Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У вересні 202 року позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якій прохали позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти з [PERSON] на користь КП «Обласний будинок Дитини №2» на реєстраційний рахунок відкритий ім`я [PERSON] , [INFO] , в розмірі т частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка залишилася батьківського піклування, малолітня [PERSON] , [INFO] . Згідно повідомлення адміністрації КП «Міський перинатальний центр» ХМР у закладі перебуває новонароджена дитина дівчинка, 2022 року народження, відносно якої було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 24.01.2022 року. Мати дитини, [PERSON] покинула пологовий будинок залишивши доньку у стаціонарі. Зважаючи на вказані обставини озивач змушений був звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У судове засідання представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у її відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечували проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачами до суду не подано. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, 08 травня 2023 року судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . В позові стороною позивача вказувалось про те, що Згідно повідомлення адміністрації КП «Міський перинатальний центр» ХМР у закладі перебуває новонароджена дитина дівчинка, 2022 року народження, відносно якої було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту у пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 24.01.2022 року. Мати дитини, [PERSON] покинула пологовий будинок залишивши доньку у стаціонарі. Зважаючи на вказані обставини озивач змушений був звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення від 23.02.2022 року № 112 «Про реєстрацію народження, подовження строку перебування та влаштування дітей до закладу для дітей», згідно якої народження малолітньої зареєстровано органах ДАЦСу, [PERSON] влаштовано до КНП ХОР «Обласний будинок дитини №2» де вона перебуває до цього часу. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до Рішення виконавчого комітету від 29.06.2022 року «Про надання статусу дитини - сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування». Судом встановлено, що відповідач мати дитини - [PERSON] немає реєстрації, остання відома адреса реєстрації: [ADDRESS] . Власного житла у відповідача немає. Судом встановлено, що до теперішнього часу [PERSON] до ССД по Слобідському району з питань повернення доньки або з будь-яких питань щодо дитини не зверталась. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно своєї малолітньої дитини, свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість матері утримувати свою дитину. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку дитину не утримує, кошти на її утримання не надає. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Питання про судовий збір вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved