Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є двоюрідним племінником [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; 2) визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою матері позивача - [PERSON] , а позивач, відповідно, є її двоюрідним племінником. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а його мати подала нотаріусу заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] . Натомість нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину із посиланням на відсутність належного документального підтвердження факту родинних стосунків між позивачем та померлою [PERSON] . За таких обставин позивач позбавлений можливості отримати документи про підтвердження набуття ним у спадщину майна після смерті двоюрідної тітки, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача - Черкаська міська рада - не надходило письмового відзиву проти позову, проте представник відповідача заперечив проти позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю належного документального підтвердження факту родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] 28.12.2022р. судом відкрито провадження у справі з визначенням порядку розгляду справи за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивача 28.12.2022р. судом постановлено ухвалу, якою витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 06.01.2023р. від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. на адресу суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] . За клопотанням позивача судом вирішено допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] 31.01.2023р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні представник позивача також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила, що позивач є двоюрідним племінником померлої [PERSON] , але підтвердити цей факт документально немає можливості через відсутність свідоцтв про народження всіх родичів. Зауважила, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої, оскільки його мати відмовилась від спадщини, а інших родичів у померлої немає. Представник відповідача - Луніна К.В. , яка діє на підставі довіреності №329-01-21 від 31.01.2023р., - в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. Зауважила, що оскільки факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] не підтверджується належними документами, то відсутні правові підстави для визнання за позивачем права спадкування. Третя особа - приватний нотаріус Степаненко А.М. - в судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та зазначила, що при вирішенні спору повністю покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Померла [PERSON] є її двоюрідною сестрою, оскільки їх матері - [PERSON] та [PERSON] - є рідними сестрами. [PERSON] не була у шлюбі і не мала власних дітей. Вони проживали в м. Черкаси і підтримували гарні стосунки. [PERSON] проживала сама і ніхто її не доглядав, але позивач їй допомагав, оплачував лікування і за власний кошт здійснив поховання. На теперішній час позивач проживає в квартирі померлої [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знала [PERSON] з 15 річного віку і вони були подругами, внаслідок чого дуже часто зустрічалися, майже через день. Також свідок знала матір померлої - [PERSON] , в якої була сестра [PERSON] . Їй відомо, що позивач є онуком [PERSON] . Зазначила, що всі ці родичі дружили між собою і підтримували добрі стосунки і спілкування. Про смерть [PERSON] їй стало відомо від сусідки, яка шукала родичів померлої. Похованням [PERSON] займався позивач, якого свідок знає з його народження, як племінника [PERSON] . Поховали [PERSON] поруч з її матір`ю [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] зустрічалась та спілкувалась з [PERSON] , а з позивачем - рідше, бо той жив не в Черкасах, але всі вони цікавилися життям [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно запису акта про народження №513 від 17.04.1938, зареєстрованому у відділі актів громадянського стану Черкаської міськради Черкаського району Київської області, який складений російською мовою і на теперішній час зберігається у державному архіві Черкаської області (фонд - Р-5899, оп. 13, спр. 98, арк. 137), [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої вказані наступні особи: батько - « [PERSON] », 26 років, мати - « [PERSON] », 28 років. /а.с. 12-13/. Згідно посвідки про шлюб №321 від 26.07.1937р., складеної українською мовою, у Черкаському районному бюро записів актів громадянського стану 26.07.1937р. зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 17/. У метричній книзі про народження Соборно-Миколаївської церкви м. Черкаси Черкаського повіту Київської губернії (нині Черкаська область), що на теперішній час зберігається у державному архіві Черкаської області, наявні відомості, які мовою оригіналу викладені наступним чином: -актовий запис №26 від 14.04.1909р.: ім`я народженої « [PERSON] »; батьки - «Черкасскій мещанин [PERSON] и его законная жена [PERSON] »; дата народження - [INFO] ; /а.с. 22, 26/; -актовий запис №4 від 13.01.1904р.: ім`я народженої « [PERSON] »; батьки - «Черкасскій мещанин [PERSON] и его законная жена [PERSON] »; дата народження - [INFO] /а.с. 23, 25, 27-29/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.2006р. у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області 01.07.1937р. зроблено актовий запис №840 про реєстрацію факту народження [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Черкаси, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] /а.с. 18/. [INFO] в м. Черкаси померла [PERSON] у віці 64 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.09.1973р. /а.с. 30/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2022р. [PERSON] померла в м. Черкаси [INFO] у віці 77 років /а.с. 31/. Позивач народився [INFO] у м. Черкаси і є сином [PERSON] , яка на момент його народження іменувалася прізвищем свого чоловіка « [PERSON] », але внаслідок розірвання шлюбу стала іменуватися прізвищем « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.01.2022р. /а.с. 20/ та свідоцтвом про припинення одруження №53 від 04.04.1968р. /а.с. 19/. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть /а.с. 11/. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно до складу якої, зокрема, входить квартира за адресою: [ADDRESS] , - що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 27.08.2020р. /а.с. 14/ та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №325928619 від 15.03.2023р. 22.11.2021р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Степаненко А.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , внаслідок чого у Спадковому реєстрі було заведено спадкову справу №82/2021 /а.с. 55-85/. 03.05.2022р. мати позивача - [PERSON] - подала до приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Степаненко А.М. заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] /а.с. 65/. 06.05.2022р. приватний нотаріус Степаненко А.М. винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Дана відмова обґрунтована тим, що факти споріднення між [PERSON] - [PERSON] - спадкодавцем [PERSON] не підтверджуються належними документами, передбаченими п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Також нотаріусом зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» призупинено перебіг строку прийняття спадщини на час дії воєнного стану, що перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин позивач вважає, що він має право на набуття у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] належної померлій квартири, як спадкоємець п`ятої черги за законом, але його право не визнається, внаслідок чого звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Таким чином, для реалізації права на спадкування за законом на підставі споріднення спадкоємці зобов`язані підтвердити факт родинних відносин із спадкодавцем документом, який містить відомості з акту цивільного стану, що зареєстрований у встановленому законом порядку. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач не має можливості підтвердити факт свого споріднення з померлою [PERSON] належними документами, що підтверджують державну реєстрацію народження та походження його бабусі та матері померлої [PERSON] , оскільки такі особи народились на початку ХХ сторіччя, а відтак підтвердження такого факту можливе лише в судовому порядку з доказуванням його існування в загальному порядку. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53). На підтвердження факту спорідненості [PERSON] та [PERSON] судом досліджено відомості з метричних книг про народження Соборно-Миколаївської церкви м. Черкаси Черкаського повіту Київської губернії (нині Черкаська область), що на теперішній час зберігаються у державному архіві Черкаської області. Записи в таких книгах зроблені російською мовою за правилами граматики та орфографії тих часів. При цьому суд звертає увагу на той факт, що за радянських часів у документах [PERSON] зазначалась дата її народження як « [INFO] », а в метричній книзі - « [INFO] ». Натомість відповідні розбіжності об`єктивно обумовлюються переходом українського суспільства на облік часу з юліанського та григоріанський календар, що почав діяти в Українській Народній Республіці з 16.02.1918р., коли цей день стали вважати 01.03.1918р. на підставі відповідного закону, ухваленого 12.02.1918р. на засіданні Малої ради Української Народної Республіки. Також судом встановлено, що документи, які були предметом судового розгляду, були складені різними установами, в різний час і різними мовами (російською, українською). В документах щодо [PERSON] по батькові в україномовному варіанті написання зазначено, як « [PERSON] » /а.с. 17/, а щодо [PERSON] - « [PERSON] » /а.с. 18, 31/. Натомість суд бере до уваги, що в російськомовному варіанті відповідне по батькові має лише один варіант написання « [PERSON] », який і зазначено у складених російською мовою документах, що містять ім`я [PERSON] /а.с. 12, 30/. В цьому контексті слід звернути увагу, що під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах повних імен фізичних осіб трапляються випадки сплутування літер и/і в основах слів. Відповідні розбіжності виникають внаслідок відхилення від орфографічних норм при міжмовних перетвореннях слів під впливом російської орфоепії, внаслідок чого ідентифікація таких орфографічно відмінних записів може ґрунтуватись на їх співвіднесенні з типовими девіаціями. Отже, системний аналіз наявних в метричних книгах записів про народження та відомостей з інших досліджених судом документів, що стосуються осіб [PERSON] та [PERSON] , а також пояснень свідків та встановлених судом обставин життя таких осіб свідчить, що існує достатньо відомостей на підтвердження того факту, що такі особи були рідними сестрами, а розбіжності в написанні імені та по батькові таких осіб через букви и/і у документах, що видавались відповідними державними органами, зумовлені помилковою транслітерацією написання в російськомовному та україномовному варіантах. Враховуючи, що [PERSON] була донькою [PERSON] , а мати позивача ( [PERSON] ) - донькою [PERSON] , то [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними сестрами, а позивач є двоюрідним племінником померлої [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку про доведення існування факту родинних відносин між [PERSON] , яка народилась [INFO] і померла [INFO] , та позивачем, а отже позивач входить до кола спадкоємців померлої [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 20.06.2018р. у справі №643/1216/15-ц зазначив, що: «Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Тлумачення абзацу 2 частини першої статті 1265 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити «відстань» між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така «відстань» може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов`язує.» По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач, як двоюрідний племінник спадкодавця [PERSON] , має п`ятий ступінь споріднення із спадкодавцем і належить до п`ятої черги спадкоємців за законом. Мати позивача, [PERSON] , як двоюрідна сестра спадкодавця [PERSON] , має четвертий ступінь споріднення із спадкодавцем і також належить до п`ятої черги спадкоємців за законом, але за правом представлення своєї матері [PERSON] , яка була рідною тіткою спадкодавця і померла до відкриття спадщини, мати позивача набула права на спадкування в третю чергу за законом. Згідно ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач подав у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини. Мати позивача - [PERSON] - відмовилася від спадщини після смерті [PERSON] про що надала нотаріусу відповідну письмову заяву /а.с. 65/. Будь-які інші особи з заявами про прийняття спадщини не звертались. Заповітів за життя [PERSON] не складала. На момент смерті [PERSON] проживала одна, а отже відсутні особи, які могли фактично прийняти спадщину після її смерті. Таким чином, єдиним спадкоємцем майна, що залишилось після смерті [PERSON] , є позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Отже, враховуючи що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але не має можливості отримати документ на підтвердження права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, то його право є порушеним і підлягає захисту. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що позивач відповідно до закону вчинив всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину спірної квартири після смерті двоюрідної тітки, проте не має можливості отримати відповідного свідоцтва та позбавлений можливості зареєструвати своє право, то суд приходить до висновку про те що його право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за ним права власності на відповідну квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] . При цьому, беручи до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті двоюрідною тітки, а відповідне спадкове майно знаходиться на території територіальної громади м. Черкаси, то позов пред`явлений до належного відповідача. За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до суду з позовом. Натомість, звертаючись до суду з позовом, позивач не сплачував судовий збір на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У свою чергу виникнення спірних правовідносин не обумовлено поведінкою відповідача чи його протиправними діями. За таких обставин,

Outcome: approved