Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

Заявниця звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з вказаною заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Філатово Ільінського району Пермської області, який помер [INFO] у м. Бахмут Донецької області, Україна. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є чоловіком заявниці. Як зазначає заявник, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України у м. Бахмут почались бойові дії. [INFO] у м. Бахмут Донецької області, під час ворожого артобстрілу помер її чоловік, якого знайшли волонтери та повідомили про його смерть в органи поліції, про що в подальшому було внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 438 КК України. Вказаний витяг з ЄРДР було надіслано заявниці на електронну пошту. Як стверджує заявниця, через масштабні бойові дії у м. Бахмут Донецької області, відсутність комунікацій, в тому числі і мобільного зв`язку, вона була позбавлена можливості особисто звернутися до органів поліції, лікарів та у заклади охорони здоров`я або органи місцевого самоврядування, для оформлення документів про смерть її чоловіка. Так, заявник посилається на те, що на теперішній час відсутня можливість для реєстрації факту смерті її чоловіка, оскільки при зверненні до органів реєстрації смерті із заявою про реєстрацію смерті - у здійсненні такої реєстрації та видачі свідоцтва про смерть зразка, встановленого відповідно до законодавства України, їй було відмовлено, адже у заявника були відсутні будь-які медичні документи, видані компетентними органами України про смерть [PERSON] на території м. Бахмут Донецької області. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для реєстрації смерті на території України та отримання свідоцтва про смерть. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року відкрито окреме провадження у даній справі та призначено судове засідання. Заявник в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у заяві про встановлення факту смерті. Додатково вказала, що жила з чоловіком [PERSON] у м. Бахмут Донецької області. Після початку активний бойових дій у місті у квітні 2022 року переїхала до м. Києва, чоловік залишився проживати у м. Бахмут. 08 січня 2023 року із заявницею зв`язались сусіди та повідомили, що місто піддалось черговому обстрілу, її чоловік не встиг сховатись у будинок та внаслідок влучання снаряду загинув. Похоронні бюро на той час вже не працювали, сусіди лише на 9 день після загибелі чоловіка змогли поховати його у дворі будинку. Всі документи чоловіка, у тому числі паспорт померлого залишились у м. Бахмут. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши додані до заяви письмові докази суд встановив наступні обставини. [PERSON] , [INFO] , є чоловіком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 02 липня 1988 року Філатовською сільською радою (с. Філатово). Місце проживання заявника, відповідно до відмітки у паспорті, з 18 серпня 2017 року зареєстроване у встановленому законом порядку, за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3004-5001203720 від 19 квітня 2022 року, заявниця фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до витягу з ЄРДР, 08 січня 2023 року Бахмутським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області розпочато кримінальне провадження №12023052150000051, за частиною 2 статі 438 КК України. Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що 08 січня 2023 року о 19 год. 08 хв., до ЧЧ Бахмутського РВП звернулись волонтери та повідомили, що 08 січня 2022 року о 09 год. 00 хв., за адресою: [ADDRESS] , під час ворожого артобстрілу загинув громадянин [PERSON] , [INFO] (ІТС ІПНП №325). У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є волонтером, який у січні 2023 року займався евакуацією цивільного населення з м. Бахмут. Особисто з заявником свідок не знайомий. На початку січня 2023 року він отримав повідомлення, що необхідно евакуювати з м. Бахмут пораненого молодого чоловіка на ім`я [PERSON] . Коли він з іншими волонтерами приїхали забирати хлопця, до них підійшли сусіди та повідомили, що від артилерійського обстрілу загинув чоловік у сусідньому дворі, просили забрати тіло, відвели до місця, де лежав загиблий. Волонтер повідомив, що вони не займаються евакуацією загиблих, порадив захоронити людину у дворі; дівчина волонтер, яка була разом зі свідком, сфотографувала паспорт загиблого чоловіка, яким був [PERSON] , та після того, як вони виїхали з міста, свідок передав інформацію про загиблого правоохоронним органам. Також у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є волонтером, особисто заявницю не знає, декілька разів вела переписку із заявницею, де остання просила допомогти із захороненням чоловіка у м. Бахмут Донецької області. Надала показання, відповідно до яких 08 січня 2023 року вона отримала повідомлення від знайомої дівчини, яка просила евакуювати пораненого хлопця з м. Бахмут. Коли вона з іншими волонтерами приїхали забрати пораненого, вийшли сусіди та почали просити забрати ще загиблого чоловіка. Волонтери відмовили, проте свідок сфотографувала паспорт загиблого, виданого на ім`я [PERSON] , та передала дані про особу загиблого до органів поліції. Також повідомила, що сусіди відводили її до місця, де лежав загиблий чоловік. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією є, зокрема, сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнний (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Відповідно до вказаного Переліку, м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади - є територією, на якій з 24 лютого 2022 року ведуться активні бойові дії. Повномасштабне вторгнення та військова агресія російської федерації на територію незалежної держави Україна, а також бойові дії на території України визнаються судом загальновідомим фактом. Частиною третьою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно з абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. В силу ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно до п. 6, п. 9 «Про затвердження правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5, реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення в судовому порядку факту смерті, звернення для реєстрації смерті особи, оголошеною судом померлою. Державна реєстрація факту смерті, встановленого в судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Складений актовий запис про смерть включається до книги державної реєстрації смерті за поточний рік, якщо з часу настання смерті не минуло одного року, або до книги поновлених записів цивільного стану за поточний рік, якщо минуло більше року. У даному випаду, встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті чоловіка заявниці та для забезпечення прав та законних інтересів громадян на території України. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] . Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №519/33.4-52 від 15 березня 2023 року, заявниці було відмовлено у реєстрації смерті її чоловіка, за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, оскільки на момент смерті [PERSON] в м. Бахмут Донецької області відбувались активні бойові дії, а державні органи не працювали, вбачається, що заявниця була позбавлена можливості отримати відповідні документи (лікарське свідоцтво) про смерть її чоловіка, на підставі яких можливо було б здійснити реєстрацію смерті, у відповідності до положень законодавства України. Разом з тим, факт смерті [PERSON] підтверджується поясненнями заявника та показами свідків. Це, в сукупності, як виняток, може братись до уваги судом та оцінюватись під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. З огляду на викладене та ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть.

Outcome: approved