Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому просить скасувати рішення про реєстрацію місця проживання та відновити становище, яке існувало до порушення. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект були укладені Договір факторингу та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно яких право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Як зазначає представник позивача, ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із відповіді Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради в іпотечній квартирі 18.05.2011 року були зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача вказує про те, що зазначені особи зареєструвалися у вказаній квартирі без згоди іпотекодержателя. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.11.2021 року на 11год. 30хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 01.02.2023 року на 11год. 30хв. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, також просив розгляд справи проводити за його відсутності (арк.спр.124). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справу повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.спр.100-101). У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справу повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справу повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справу повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судове засідання представник третьої особи - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справу повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп.133). Також, в матеріалах справи містяться письмові пояснення щодо суті заявлених позовних вимог (арк.сп.27-31). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір Іпотеки від 23.05.2007 року (арк.сп.9-13). Відповідно до п. 1.1 Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 82,2 кв.м. Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом одеської міської ради ЯЯЯ №282272, від 27.03.2006 року. Згідно відомості П-57733-ю/л від 17.03.2021 року, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк.сп.8). Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 цього Закону, іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Право користування об`єктом іпотеки може здійснюватися виключно за згодою іпотекодержателя, тобто без наявності письмової згоди останнього, будь-яка особа позбавлена можливості здійснити реєстрацію свого місця проживання на об`єкті, що є предметом іпотеки. Таким чином, власник квартири, яка знаходиться в іпотеці вправі, відповідно до положень наведеного законодавства, реєструвати в ньому своїх рідних членів сім`ї (зокрема малолітніх та неповнолітніх дітей за згодою батьків, дружину), а також інших осіб при відповідній наявності належного дозволу іпотекодержателя такої квартири, обов`язок щодо чого передбачений ст. 9 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. Згідно зі ст. 8 вказаного Закону, якщо інше не встановлено законом або правочином, на підставі якого виникло обтяження, боржник, у володінні якого знаходиться предмет обтяження, може використовувати його відповідно до цільового призначення, а також отримувати продукцію, плоди і доходи від предмета обтяження. При користуванні предметом обтяження боржник повинен не припускати погіршення його стану та необґрунтованого зменшення вартості понад норми амортизації (зносу). Абзацом 5 п. 18 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», доповненої постановою Кабінету Міністрів України № 481 від 27 травня 2020 року, визначено, що у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що власник нерухомого майна, що знаходиться в обтяженні та є предметом іпотеки, може використовувати його тільки за цільовим призначенням та розпоряджатися останнім тільки за наявності відповідної згоди іпотекодержателя. Згідно ч.1ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 ст. 33 цього Закону встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихст.12 цього Закону. Згідно ч.3 ст.33 Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України. Таким чином, звертаючись до суду позивач не зазначив, яким чином реєстрація відповідачів в іпотечному майні порушує права чи інтереси ТОВ «Кей-Колект». Також відсутні докази про наявність рішення суду або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, чи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності з положеннями ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом (ч.3ст.109 ЖК УРСР). Отже, суд вважає, що реєстрація відповідачів в квартирі, яка перебуває в іпотеці, не порушила прав позивача. Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 03.03.2021 у справи № 161/7351/19. У зв`язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України, вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливі лише при вирішенні спору про житлові права, проте відповідних вимог позивачем не заявлено. Також, судом встановлено та із матеріалів справи вбачається про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2019 року позовні вимоги [PERSON] до державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І.В., ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправними дій та скасування рішення - задоволено частково (арк.сп.108-114). Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І.В. щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] . Скасовано запис про право власності номер: 2275619 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який було внесено на підставі рішення державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І.В., індексний номер: 37500250 від 10.10.2017 року щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, про те, що представник позивача ТОВ «Кей-Колект» не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що представник позивача не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про скасування рішення про реєстрацію не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тому судовий збір слід покласти на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed