Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зубр Капітал» про розірвання договору та просить розірвати Договір відступки права вимоги №11/05 від 11.05.2020р. та стягнути з відповідача судовий збір. В обгрунтування позову зазначає, що 11.05.2020р. з відповідачем був укладений Договір відступки права вимоги №11/05 на підставі Договору про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) від 28.12.2017р. за Інвестиційним договором №30-10/09/16 від 30.09.2016р. За цим Договором відповідач зобов`язався протягом 6 місяців після укладення Договору сплатити позивачу, як первісному кредитору, грошову суму в розмірі 448 500,00 грн. в якості вартості розміру частини права вимоги, яке відступається за Основним договором. Станом на дату подання позову відповідачем зобов`язання щодо сплати не виконане. 19.11.2021р. на адресу відповідача позивач направляв пропозицію про досудове врегулювання спору - розірвання договору в добровільному порядку, яке отримане представником відповідача 25.11.2021р. Однак відповідачем не було вчинено жодних дій щодо досудового врегулювання справи, не повідомлено про свою позицію ні в письмовому форматі, ні в телефонному. З огляду на наведені обставини та з посиланням на ст.ст. 203, 610, 611, 651, 653 Цивільного кодексу України позивач просить розірвати укладений з відповідачем Договір. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.02.2023р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 23.03.2023р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 11 травня 2020 року між [PERSON] , як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зубр Капітал», як новим кредитором, укладено Договір відступлення права вимоги №11/05 на підставі Договору про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) від 28.12.2017р. за Інвестиційним договором №30-10/09/16 від 30.09.2016р., за умовами якого первісний кредитор передає (відступає в повному обсязі), а новий кредитор приймає (набуває в повному обсязі) належне первісному кредиторові право вимоги, вказане в п.п. 1.2., 1.3. Договору. За пунктами 1.2. та 1.3. Договору під правом вимоги в цьому Договорі сторони розуміють право вимоги (обсяг майнових прав) за Договором про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) від 28.12.2017 року за Інвестиційним договором №30-10/09/16 від 30.09.2016р., укладеного між ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», [PERSON] та [PERSON] (боржник), відповідно до якого боржник повинен сплатити на користь первісного кредитора суму в розмірі 448 500,00 грн., без ПДВ. Розмір частини права вимоги, яке відступається за основним договором, становить 448 500,00 грн. Статтею 2 Договору визначено, що плата за відступлення права вимоги, що визначене п. 1.2., п. 1.3. даного Договору, становить 448 500,00 грн., без ПДВ. Новий кредитор зобов`язується протягом 6 місяців після укладення цього Договору сплатити первісному кредиторові грошову суму в розмірі 448 500,00 грн., без ПДВ, шляхом внесення готівки в касу або безготівкового перерахування грошової суми на рахунок первісного кредитора. Таким чином, відповідач, як новий кредитор, згідно Договору повинен був сплатити позивачу, як первісному кредитору, грошову суму в розмірі 448 500,00 грн. до 11 листопада 2020 року включно. Як зазначає позивач, відповідач свого обов`язку щодо перерахування коштів не виконав, на підтвердження чого надає виписку зі свого рахунку за період 11.05.2020р. - 30.11.2020р. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Нормою частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено належним засобами доказування належне виконання умов Договору щодо перерахування позивачу грошових коштів у розмірі 448 500,00 грн. Положення ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначають, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з письмовою пропозицією про розірвання Договору, однак відповідач не відреагував на цю пропозицію. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, в суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи встановлені судом обставини щодо порушення та неналежне виконання відповідачем умов Договору та норми наведених вище законів, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання Договору відступки права вимоги №11/05 на підставі Договору про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) від 28.12.2017р. за Інвестиційним договором №30-10/09/16 від 30.09.2016р. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved