Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

21.12.2022 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні належних їй на праві власності житлового будинку та присадибної ділянки по [ADDRESS] . Усунути перешкоди: засипати яму, яка шкодить фундаменту та обрізати гілля, що лежить на даху її житлового будинку, дотримуватися норм добросусідства і обов`язків щодо спільних меж. Зобов`язати Хирівську міську раду Самбірського району Львівської області надати документи, за рахунок яких саме земель житлової та громадської забудови Хирівської територіальної громади надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1246 га з кадастровим номером 4625181100:10:001:0152 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 23.02.2011, на підставі заповіту, посвідченого 05.08.2008 і зареєстрованого в реєстрі за №208, спадкоємцем всього зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями. Після вимушеного переїзду позивачки з м.Харків до села Велика Сушиця, з сусідом [PERSON] виникли неприязні відносини через порушення останнім норм добросусідства. Зокрема гілля дерева відповідача лежить на даху її будинку, а біля фундаменту її житлового будинку відповідачем викопана глибока яма, яка шкодить та руйнує його. Крім того, Хирівською міською радою незаконно надано відповідачу у власність земельну ділянку площею 0,1246 га з кадастровим номером 4625181100:10:001:0152. Просила позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2022 справа передана для розгляду судді Клімченку М.І. Ухвалою судді від 26.12.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 27.01.2023 від представника відповідача адвоката Леонтьєва О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позову вони заперечували посилаючись на те, що будь-яких доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги, позивачем не надано (а.с.50-57). Ухвалою Старосамбірського районного суду від 09.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка та її представник з`явилися, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання з`явилися, проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві. Додатково пояснили, що гілля дерев на даний час обрізані, яма знаходиться на земельній ділянці відповідача, спільні межі не визначені через відсутність у позивачки виділеної земельної ділянки. Представник відповідача Хирівської міської ради Самбірського району позов в частині, що стосується Хирівської міської ради, не визнала, просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи відсутністю предмета спору. В іншій частині позову покладалася на розсуд суду. Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у позові необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВРЕ №311796 від 23.02.2011, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 8-10). Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1246 га з кадастровим номером 4625181100:10:001:0152 згідно рішення Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області №941 від 09.11.2021, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20, 28). Між позивачкою та відповідачем [PERSON] склалися неприязні відносини, про що свідчать численні скарги та виклики поліції. З листа виконавчого комітету Хирівської міської ради №8 від 24.05.2022 [PERSON] надано відповідь, зокрема роз`яснено, що відповідно до статті 105 Земельного кодексу України передбачено, що у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однією земельної ділянки на іншу земельну ділянку власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені кущів та дерев, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням (а.с.19). Рішенням Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 27.06.2004 внесено зміни до плану забудови [PERSON] згідно абрису, що додається. Виділено дорогу спільну до господарств [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно абрису. [PERSON] та [PERSON] виготовити плани забудов власних земельних ділянок (а.с.22). Листом виконавчого комітету Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області №9 від 31.05.2022 зобов`язано [PERSON] обрізати гілля дерев, які знаходяться над покрівлею житлового будинку [PERSON] та засипати яму, яка знаходиться біля житлового будинку (а.с.25). Пунктом «г» частини 1\~статті 91 ЗК України\~визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Частиною 1\~статті 103 ЗК України\~передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Частиною 2\~статті 152 ЗК України\~установлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до абзацу 2 пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з положень частини 1\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Однак, всупереч вказаним вимогам закону позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, а саме що, гілля дерев відповідача на час ухвалення судового рішення лежать на даху належного їй будинку. Також, позивачкою не доведено, що саме позивачем була викопана яма, що вона шкодить та руйнує будинок, що вказана яма знаходиться на її земельній ділянці. Через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, необхідну для користування та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] неможливо визначити спільні межі між позивачкою та [PERSON] для дотримання норм добросусідства. Обґрунтовуючи наявність порушень норм добросусідства і обов`язків щодо визначння спільних меж, сторона позивачки посилається, зокрема, на абрис земельних ділянок складеного Великосушицькою сільскою радою відповідно до рішення цієї ж сільради від 27.06.2004 (а.с.22). Однак, із змісту зазначеного абрису не вбачається будь-яких порушень з боку відповідача [PERSON] . Як слідує із позову та відзиву на нього, позивачка технічної документації із землеустрою щодо своєї земельної ділянки не виготовляла. Суд зазначає, що межі користування земельними ділянками визначаються технічною документацією, а не межами фактичного землекористування. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що для встановлення наявності шкоди, яку яма заподіює фундаменту житлового будинку та її розташування в порушення норм ДБН, необхідні спеціальні знання у земельній сфері, тобто висновок експерта. Проте, звертаючись в суд з позовом, позивачка не надавала суду висновку експерта та не заявляла клопотань про призначення у справі експертизи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі №\~514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначила, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. З приводу позовних вимог щодо зобов`язання Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області надати документи, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною 2\~статті 16 ЦК України\~визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини 2 статті 90\~ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Стаття 152 ЗК України\~визначає способи захисту прав на земельні ділянки та при цьому встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)\~визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частинами 1-3 статті 158\~ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України). Відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати здійснюючи правосуддя встановлений в статті 5 ЦПК України. При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення, частини 1 статті 13, пункту 4 частини 3 статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач. А отже - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати. За загальним правилом (частина 1 статті 5 ЦПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором. Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи і інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором. При цьому позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатись можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це на заборонено законом. Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина 2 статті 5 ЦПК України). Вказане з урахуванням положень частини 1 статті 2 ЦПК, означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства в будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав. Тому, обираючи спосіб захисту, позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір іншого більш ефективного способу захисту порушених прав. Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, - позивач повинен обрати саме такий спосіб. Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту - суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадків, коли з урахуванням положень частини 2 статті 5 ЦПК, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Враховуючи підстави позову, наведені у позовній заяві, позивачка у цій справі фактично ставить питання про незаконність рішення Хирівської міської ради Самбірського району №941 від 09.11.2021, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Тож,\~у цьому\~випадку ефективним\~способом захисту\~права,\~яке позивачка,\~вважає порушеним, є звернення до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення Хирівської міської ради №941 від 09.11.2021. Таким чином, позовні вимоги позивачки про зобов`язання Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області надати документи, за рахунок яких саме земель житлової та громадської забудови Хирівської територіальної громади надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1246 га з кадастровим номером 4625181100:10:001:0152 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , також не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою обрано неефективний спосіб захисту права.

Outcome: dismissed