Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , в обґрунтування зазначивши наступне. Вона проживає разом зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] . 27 червня 2011 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який 12.02.2014 року розірвано згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Після розірвання шлюбу відповідач самостійно припинив спілкування та побачення з дочкою, коли їй було всього два роки. Позивач не цікавився умовами матеріального забезпечення дочки, не надавав коштів на її утримання, харчування, засоби гігієни, лікування, одяг тощо. Фактично він покинув дочку напризволяще, що спонукало її звернутися з позовом про стягнення аліментів. 04.03.2014 року рішенням Уманського міськрайонного суду її позов було задоволено, а на відповідача покладено обов`язок сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 30 % від прожиткового мінімуму дітей відповідного віку до досягнення дочки повноліття. Однак, незважаючи на це рішення відповідач безвідповідально відноситься до нього. Він не виконував свого батьківського обов`язку щодо належного утримання дочки від самого початку відкриття виконавчого провадження по теперішній час. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Уманського ВДВС в Уманському районі станом на січень 2021 року заборгованість складала 58710,65 грн., тоді як станом на жовтень 2021 року вона виросла до 82131,65 грн., що на думку позивача свідчить про тривале ухилення відповідачем від виконання рішення суду та свого батьківського обов`язку. Крім ухилення від матеріального забезпечення дитини, відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини. Не беручи до уваги те, що вона з дитиною та відповідач проживають в одному й тому самому селі, на одній вулиці, їх будинку розташовані поруч, відповідач не приходить до дочки ні в будні, ні в свята, ні в дні її канікул. Він не бере її з собою гуляти та розважати, як це зазвичай роблять інші батьки. Виключенням є відвідування дочки в день її народження, такі зустрічі тривають не більше п`яти хвилин і вони є явно недостатніми для нормального спілкування та не дають можливості дитині відчути те, що дійсно прийшов рідний батько, який цікавиться її життям та піклується про неї. Враховуючи те, що відповідач працевлаштований, вільно розпоряджається своїм часом, він міг би приділяти набагато більше часу своїй дитині. Стосунки між нею та відповідачем нормальні, напруження між ними немає, вони часто бачать один одного, оскільки проживають поряд і вона жодного разу не створювала відповідачу перешкод до побачення та спілкування з дочкою. Навпаки, вона намагалася заохочувати його до участі у житті дитини. При кожній зустрічі вона йому нагадує про дочку, запрошує його для відвідування дочки, але він жодного разу на такі пропозиції не реагував, ухиляється від зустрічей з дитиною. Дочці відомо ставлення батька до неї, а тому свідомо не бажає його називати своїм батьком та звертається до нього, як до чужої людини по імені. Такі відносини між батьком та дочкою тривають більше ніж вісім років. Крім того, відповідач жодного разу не звертався до садочка та школи, не відвідував батьківські збори, що пригнічує дитину, оскільки на новорічні свята, випускний у садочку, перший дзвоник у школі, дівчинка особливо відчуває відсутність зв`язку із батьком та відсутність його підтримки. Відповідач не спілкується з вихователями та вчителями, на відміну від інших батьків, що також негативно відображається на психічному стані доньки. Обставини можливості позбавлення батьківських прав розглянуто службою у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району і на засіданні від 07.12.2021 року відповідач визнав, що одразу після розлучення він допомагав дитині, а потім відчув зміни ставлення дочки до нього і припинив піклуватися про неї. Свідки підтвердили на засіданні служби у справах дітей свідоме ігнорування батьком своїх обов`язків та зазначили, що він не відвідує дитину, не піклується про неї та не допомагає дитині. Згідно висновку служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області № 875/02-16 від 07.12.2021 визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, у позивача виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його дочки [PERSON] , [INFO] . Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у розмірі 992,40 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Захаренко Н.А. в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, врахувавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.1 та ч.5 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. У відповідності до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.06.2011 року, що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2014 року, яке вступило в законну силу 24.02.2014 року. Зазначеним рішенням шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2014 року, яке набрало законної сили 17.03.2014 року, що підтверджується відповідною відміткою у рішенні, з [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2014 року і до досягнення дочкою повноліття. У відповідності до вказаного рішення, судом, в ході розгляду справи, було встановлено, що дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , знаходиться на її утриманні, а батько дитини [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Останнім в судовому засіданні підтверджено, що дійсно він є батьком [PERSON] , [INFO] , кошти на утримання якої не надає, оскільки не працевлаштований та не має ніякого доходу. Разом з тим, розуміє необхідність сплати аліментів на утримання дочки, тому позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Уманським ВДВС в Уманському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), заборгованість [PERSON] станом на 01.11.2021 року становить 82131,65 грн. У відповідності до наданого розрахунку відповідачем [PERSON] у 2021 році сплачено лише у жовтні 2021 року аліменти у розмірі 1000,00 грн., будь-яких інших платежів боржником - відповідачем не здійснено. Згідно характеристики, наданої старостою сіл Собківка та Степківка Уманського району Черкаської області, [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS] . Офіційно не працевлаштований, розлучений, на утриманні має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , аліменти на яку має платити, але не сплачує (зі слів матері). Батько дитини не цікавиться та участі в її вихованні не приймає. У відповідності до довідки, виданої Собківським ліцеєм Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області 02.11.2021 року № 87, [PERSON] , [INFO] , навчається в 5 класі Собківського ліцею. Батько [PERSON] контакту із ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дитину приводить і забирає мати. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради надано висновок від 07.12.2021 № 875/02-16, згідно якого до них звернулася [PERSON] із заявою від 05.11.2021 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . За результатами вивчення встановлено наступне: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 2011 року. Від спільного подружнього життя у батьків народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у подружжя не склалося, шлюб у судовому порядку було розірвано. Після розлучення дитина залишилася проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. За результатами обстеження умов проживання малолітньої з`ясовано, що у будинку створені належні умови для її утримання та навчання, вона разом з матір`ю проживає в окремій кімнаті, має належним чином оформлене місце для навчання, забезпечена усім необхідним. Батько дитини [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення не піклувався про свою дочку, не допомагав їй, тому у 2014 році судовим рішенням з нього було стягнуто аліменти на утримання дочки. Проте батько дитини рішення суду не виконує, аліменти вчасно не сплачує і станом на 01.11.2021 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 82131,65 грн. Малолітня [PERSON] навчається у 5 класі Собківського ліцею Дмитрушківської сільської ради, дитину до ліцею приводить та забирає мати. Батько дитини контакту з ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. 25.11.2021 вказане питання розглядалося на засіданні комісії із захисту прав дитини Дмитрушківської сільської ради. На засідання були запрошені і батьки. Мати повідомила, що вона з дитиною проживає поруч з будинком батька, але батько не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не допомагає, не платить аліменти, не вітає зі святами, за винятком дня її народження, не допомагає матеріально. Батько пояснив, що відразу після розлучення допомагав дитині, а потім відчув зміни у ставленні доньки до себе, у зв`язку зі змінами в особистому житті колишньої дружини і тому перестав піклуватися про доньку. Із пояснень сусідів заявника, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батько не приймає участі у вихованні своєї дитини, не приходить до неї, свідомо ігнорує її потреби, не провідує та не допомагає. Довідкою виданою Уманським районним відділом державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актом Собківського старостату Дмитрушківської сільської ради, поясненнями сусідів підтверджується факт невиконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] . Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Дмитрушківської сільської ради вважає позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Позбавлення особи батьківських прав є винятковою мірою, що тягне за собою відповідно до ст. 166 СК України надзвичайні правові наслідки як для батьків, так і для дітей. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц. Згідно з ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей суди, адміністративні чи законодавчі органи, повинні першочергова приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України», «М.С. проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. Викладені вище факти свідчать про те, що відповідач не бажає приділяти своїм малолітнім дочкам увагу, спілкуватися з ними, брати участь в їх вихованні, тобто можна стверджувати, що він свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками. При визначенні найкращих інтересів дітей в кожній справі необхідно враховувати наступне: інтересам дітей найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності їх вини. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», а також практики Європейського суду з прав людини, суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та невиконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи доведено сукупністю належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей. Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням досліджених доказів по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні сумніви щодо достовірності встановлених обставин та добровільності їх визнання, а тому, врахувавши позицію відповідача та інші встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач внаслідок своєї винної поведінки дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що вказує на порушення прав дитини, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] і таке рішення буде відповідати інтересам дитини, сприятиме її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено, судовий збір у розмірі 992,40 грн., який був сплачений позивачем згідно квитанції № 12 від 13.12.2021, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved