Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

15.02.2022 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що вона є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . З відповідачем по справі - [PERSON] , позивач перебувала у шлюбі, зареєстрованому 17.07.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1057. Від даного шлюбу у сторін по справі [INFO] народився син - [PERSON] . 03.04.2014 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу розірвання шлюбу між подружжям, відповідач не цікавиться життям, розвитком та вихованням свого неповнолітнього сина. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток. Таким чином батько повністю відрікся від своєї рідної дитини, він не виявляє бажання побачити свого сина, не займається і не намагається займатися вихованням дитини і його забезпеченням. Також відповідач не виконує рішення суду стосовно сплати аліментів на неповнолітнього сина. Згідно відомостей з виконавчого провадження, заборгованість по сплаті аліментів становить 52 496,73 грн, жодних коштів з моменту нарахування аліментів відповідачем не сплачувалося. На підставі вищезазначеного позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхньої спільної дитини. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач відзиву на позов до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, ухвалу суду від 16.02.2022 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Таворська Л., надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, також просила долучити до матеріалів справи висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За правилами частини першої ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з відповідачем по справі - [PERSON] , позивач перебувала у шлюбі, зареєстрованому 17.07.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1057. Від даного шлюбу у сторін по справі [INFO] народився син - [PERSON] . 03.04.2014 року заоним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу розірвання шлюбу між подружжям, відповідач не цікавиться життям, розвитком та вихованням свого малолітнього сина. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток. Таким чином батько повністю відрікся від своєї рідної дитини, він не виявляє бажання побачити свого сина, не займається і не намагається займатися вихованням дитини і його забезпеченням. Також відповідач не виконує рішення суду стосовно сплати аліментів на неповнолітнього сина. Згідно відомостей з виконавчого провадження, заборгованість по сплаті аліментів становить 52 496,73грн, жодних коштів з моменту нарахування аліментів відповідачем не сплачувалося. З матеріалів справи вбачається, що останній раз відповідач бачився із сином у січні 2015 року, у 2016 році він спілкувався з сином засобами мобільного зв`язку. Після цього зв`язок з відповідачем було втрачено, де він проживає позивачу невідомо. Згідно матеріалів виконавчого провадження по стягненню аліментів місце проживання відповідача зареєстровано за місцем проживання його матері, згідно світлин та постів, які з`являються на його сторінці в соціальних мережах Фейсбук та Інстаграм, з 2019 року він перебуває на острові Балі, Індонезія. Згідно довідки Херсонської багатопрофільної гімназії № 20 ім. Б. Лавреньова, [PERSON] навчається у 4-Г класі з 01.09.2018 року (тобто з 1 класу). Зарекомендував себе старанним та вихованим учнем, добре орієнтується у змісті навчального матеріалу. Мати [PERSON] приділяла належну увагу вихованню сина, брала активну участь у житті класу. Батько [PERSON] упродовж періоду навчання батьківські збори не відвідував, зв`язок із класним керівником не підтримував. Згідно довідки Херсонської міської клінічної лікарні ім. О.С. Лучанського, [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку, на амбулаторний прийом до дитячої поліклініки дитину завжди супроводжувала мати [PERSON] , батько дитини з питань стану здоров`я [PERSON] не звертався. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідач порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме щодо того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 цього Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції «Про права дитини» зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в найвищих інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позов [PERSON] і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини об`єктивно підтверджуються перевіреними судом матеріалами справи. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved