Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), третя особа: Боярська державна нотаріальна контора про зобов`язання Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вчинити дії щодо скасування арешту на нерухоме майно [PERSON] 1965 року народження, а саме 1/2 будинку [ADDRESS] , що накладений на підставі постанови № 2-914 виданої 06.02.2001р. про арешт майна боржника, виданий Державна виконавча служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, особа майно/права якої обтяжуються є нерухоме майно [PERSON] 1965 року народження, РНОКПП [NUMBER] , а саме 1/2 будинку [ADDRESS] та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за номером 2837585. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 25 вересня 2015 року, позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області, правонаступником якої є Боярська державна нотаріальна контора із заявою про прийняття спадщини, після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі його заяви державним нотаріусом була відкрита спадкова справа № 473/2015. Підчас підготовки документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, було виявлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис № 2837333 від 13.07.2004р. про арешт нерухомого майна, що належало [PERSON] тобто спадкодавцю, спадкоємцем якої є позивач. Підставою для виникнення обтяження є вказана постанова про арешт майна боржника № 2-914 видана 06.02.2001р. Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі (зараз перейменовано у Вишневий відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У зв`язку з наявністю заборони на відчуження нерухомого майна, державним нотаріусом було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено про необхідність зняття арешту з майна. Позивач звернувся з відповідним позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області, який рішенням від 05.07.2016р. у справі № 369/4509/16-ц позовні вимоги задовольнив і зобов`язав Відділ держаної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, вчинити дії щодо скасування арешту на нерухоме майно накладений відповідно до постанови № 2-914 від 06.02.2001р. Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі. Вказане рішення було виконано. Однак, на підставі тієї самої постанови про арешт майна боржника № 2-914 від 06.02.2001р. Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі було повторно накладено арешт на майно [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач. Вказана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого, в реєстрі міститься запис № 2837585 від 11.10.2013р. про арешт майна [PERSON] . Підставою для виникнення обтяження вказана постанова про арешт майна боржника № 2-914 видана 06.02.2001р. Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі. Позивач зазначає, що вказані обставини (заборона на відчуження, арешт майна) порушують його законні права та інтереси як спадкоємця, зокрема перешкоджають його праву на отримання спадщини, отримання свідоцтва про право на спадщину, а також перешкоджають у володінні, користуванні та розпорядженні майном, спадкоємцем якого він являється. Тому позивач просить суд зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вчинити дії щодо скасування арешту на нерухоме майно, котрий перешкоджає в отриманні позивачем спадщини та документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 10.05.2023 року. 22.03.2023 року представник позивача направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання 10.05.2023 року не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа 09.02.2023 року подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , сином якої являється позивач та Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою 25 вересня 2015 року заведено спадкову справу № 473/2015, що підтверджується довідкою Боярської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2022 року № 1449/12-14. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке належало їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видано державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державно нотаріальної контори 11.10.2013 року, та складається з 1/2 житлового будинку [ADDRESS] . Як вказує позивач так і встановлено судовим рішенням від 05.07.2016р. у цивільній справі № 369/4509/16-ц, що 25 вересня 2015 року позивач звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини. На підставі його заяви державним нотаріусом була відкрита спадкова справа № 473/2015. В подальшому державним нотаріусом була виявлена заборона на відчуження спадкового майна, а саме арешт майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна боржника № 2-914 виданої 06.02.2001р. Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі, про що здійснено відповідний запис в реєстрі № 2837333 від 13.07.2004р. На запит суду ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області було направлено лист від 10.06.2016 р. № 3179, в якому зазначалось, що надати будь-яку інформацію щодо обтяження, накладеного постановою державного виконавця Києво-Святошинської державної виконавчої служби про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.01.2001, при виконанні виконавчого листа № 3-1041, про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 540 грн., не видається можливим, оскільки в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які відомості щодо накладених обтяжень. У відповідності до п. 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», строк зберігання завершених виконавчих проваджень згідно п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 становить 3 роки. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2016 року у справі № 369/4509/16-ц позовні вимоги задовольнив і зобов`язав Відділ держаної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, вчинити дії щодо скасування арешту на нерухоме майно накладений відповідно до постанови № 2-914 від 06.02.2001р. Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі. Однак, як встановлено судом при розгляді даної справи, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 2837585 від 11.10.2013р. про арешт майна [PERSON] . Підставою для виникнення обтяження вказана постанова про арешт майна боржника № 2-914 видана 06.02.2001р. Державною виконавчою службою у Києво-Святошинському районі. Накладений арешт майна перешкоджають позивачу на оформлення права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні норми містяться в ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки виконавче провадження завершене, і арешт на майно що належить померлій, позбавляє позивача реалізувати свої спадкові права, а отже арешт на майно повинен бути знятий органом державної виконавчої служби. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved