Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якому просить: в порядку поділу сумісного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» 2000 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості між автомобілями в розмірі 1/2 частини, що становить 58451 грн. 50 коп. В обґрунтуванні позову зазначив, що 28.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року було розірвано. Під час спільного проживання було придбано два автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та «Nissan Juke», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та введення спільного господарства вищезазначені автомобілі є об`єктами сумісної власності подружжя, просив суд виділито майно в натурі, визнавши за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію грошової вартості в розмірі частини різниці вартості між автомобілями в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя в розмірі 58451,50 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.2022 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви. Позивачем було надіслано до суду уточнену позовну заяву, відповідно якої просив суд, в порядку поділу сумісного майна подружжя: виділити майно в натурі, визнавши за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» 2000 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію грошової вартості в ромірі частини різниці вартості між автомобілями в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя в розмірі 58451 грн. 50 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2022 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання по справі. Заяву [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено [PERSON] сплату судового збору до винесення рішення у справі. 12.12.2022\~року [PERSON] \~надіслала до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно зазначила,\~що позивач\~виходячі з\~факту придбання\~двох транспортних\~засобів,\~за період\~перебування у\~шлюбі,\~посилається на\~ст..\~60\~СК України,\~при цьому\~просить суд\~ не\~тільки виділити\~йому майно\~в натурі,\~визнавши за\~ним право\~власності на\~автомобіль марки\~«Mitsubishi\~Pajero\~Sport»\~2000\~року випуску,\~реєстраційний номер:\~ [NUMBER] ,\~яким він\~фактично користується,\~внаслідок чого\~припиняється право\~спільної сумісної\~власності на\~нього,\~але і\~вимагає від\~неї також\~додатково до\~набуття ним\~у власність\~названого автомобіля\~також і\~грошову компенсацію\~за більш\~високу оціночну\~вартість іншого\~автомобіля марки\~«Nissan\~Juke»,\~2012\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] в\~сумі 58541,50\~грн.,\~при цьому\~не виділяючи\~вказаний автомобіль\~їй в\~натурі і\~не визнаючи\~за [PERSON] \~права приватної\~власності на\~нього в\~порядку поділу\~спільного майна\~подружжя.\~Отже,\~не виділяючи\~автомобіль у\~власність іншого\~співвласника і\~відповідно не\~заявляючи в\~суді такої вимоги, співвласник не має права вимагати сплати йому грошової компенсації вартості його частки. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено \~ \~ \~ \~домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином в існуючому варіанті позовних вимог позивача запропонований ним варіант поділу сумісного майна подружжя є одностороннім на його користь і не враховуючим рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволені позовних вимог. В подальшому в письмових поясненях, зазначила, що іншого майна в порядку поділу, крім вказаних автомобілів не мають. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2023 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2023 року визнано явку позивача обов`язковою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2023 року прийнято відмову [PERSON] від вимог позовної заяви про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації грошової вартості в розмірі частини різниці вартості між автомобілями в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов, просив визнати за ним право вланості на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», 2000 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, який знаходиться в його розпоряджені, а автомобіль «Nissan Juke», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходиться в розпоряджені відповідача, виділити за [PERSON] . Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, просили розгляд справи проводити без їх участі. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороб тощо) самостійного заробітку (доходу).\~ Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У п.23 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Верховний Суд України роз`яснив, що спільною сумісної власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч.3,\~ст.368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідні із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робочі худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.\~Як передбачено ч.3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами\~статті 70 СК України. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК Україниу\~разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).\~ Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 28.08.2021 року зареєстрували шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року шлюб між сторонами розірвано. ( Т.1 а.с.4-5). Під час шлюбу сторонами було придбано автомобілі: 08.04.2014 р. - «Mitsubishi Pajero Sport», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та 27.11.2020 р. - «Nissan Juke», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , які було зареєстровано на відповідача \~ [PERSON] . Сторонами по справі не заперечується факт, що у розпоряджені [PERSON] знаходиться автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а у розпоряджені [PERSON] знаходиться автомобіль «Nissan Juke», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку вартості автомобіля марки - «Mitsubishi Pajero Sport», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] встановлено, що ринкова вартість автомобіля становить 182031,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості автомобіля марки - «Nissan Juke», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] встановлено, що ринкова вартість автомобіля становить 298934,00 грн. Вартість відповідачем не спростована. Згідно п. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог\~ст. 76-83 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позов повністю, а [PERSON] ухвалою суду було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення судом, відтак судові витрати підлягають стягненню з позивача в межах заявлених ним вимогам, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved