Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Черкаській області та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що СВ Кам`янського ВП ГУНП в Черкаській області 12 серпня 2019 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.213 КК України, кримінальне провадження №1201825011000349. За результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні прийнято рішення про оголошення повідомлення про підозру\~ [PERSON] за ч.1 ст.213 КК України, яке вручено позивачу 21.10.2019 слідчим СВ Кам`янського ВП ГУНП в Черкаській області Коломійцем В.П. 24.10.2019 відносно [PERSON] складено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, який погоджено прокурором прокуратури та направлено на розгляд до Кам`янського районного суду Черкаської області. Вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 [PERSON] визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення кримінального правопорушення. Вирок суду набрав законної сили 12.03.2021. Таким чином [PERSON] незаконно перебував\~ під слідством\~ та судом протягом 15 місяців 19 днів. Внаслідок незаконних дій\~ органу досудового розслідування\~ та прокуратури [PERSON] була завдана моральна шкода.\~ Обгрунтовуючи\~ суму моральної шкоди позивач\~ вказав, що внаслідок вказаних подій змінився його ритм життя, позивач не міг працювати, оскільки змушений був з`являтися до органів поліції, прокуратури та суду. Крім того, позивач не міг поїхавти до дружини, яка проживає та працює в Італії, через безпідставне покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України. Факт притягнення до кримінальної відповідальності ставав перешкодою для влаштування\~ на роботу до установи чи організації, а час, який позивач витратив\~ на відвідування органів прокуратури та суду\~ він не міг використати у власних інтересах та в інтересах родини. Крім того позивач повинен був вживати заходів для відновлення своєї репутації серед членів родини, адже серед них була поширена інформація\~ про те, що він займається протиправними справами. Зазначені обставини суттєво вплинули на свідомість, фізичний та психоемоційний стан позивача. Відтак позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного\~ перебування під слідством та судом, 100000 грн за незаконне\~ оголошення про підозру, 50000 грн. за незаконне притягнення\~ позивача як обвинуваченого, що виразилося у складанні, затвердженні та скеруванні до суду обвинувального акту, що становить 450000 грн. та 16000 грн. коштів, які сплачені позивачем адвокату\~ за надання правової допомоги під час кримінального переслідування. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Биченка І.Я. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2022 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року підготовче провадження по справі закрито.\~ Розгляд справи призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали,\~ просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам. Крім того позивач звернув увагу суду на ту обставину, що до повідомлення йому про підозру він офіційно працював, однак в подальшому змушений був заробляти на життя тимчасовими заробітками. Також в судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідачів понесені позивачем витрати на правничу допомогу допомогу в сумі 3000 грн., про що надав договір про надання правничої допомоги від 15 лютого 2022 року, акт про виконані роботи\~ від 20 квітня 2023 року\~ та рахунок про сплату вказаних витрат. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні та наданому на адресу суду відзиві проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивачем\~ не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням працівників органів Національної поліції та прокуратури. Зазначив, що відповідно до норм Закону України №266/94-ВР межі відшкодування\~ позивачу моральної шкоди під слідством чи судом\~ визначаються\~ судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Відтак, сума моральної шкоди, що завдана позивачу, за розрахунками першого відповідача становить 108116,67 грн. Однак зазначив, що доказів завдання моральної шкоди позивачем не надано, відтак сума моральної шкоди в розмірі 450000 грн. не підтверджена\~ жодними документами та розрахунками. Безпідставними є вимоги позивача\~ про відшкодування йому 16000 грн.\~ за надання правничої допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, оскільки такі судові витрати не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України та не входять до складу\~ ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження у ході якого вони виникли. Тому вважає, що провадження\~ у цій справі щодо вимог\~ позивача про стягнення за рахунок держави витрат на правничу допомогу в розмірі 16000 грн. підлягає закриттю. Також представник відповідача зазначив, що факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності не свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Задоволення позовних вимог у вказаному позивачем розмірі призведе до безпідставного збагачення, що не відповідає вимогам закону. Також просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у межах даної справи, оскільки позивачем не було направлено до Державної казначейської служби України докази понесення таких витрат. Представник Черкаської обласної прокуратури у наданому відзиві та в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що позивач не надав до суду будь-яких належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Не надано доказів\~ вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, доказів щодо погіршення стану здоров`я, незаконності повідомлення йому про підозру та складання обвинувального акту та неможливості влаштуватися на роботу. Зазначила, що позивач перебував під слідством та судом з 21.10.2019 до 09.02.2021, тобто 15 місяців 19 днів. Відтак мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] \~ під слідством та судом, відповідно до вимог законодавства, може становити 101604 грн., що\~ відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Щодо витрат, понесених позивачем за надання правничої допомоги в межах кримінального провадження зазначила, що така допомога надавалась позивачу в межах кримінального провадження, відтак не може бути стягнута під час розгляду даної справи. Враховуючи викладене, просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у межах даної справи, оскільки позивачем не було направлено до прокуратури заяви про їх відшкодування. Представник ГУНП в Черкаській області в судовому засіданні та відзиві, поданому суду, просила у задоволенні позову відмовити. Вказала, що позивачем\~ не надано доказів завданої йому моральної шкоди, зокрема зазнання ним змін у своїх життєвих і суспільних стосунках, зниження престижу та репутації. Також просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн., оскільки такі надані позивачу під час розгляду кримінального провадження та не можуть бути стягнуті в межах розгляду даної справи. Просила також відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у даному\~ провадженні, оскільки\~ доказів на підтвердження їх понесення позивач до управління поліції не надав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 жовтня 2019 року старшим слідчим\~ СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Коломійцем В. позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~ ч.1 ст.213 КК України та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного. 24 жовтня 2019 року заступником керівника Смілянської місцевої прокуратури Лутом І.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12019250170000367 від 12.08.2019 за\~ ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України. 28 жовтня 2019 року вказаний обвинувальний акт направлено до Кам`янського районного суду Черкаської області Вироком Кам`янського районного суду Черкаської області\~ від 09 лютого 2021 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, та виправдано його у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. 2,3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п.2 ч.1ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) в т.ч.\~ 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62). Згідно з ч.2,3ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 09.02.2021. З матеріалів справи вбачається, що позивач незаконно перебував під слідством та судом в період з 21.10.2019 по 12.03.2021 тобто 16 місяців 23 дні, весь цей час свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнавав та був вимушений доводити свою невинуватість. Вказане спричинило позивачеві моральні страждання, руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих та службових зв`язків. Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди. З цих підстав та, враховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів. Таким чином, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено в 2023 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня 6700 грн. У зв`язку із складною економічною ситуацією, що сталась в державі внаслідок агресії рф проти України та завданих війною збитків, заплановане підвищення мінімальної зарплати у 2023 році не відбулося. Таким чином розмір мінімальної заробітної плати, як базова величина, що враховується при розрахунку розміру моральної шкоди згідно із Законом № 266/94-ВР, станом на час розгляду даної справи складає 6700 грн. Із урахуванням приписів ч.3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, зазначеного вище розміру мінімальної заробітної плати та тривалості перебування позивача під слідством та судом (з 21.10.2019 по 12.03.2021),розмір завданої йому моральної шкоди становить 112329 грн. (16 х 6700грн. + 23 днів х 223 грн.). Дана сума є гарантованим мінімумом, на який позивач має право розраховувати. Відповідно до позицій Верховного Суду та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 22.07.2018 по справі №158/2689/16-ц та ухвалах від 04.02.2015 по справі №6-3918св 14, від 04.06.2015по справі №6-13880св15, від 08.07.2015 по справі №6-9234св15 при розгляді справ даної категорії суд має спершу визначити мінімальний розмір моральної шкоди згідно з вимогами ч.3 ст. 13 Закону, якщо ж є підстави для стягнення такої шкоди у більшому розмірі, позивач повинен обґрунтувати такий розмір відповідними мотивами та обставинами з обов`язковим посиланням на належні, допустимі та достатні докази. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 робить висновок, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. У судовому засіданні позивач зазначив, що за час проведення досудового розслідування та розгляду справи в суді він зазнав моральної шкоди, яка проявилася в докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Затягування розгляду кримінального провадження призвело до неможливості офіційно працевлаштуватися на роботу, що змусило позивача працювати на тимчасових роботах. Позивачем надано суду судові повіcтки про виклики до слідчого та суду, копії журналів судових засідань, що підтверджують неодноразове відклання розгляду відносно\~ [PERSON] кримінального провадження та докази звернення [PERSON] до Генерального прокурора на бездіяльність прокурора\~ у кримінальному провадженні. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що беззаперечно доводить наявність перерахованих у позові психоемоційних станів, що містили б будь-які медичні висновки та свідчили б про причинно-наслідковий зв`язок між його емоційним сприйняттям реальності та перебуванням позивача під кримінальним переслідуванням. Також позивачем не надано доказів щодо його офіційного працевлаштування до моменту\~ повідомлення про підозру, звільнення у зв`язку з цим та неможливість влаштуватися на роботу. Однак, враховуючи ту обставину, що виклики позивача до органів досудового розслідування та суду порушували звичний ритм його життя та зумовлювали докладення додаткових зусиль для його організації, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, суд приходить до висновку, про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 162329 грн. що, на думку суду, буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переживає на даний час. Згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження у розмірі 16000 грн суд виходить з наступного. Положення, які стосуються процесуальних витрат у кримінальному провадженні, регламентовані Главою 8 КПК. Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17),\~ процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Відтак суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування 16000 грн. витрат на правничу допомогу є безпідставними та до задоволення не підлягають. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з позовної заяви позивач зазначив, що орієнтовний\~ розмір судових витрат, які він\~ має понести при розгляді\~ справи\~ становить 5000 грн. У судовому засіданні 26 квітня 2023 року до суду подано клопотання про приєднання доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, які позивач має понести у зв`язку з розглядом цієї справи, в розмірі 3000 грн., а саме: договір про надання правничої допомоги від 15 лютого 2022 року, акт про виконані роботи\~ від 20 квітня 2023 року\~ та рахунок про сплату вказаних витрат. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що долучені представником позивача - адвокатом Сухомудренком Б.В. до зазначеного клопотання докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, були надіслані відповідачам по справі. Крім того, в судовому засіданні представники відповідачів зазначили, що такі докази ними отримані не були, що позбавило можливості сторону відповідачів надати відповідні заперечення. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність підтвердження надсилання (надання) копій доказів про стягнення витрат на правничу допомогу іншим учасникам справи, вказані докази відсутні у відповідачів по справі, їх обсяг не є надмірним, вони не подані в електронній формі та не є публічно доступними, суд не бере їх до уваги, а тому зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідачів в порядку розподілу судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: partial