ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди . Згідно ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір,в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. Як на підставу своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», доданих до позовної заяви (а.с.12-40). Такі докази не є належними та допустимими у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови і правила надання банківських послуг у АТ КБ«ПРИВАТБАНК», розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Крім того наданий до суду Паспорт споживчого кредиту не містить особистого підпису відповідача [PERSON] . При цьому, суд приймає до уваги, що, по-перше, анкета-заява містить виключно персональні дані особи позичальника та не містить чітко визначених умов кредитування. По-друге, Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не є складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. По-третє, роздруківка із сайту повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому не є належним доказом, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в Постанові від 11.03.2015 №6-16цс15. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Таким чином на підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків в сумі 8517,82 грн. Разом із цим, суд приймає до уваги, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження таких умов договору, АТ КБ«ПРИВАТБАНК» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Реалізуючи таке право банком заявлено до стягнення вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 38310,45 грн. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту банком надано розрахунок такої заборгованості (а.с.5-8) та виписку за договором від 29.05.2012 (а.с.51-54) з яких вбачається, що позичальник [PERSON] користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості, разом з випискою за договором є доказами отримання позичальником кредитних коштів та їх фактичного використання на суму 38310,45 грн, а тому стягненню з відповідача на користь банку підлягає вказана сума фактично отриманих кредитних коштів. У іншій частині вимоги позову задоволенню не підлягають, за їх безпідставністю, оскільки ґрунтуються на Умовах і правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які не є складовою кредитного договору №б/н від 29.05.2012. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн (а.с.50), оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2195,51 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial