Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні 2022 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ФОП [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23 травня 2009 року до [PERSON] звернулася сімейна пара [PERSON] та його дружина [PERSON] з метою отримання автомобіля в оренду. 23 травня 2009 року укладено договір оренди автомобіля № 23/05 щодо передачі відповідачам автомобіля марки «ЗАЗ-ВАЕ\\УОО» модель «Т13110», тип (Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 18.01.2007 року (далі- Автомобіль) та складено акт приймання-передачі легкового автомобіля. На акті приймання-передачі автомобіля [PERSON] власноручно зазначила, що поручається за свого чоловіка [PERSON] щодо вчасної сплати орендних платежів за переданий автомобіль. Відповідачі автомобіль не повернули. 03 вересня 2009 року позивач звернувся до Дарницького РУ ГУ МВС України з заявою про вчинення злочину. Враховуючи той факт, що відповідачі Автомобіль не повернули, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та просити суд стягнути з відповідачів ринкову вартість аналогічного автомобіля, компенсувати моральну шкоду та матеріальні втрати, які є результатом протизаконних дій відповідачів. У телефонній розмові [PERSON] повідомив позивача, що Автомобіль, який він взяв в оренду, він здав на розборку по вул. Набережній у с.Хотів Київської області, отримавши за це грошові кошти. Тому, Автомобіль як річ (майно) перестав існувати та не може бути відновлений, повернутий. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вартість автомобіля у розмірі 209 000,00 грн., упущену вигоду у розмірі 251601,60 грн., інфляційні витрати у розмірі 95 406,98 грн., 3 % річних у розмірі 25 353, 17 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 129). У судовому засіданні представник позивача ФОП [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив задовольнити позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що автомобіль залишив під заставу у с. Хотів, не повернув його позивачу, за що поніс відповідальність. Позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час повідомлена належним чином. Обставини справи, що встановлені судом Судом установлено, що 23 травня 2009 року року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди (найму) автомобіля № 23/05. Згідно п.1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки «ЗАЗ-DАЕWОО» модель «Т13110», тип (Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 23.05.2009 року. Відповідно до договору строк оренди складає 30 місяців із дати підписання договору оренди, тобто до 23 листопада 2012 року. Загальна орендна вартість автомобіля за 30 місяців становить 94\~500, 00 грн. Орендар зобов`язувався сплачувати за оренду автомобіля щотижневі платежі в розмірі 720, 00 грн. Відповідно до копії акту прийому-передачі легкового автомобіля від 23 травня 2009 року видно, що ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] отримав автомобіль марки «ЗАЗ-DАЕWОО» модель «Т13110», тип (Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 18.01.2007 року. Згідно копії довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом марки «ЗАЗ-DАЕWОО» модель «Т13110», тип (Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 18.01.2007 року. 03 вересня 2009 року [PERSON] звернувся до Дарницького РУ ГУ МВС України з заявою про вчинення злочину. 13.06.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис № 12013110020007839 за ч.2 ст. 289 КК України. У травні 2015 року [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] щодо стягнення заборгованості по орендним платежам за Договором та поверненню автомобіля. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за договором оренди автомобіля у розмірі 610 521,90 гривень та зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль марки «ЗАЗ- DАЕWОО» модель «Т13110», тип (Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] . Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2019 року скасовано заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року, застосовано наслідки нікчемності правочину та зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] Автомобіль марки «ЗАЗ-DАЕWОО» модель «ТІ3110», тип «Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 18.01.2007 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 18 липня 2019 року Апеляційним судом Черкаської області видано виконавчий лист щодо повернення автомобіля. 17 лютого 2021 року відносно [PERSON] відкрито виконавче провадження щодо повернення автомобіля у Деснянському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві. 05 липня 2021 року виконавче провадження передано до Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби. Державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби неодноразово направлялися на адресу [PERSON] вимоги щодо виконання рішення суду. Також, державним виконавцем на [PERSON] двічі накладався штраф щодо невиконання рішення суду. Проте, відповідачем рішення суду не виконано, автомобіль не повернуто. 24 листопада 2021 року Броварським відділом Державної виконавчої служби прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення щодо невиконання рішення суду. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з частиною 2 статті 1213 ЦК у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до п.11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Частина 1 статі 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. При розгляді справи встановлено, що рішенням суду застосовано наслідки нікчемності правочину та зобов`язано відповідача повернути позивачу автомобіль. У ході виконання виконавчого провадження розшукати автомобіль не вдалось і відповідач [PERSON] повідомив, що у нього також немає цього автомобіля і йому невідоме його місце знаходження на даний час. Отже, відповідач має повернути позивачу безпідставно набуте майно у вигляді автомобіля, проте на даний час місце знаходження автомобіля невідоме та виконавче провадження щодо зобов`язання повернути автомобіль закінчене. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування вартості вказаного автомобіля на користь позивача підлягають задоволенню. Відповідно до\~копії договору\~оренди автомобіля\~№ 23/05\~щодо передачі\~ [PERSON] \~автомобіля марки\~«ЗАЗ- DАЕWОО» модель «Т13110», тип (Легковий седан», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , колір «Червоний», державний номерний знак [NUMBER] , останньому передано авто з умовою про викуп в подальшому. Вартість авто у договорі вказана 94 500,00 грн. Тому саме ця сума має бути відшкодована позивачу за рахунок відповідача Пред`являючи вимоги про стягнення вартості автомобіля у розмірі 209\~000 гривень, позивач не надав належних доказів такої вартості автомобіля. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми упущеної вигоди у розмірі 251\~601, 60 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Окрім того, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не\~надав належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження реальної\~можливості отримання\~ним доходів, але не отриманих через винні дії відповідача, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу упущеної вигоди. З огляду на вищенаведені висновки, не підлягають задоволенню й вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму упущеної вигоди. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В обґрунтування завдання моральної шкоди позивачем у позові наведено лише посилання на норми закону, які регулюють спірні правовідносини, та загальні фрази, проте не зазначено, яких саме моральних страждань зазнав позивач, як фізична особа-підприємець, та чим підтверджується завдана моральна шкода. Крім того, позивач посилаючись на те, що відповідач [PERSON] на момент укладення договору оренди перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тому на підставі статті 73 СК України та 1190 ЦК України, просив стягнути суму вартості автомобіля з відповідачів у солідарному порядку. Разом з тим, судом встановлено, що укладений договір оренди між позивачем та [PERSON] є нікчемним, тому з такого договору не виникає ніяких зобов`язань у другого з подружжя. Відтак, позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача вартості автомобіля у розмірі 94\~500, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial