Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір, укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину; зобов`язати ПАТ «Альфа Банк» зробити перерахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір, згідно якого позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На момент звернення до суду із цим позовом, відповідачем була нарахована заборгованість за кредитним договором. Позивач не погоджується із сумою заборгованості за кредитним договором з таких підстав. Зазначає, що вона не отримувала від відповідача публічну пропозицію на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб і з також публічною пропозицією відповідач позивача не ознайомлював. Також в супереч статей 9, 11 ЗУ «Про споживче кредитування» відповідач не надав позивачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Надання Акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної карти не може бути договором приєднання. Публічну пропозицію ПAT «Альфа Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб та Додаток №4 до вказаної Пропозиції «Кредитні карти фізичних осіб» не можна вважати складовою кредитного договору якщо вони не підписані та не визнаються позивачем, як позичальником, мають мінливий характер, оскільки визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент надання Акцепту не можливо. Відповідач самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту. Тарифи на видачу та обслуговування картки для фізичних осіб нових клієнтів не містять підпису позичальника, і вони не датовані як документ. Позивач вважає, що публічну пропозицію ПAT «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб та Тарифи на видачу та обслуговування картки для фізичних осіб - нових клієнтів не можна вважати складовими частинами укладеного між банком та позивачем кредитного договору. Відповідачем не було надано позивачу, як споживачу, належним чином інформацію щодо умов кредитування (відсоткова ставка, штрафні санкції, комісії та інше). На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі. 07.11.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні, пославшись на таке. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позивачу кредитну карту з відкриттям кредитної лінії. В свою чергу, позивач зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивачем було підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначається, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування; підтверджує отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. У розділі 6 «Гарантії Клієнта» в оферті, яка була підписана особисто позивачем зазначається, що підписанням Оферти вона беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Відповідач надав акцепт щодо оферти позивачу, відповідно пропозиція прийнята, договір укладений. Позивачем не спростовану ту обставину, що нею проводились сплати по кредитному договору, в тому числі і відсотки за користування кредитом. Позивач погодилась з усіма умовами, отже було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Кредитний договір повністю відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» та іншим нормам права, що регулюють в тому числі відносини споживчого кредитування. 29.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій позивач послалась на те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Обслуговування кредиту є супутньою послугою. Відповідач нараховував, а позивач сплачував плату за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. На підставі зазначеного позивач просить суд визнати кредитний договір, укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», недійсним із застосуванням наслідків недійсності; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором в рахунок погашення суми тіла кредиту за кредитним договором. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 20.01.2021 між позивачем [PERSON] та відповідачем AT «Альфа-Банк» шляхом надання Банку підписаної позивачем оферти, укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Кредит готівкою») було укладено угоду про надання кредиту №631571704 (далі - Договір кредиту). Відповідно п. 1.2. Договору кредиту, сума кредитної лінії складає 200 000,00 грн, процентна ставка 39,90% річних строком дії 5 років. Оферта на укладання угоди про надання особистого кредиту підписана і надана до банку [PERSON] (згідно ст. 641 ЦК України «оферта» - це є пропозиція укласти договір); Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання особистого кредиту, що прийнята банком від [PERSON] (за ст. 642 ЦК України «акцепт» - це згода, прийняття пропозиції укласти договір); Додаток №1 до кредитного договору, який є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що підписаний між банком та позичальником; паспорт споживчого кредиту підписаний представником банку та [PERSON] . Таким чином, відповідач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши позивачу кредитну карту з відкриттям кредитної лінії; найменування продукту: «Максимум-готівка». Вказана обставина позивачем не оспорюється. В результаті акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб було видано та підписано сторонами Паспорт споживчого кредиту, копія якого міститься в матеріалах справи. В Паспорті споживчого кредиту зазначається, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних нею умов кредитування; підтверджує отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. Згідно оферти та акцепту всі відносини між Клієнтом та Банком та істотні умови надання та користування кредитом, які не врегульовані Угодою, регулюються Договором. Діюча редакція Договору розміщена за електронною адресою www.alfabank.com.ua про що погоджено з боржником в пункті 5 оферти. Згідно умов укладеного між сторонами договору, позивач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Вбачається, що у розділі 6 Оферти «Гарантії Клієнта», яка була підписана [PERSON] зазначається, що підписанням Оферти вона беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. У пункті 7 Паспорту споживчого кредитування зазначається, що [PERSON] підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування, про що поставлено [PERSON] підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Абзацом другим цієї ж частини передбачено, що пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Банк надав акцепт щодо оферти [PERSON] , відповідно пропозиція прийнята, договір укладений. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час укладення оспореного договору, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час укладання кредитного договору). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Починаючи із 10.06.2017 р. діють Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які затвердженні постановою Правління НБУ №49 від 08.06.2017 р. (далі - Правила). У додатку №1 до Правил «Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача» загальним витратам за споживчим кредитом (ЗВСК) де окрім процентів передбачається комісія та інші обов`язкові платежі, а саме: «ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові супутні послуги (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.» Додатком №2 до Правил передбачається Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит в якій передбачаються окрім процентів наступні платежі: за ведення рахунку, за РКО, комісія за надання кредиту, інші послуги банку. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Згідно ч. 12 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» «загальні витрати за споживчим кредитом» - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За аб. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, який відображає суму заборгованості позивача, сплати по кредиту та нарахування по тілу кредиту та відсотках. Долучена позивачем до матеріалів справи виписка по рахунку, є первинним документом, підтверджує проведення операцій щодо перерахування коштів, погашення заборгованості та рух коштів. Згідно відомостей вказаної виписки по рахунку, позивачем періодично проводилась сплата по кредиту, в тому числі і сплата відсотків, що свідчить про те, що позичальником вчиняються дії на виконання зобов`язань. Доказів на підтвердження визнання кредитного договору у встановленому законом порядку недійсним матеріали справи не містять. Як вбачається з матеріалів справи, позивач погодилась із усіма умовами, а отже, було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Досліджені судом докази свідчать про те, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» та іншим нормам права, що регулюють в тому числі відносини споживчого кредитування. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Таких аргументів та доказів позовна заява не містить. Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин на які позивач посилалась при зверненні до суду з цим позовом, а відтак вимоги позивача є необґрунтованими, тому відсутні підстави для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed