Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь КНП Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини №2», аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 часток з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що на первинному обліку дітей, як діти позбавлені батьківського піклування, знаходяться малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Московський районний суд м. Харкова 27.11.2019 прийняв рішення про відібрання малолітніх: [PERSON] та [PERSON] від матері, [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, закріплення житла. Відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Діти та мати зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 313 від 10.06.2020 малолітніх дітей було влаштовано до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 2», де вони перебувають по теперішній час. Для вирішення питання повернення матері дитини на виховання необхідно було звернутися до суду з відповідною позовною заявою. [PERSON] 04.06.2021 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою про повернення їй на виховання та спільне проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 було відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачем, [PERSON] , було подано апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції. Постановою Харківського апеляційного суду від 17.11.2022 було відмовлено у задоволенні скарги, рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 залишено без змін. З листа КНП «Обласний будинок дитини № 2» від 01.02.2023 вбачається, що за весь час перебування дітей в закладі, мати відвідала дітей один раз - у вересні 2020. З квітня 2022 по теперішній час мати періодично телефонує до закладу, цікавиться станом здоров`я та розвитку дітей і висловлює намір забрати їх на виховання. Згідно листа Відділу соціальної роботи по Салтівському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» від 26.01.2023, вбачається, що з родиною [PERSON] в 2021 проводилася соціальна робота, родину було взято під соціальний супровід. Зі слів матері вона працює в «МакДональдз», а біологічний батько дітей [PERSON] працює кочегаром, однак документів підтверджуючих працевлаштування не було надано. Фахівці Відділу проводили профілактичні бесіди щодо відповідального ставлення до виховання та утримання дітей, необхідності створення належних умов для їх проживання. Під час соціального супроводу [PERSON] виконувала поради фахівців та переглянула свої погляди щодо виховання дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки, батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року відкрите провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Представник позивача Макарійчук А.В., яка діє на підставі виданої довіреності, направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач - [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, зокрема розміщенням оголошення на офіційному сайті Судової влади України, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що на первинному обліку дітей як діти, позбавлені батьківського піклування, знаходяться малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Московський районний суд м. Харкова 27.11.2019 прийняв рішення про відібрання малолітніх: [PERSON] та [PERSON] від матері, [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав, закріплення житла. Відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Діти та мати зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 313 від 10.06.2020 малолітніх дітей було влаштовано до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 2», де вони перебувають по теперішній час. [PERSON] 04.06.2021 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовною заявою про повернення їй на виховання та спільне проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 було відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON] , було подано апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції. Постановою Харківського апеляційного суду від 17.11.2022 було відмовлено у задоволенні скарги, рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 залишено без змін. Згідно з листом КНП «Обласний будинок дитини № 2» від 01.02.2023 вбачається, що за весь час перебування дітей в закладі, мати відвідала дітей один раз - у вересні 2020. З квітня 2022 по теперішній час мати періодично телефонує до закладу, цікавиться станом здоров`я та розвитку дітей і висловлює намір забрати їх на виховання. Відповідно до листа Відділу соціальної роботи по балтійському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» (далі - Відділ) від 26.01.2023, вбачається, що з родиною [PERSON] в 2021 проводилася соціальна робота, родину було взято під соціальний супровід. Зі слів матері вона працює в «МакДональдз», а біологічний батько дітей [PERSON] працює кочегаром, однак документів підтверджуючих працевлаштування не було надано. Фахівці Відділу проводили профілактичні бесіди щодо відповідального ставлення до виховання та утримання дітей, необхідності створення належних умов для їх проживання. Під час соціального супроводу [PERSON] виконували поради фахівців та переглянула свої погляди щодо виховання дітей. Відповідно до п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 10.02.2023 № 58 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в інтересах дітей, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно з ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХП, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Водночас суди повинні враховувати, що у випадках, коли батьки не беруть участі у вихованні своєї дитини з поважних причин (через хворобу, перебування в тривалому відрядженні тощо), її усиновлення без їхньої згоди є неприпустимим. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержувати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд приходить до переконання, що перераховані обставини в цілому справляють негативний вплив на нормальний розвиток, виховання дітей та позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідатиме інтересам її дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] судовий збір в доход держави в розмірі 2147, 20 грн.

Outcome: approved