Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

01.03.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення у якій позивачка просить суд вселити її у квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування цією квартирою виділивши їй в користування житлову кімнату площею 15,6 кв.м. (літера 2), а допоміжні приміщення: коридор (літера 1) 7,5 кв.м., ванну (літера 5) 2,6 кв.м., кухню (літера 6) 8,9 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м., дві комори (літери 3 та 4) 1,5 кв.м., залишити у спільному користуванні співвласників, лоджію 1,6 кв.м. та балкон\~ 1,7 кв.м. залишити у користуванні [PERSON] . Позивач вказує, що їй на праві приватної власності належить 3/8 частки квартири [ADDRESS] . Також 3/8 частки належить брату [PERSON] та частки цієї квартири належить сину [PERSON] . Зазначає, що за життя мати [PERSON] подарувала онуку [PERSON] ідеальної частки квартири, а решта її частки (3/4) успадкували вони із відповідачем (по 3/8). У квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та малолітня донька [PERSON] , 2011 року народження та одноосібно посилився брат [PERSON] , відповідач у справі, який змінив замки на вхідних дверях та не допускає до квартири і тим самим чинить перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном співвласникам квартири. З цього приводу позивач вказує, що у грудня 2016 зверталася до поліції, однак таке звернення не дало результатів. З посиланням на відповідні норми вказує про те, що позивач, як співвласниця квартири, має право на вселення до неї, а оскільки відповідачем не забезпечено можливості вільного доступу до квартири, порушене право позивачки підлягає захисту, шляхом усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом її вселення у дану квартиру. Також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1\~073 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 2\~000 грн. Правом на подачу відзиву у справі відповідач не скористався. Вказана вище позовна заява 01.03.2023 передана на розгляд судді Асташева С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2023 (а.с.35). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 13.03.2023, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у справі, було відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21.03.2023, яке за клопотанням сторін в подальшому неодноразово відкладалося. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, вказаних у позові та просили суд його задовольнити, усунути перешкоди позивачці у користуванні власним житлом шляхом вселення її у квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування цією квартирою. Представниця позивачки [PERSON] також долучила Акт про понесені додаткові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., тим самим уточнивши попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які просила стягнути із відповідача на користь позивачки. Відповідач [PERSON] у першому судовому засіданні просив відкласти розгляд справи та забезпечити йому можливість залучити представника. У наступні судові засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце їх проведення. Представник відповідача адвокат Паланійчук В.П. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що один із співвласників квартир є також [PERSON] , який до участі у справі не залучений, а також у позові не ставиться питання про вселення інших членів сім`ї [PERSON] . Заслухавши позицію сторін та їх доводи, дослідивши подані матеріали справи та долучені до них докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що згідно даних Договору дарування ідеальної частки квартири, посвідченого 05 грудня 2014 року приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. [PERSON] , як дарувальник, передала у власність [PERSON] , як обдарованому, ідеальну частку квартири під [ADDRESS] (а.с.14). Згідно даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 30560795 від 05.12.2014 за [PERSON] зареєстровано право власності на вказаної вище квартири, на підставі вищезазначеного договору дарування, номер запису про право власності: 7966152 (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 23 червня 2016 року [PERSON] померла [INFO] . Також судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 квітня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д., [PERSON] та [PERSON] , успадкували за законом після смерті своєї матері [PERSON] у рівних частках по частці спадкового майна, що складається із часток квартири [ADDRESS] . Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56966333 від 08.04.2016, на підставі вищезазначеного Свідоцтва про право на спадщину за законом за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 3/8 частки вказаної вище квартири, номер запису про право власності: 14081330 (а.с.26-27). Відповідачем також долучено документи на підтвердження наявності його право власності на частку у квартирі, зокрема: копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2015 року та Витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50740752 від 24.12.2015, згідно яких [PERSON] належить на праві спільної часткової власності та за ним зареєстровано право приватної власності на 3/8 частки вказаної вище квартири, номер запису про право власності: 12728647. Таким чином квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності співвласникам: [PERSON] (1/4 частки), [PERSON] (3/8 частки) та [PERSON] (3/8 частки). Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] та експлікації приміщень квартири, загальна площа квартири - 53,3 кв.м., житлова площа 28,1 кв.м. та складається із двох кімнат: кімната літ. 2 житловою площею 15,6 кв.м. та кімната літ. 8 житловою площею 12, 5 кв.м., а також: коридора літ.1 7,5 кв.м., комори літ. 3 0, 7 кв.м. та комори літ. 4 0,8 кв.м., ванни літ. 5 2,6 кв.м., кухні літ. 6 8, 9 кв.м., вбиральні літ. 7 1, 4 кв.м., лоджії 1, 6 кв.м. та балкону 1, 7 кв.м. (а.с. 9-13). Згідно даних Картки реєстрації особи [PERSON] , [INFO] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Також позивач долучає копію свого паспорта серії [NUMBER] , виданого Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області 20 травня 2011 року та картку прописки, згідно яких [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-21, 22). Згідно даних копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 серпня 2011 року, [PERSON] народилася [INFO] , а її матір`ю вказана [PERSON] (а.с.23). Остання також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними Довідки про реєстрацію її місця проживання, виданої за відомостями відділу ведення реєстру територіальної громади (а.с.24). Представником відповідача також долучено до матеріалів справи копії квитанцій про оплату [PERSON] комунальних послуг та Довідку ОСББ «Власники», згідно якої [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 18.04.2016 та повністю розрахувався за послуги по утриманню багатоквартирного будинку (квартплаті) за період свого проживання за вказаною адресою з 18.04.2016 по 23.03.2023. Також долучено характеристики за місцем проживання на [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги, на основі поданих сторонами доказів, суд виходить із наступних правових положень. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так суд виходить із того, що частка у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] належить позивачці. Дана обставина не заперечується сторонами. Крім того, відповідач не заперечив і того факту, що позивач [PERSON] не проживає у належній їй на праві спільної часткової власності квартирі. До того ж слід зазначити, що стороною відповідача суду не надано належних та достатніх доказів, що позивачка дійсно може без перешкод потрапити до спірної квартири в якій зареєстроване її місце проживання. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням (належною їй на праві спільної часткової власності квартири). Також матеріалами справи підтверджено і те, що позивач вже раніше намагалася вселитися до своєї квартири, однак відповідач не допустив її, про що свідчить виклик правоохоронних органів у зв`язку із чиненням позивачу перешкод у користуванні указаною квартирою. Судом встановлено, що позивачем вчинялися дії, спрямовані на реалізацію свого права користування нерухомим майном житловим приміщенням, однак враховуючи той факт, що на даний час таке не реалізоване, а відповідач в добровільному порядку не надає можливості позивачці користуватися спільним майном, тому слід прийти до переконання, що діями відповідача порушується право позивачки на вільне користування належним їй на праві власності (часткової) нерухомим майном, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом усунення перешкод та її примусовому вселенню в житло. Отже, порушене право власності позивачки підлягає захисту в судовому порядку, у відповідності до ст.391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в здійсненні права власності [PERSON] , шляхом вселення у квартиру, у якій їй належить частка у праві власності та у якій вона зареєстрована, однак не має змоги проживати, оскільки відповідач не впускає її до квартири. При цьому суд зауважує, що інший співвласник квартири [PERSON] є сином позивачки та остання вказувала про те, що він є повнолітнім та вправі сам розпоряджатися своїми правами та визначати місце свого проживання, але наразі проживає із нею на орендованій квартирі. Таким чином [PERSON] не є відповідачем у справі, так як не чинить жодних перешкоду у користуванні [PERSON] своїм майном. Фактично остання ставить на розгляд суду питання лише щодо її вселення, та порушення її прав з боку відповідача. Такий спосіб усунення перешкод відповідає конкретним обставинам справи та є необхідним з метою захисту порушеного права [PERSON] на володіння та користування своїм майном. Крім того, в суді об`єктивно встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою. Про відсутність домовленості між сторонами щодо порядку вселення та користування квартирою свідчить і те, що судом надавалася можливість [PERSON] та [PERSON] укласти мирову угоду, у зв`язку із чим судове засідання у справі відкладалося, однак сторони так і не дійшли згоди. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тобто, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Враховуючи факт наявності двох кімнат у квартирі, суд знаходить підстави для виділення у користування позивачки одну із кімнат під літ. 2 житловою площею 15,6 кв.м. При цьому інші допоміжні приміщення у квартирі, зокрема: коридор (літера 1) 7,5 кв.м., ванну (літера 5) 2,6 кв.м., кухню (літера 6) 8,9 кв.м., вбиральню літ.7 1,4 кв.м., дві комори (літери 3 та 4) 1,5 кв.м., слід залишити у спільному користуванні співвласників. Таким чином, вказаний порядок користування квартирою, про який також просила позивач, на думку суду, враховує баланс інтересів позивачки та відповідача, як співвласників та забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав. Крім того, останні пов`язані між собою родинними відносинами (сестра та брат). Кімнат, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі немає. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. При цьому суд зауважує, що у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Визначений порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності, як і не позбавляє можливості змінити його в подальшому за спільною домовленістю. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд знайшов підстави для задоволення позовних вимог, то витрати на сплату судового збору, що були понесені позивачкою (квитанція на а.с.1 на суму 1\~073 грн. 60 коп.) підлягають стягненню із відповідача. Що стосується заявлених витрат на правову допомогу, то суд виходить із того, що відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Однак, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так представник позивача долучає договір про надання правової допомоги від 15.02.2023, у якому передбачено порядок надання правової допомоги та її оплату, а також згідно додатку до договору, визначено попередній розрахунок судових витрат на суму 2\~000 грн., що становить витрати пов`язані із розглядом справи та містить детальний опис робіт та наданих послуг, зокрема: -зустріч, консультація та узгодження позиції 500 грн.; -підготовка, подання позовної заяви та участь у судових засіданнях 1500 грн. (а.с.30-33). Крім того, до матеріалів справи, на підтвердження факту понесених витрат на правову допомогу та їх розміру, долучено Акт прийняття-передачі наданих послуг від 17 лютого 2023 року, згідно якого адвокат надав замовнику юридичні послуги вартістю 2000 грн., а замовник (позивач [PERSON] ) оплатила надані послуги у повному обсязі (а.с.34). У судовому засіданні захисник уточнила орієнтовний розмір судових витрат долучивши Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 04 травня 2023 року на оплату позивачкою додаткових витрат за надані послуги у розмірі 2000 грн. Тобто у загальному позивач порушувала питання про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмір 4\~000 грн. Також долучено документи на підтвердження повноважень адвоката. Таким чином, беручи до уваги те, що понесені витрати пов`язані з розглядом справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору; враховуючи при цьому їх співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) їх обсягом та витраченим часом, факт задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути понесені нею судові витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 4 000 грн. При цьому заперечень від представника відповідача з приводу неспівмірності заявлених витрат та їх зменшення до суду не надходило. На підставі викладеного,

Outcome: approved