Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), через свого адвоката, звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 13 червня 2020 року Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №216, а також визначити місце проживання дитини: [PERSON] ( [INFO] ), із ним - батьком. Відповідачка подала заяву, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору, як і позивач, просила за її відсутності. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. У сторін різні характери та погляди на життя, спільних інтересів немає, під час спільного проживання у нього з відповідачем не склались відносини, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. Також позивач подав до суду заяву, в якій вказав, що з вересня 2022 року дочка [PERSON] проживає з ним у приватному будинку за адресою [ADDRESS] . Він здійснює догляд та виховання дочки, готує їй їжу в сам її годує, гуляє із нею, граються, фактично проводять весь час разом. Саме у його будинку створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Дочка має власну кімнату, ліжечко, ігрову зону, багато розвиваючих іграшок, коляску. Будинок, в якому вони проживають має два поверхи (більше 200 м?, власне подвір`я, ігровий майданчик, гойдалку). В його користуванні є власний автомобіль, що полегшує пересування по місту та за його межами йому з дитиною. На даний час він не працює, займається безпосереднім вихованням та доглядом за дитиною, у чому йому допомагають також його батьки (тобто дідусь і баба самої дитини). Спорів що до участі (часу та днів) матері, у баченні та проведенні часу з дитиною, не має. Позиція органу опіки та піклування. Надали висновок про те, що вони проти задоволення позову, оскільки на час перевірки умов проживання дитини, мати знаходиться на території України, і мала б знаходитись у відпустці по догляду за дитиною. Позиція відповідачки. Підтвердила, що з вересня 2022 року дочка проживає з батьком у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . А вона проживає у квартирі своєї матері за адресою [ADDRESS] , де окрім неї у квартирі також проживають мати та двоє молодших братів. Квартира двохкімнатна, орієнтовною пл. 40 км. У квартирі немає умов для проживання дитини, і тому вона розуміє, що краще дитині буде із батьком. Зазначає, що ближчим часом планує виїхати закордон та влаштуватись на роботу, що із дитиною неможливо. Крім того, у неї з позивачем є домовленість про те, що дочка залишається проживати з батьком, перешкод у спілкуванні з дитиною у неї немає. І тому, вона добровільно та безумовно позовні вимоги визнає, у повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подала письмову заяву, якою визнала позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачкою позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачкою позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. В матеріалах справи також наявний висновок про відсутність підстав щодо визначення місця проживання [PERSON] біля батька, в якому зазначено, що станом на березень місяць 2023 року малолітній [PERSON] виповнюється тільки 1 рік і 4 місяці з дня народження, а мати [PERSON] знаходиться на території України та мала б перебувати у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, у зв`язку із чим комісія вважає, що відсутні підстави щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] . Однак суд не погоджується із вказаним висновком, оскільки він не грунтується на справжніх обставинах та умовах життя дитини та її батьків, що вказує на його суперечність найкращим інтересам дитини. А аргументи про те, що саме мати повинна знаходитись у відпустці по догляду за дитиною, а не батько, вочевидь порушує принцип рівності жінок та чоловіків у їх праві самостійно вирішувати питання їх приватного і сімейного життя, а також не відповідає найкращим інтересам дитини. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу за рішенням суду та визначити місце проживання дитини із батьком, а відповідачка при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом розірвання шлюбу та визначенням місця проживання дитини будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їхньої дитини, відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved