Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

20.01.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог, позивачка зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , рідний брат попередньої власниці, який в будинку не проживає з 2020 року. Його реєстрація порушує право позивачки на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг, тощо, у зв`язку з чим вона просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини вказані у позові підтвердила. Відповідач в судове засідання не з`явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки та розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України», про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.01.2023 року (а.с.10-13) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.01.2023 року (а.с.14). Згідно довідки-підтвердження (а.с.15), встановлено що відповідач у належному позивачу будинку не проживає без поважних причин з 2020 року. У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. За п.4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Реєстрація відповідача у житловому будинку належному позивачу порушує його право, передбачене ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу у зв`язку із продажем майна колишнім власником і припинення родинних відносин між особою яка надавала сервітут і та яка ним користувалась, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. покласти на позивача, за його бажанням.

Outcome: approved