Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 369 156,70 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] є співробітником напрямку трудових ресурсів НR АТ КБ «ПриватБанк» та займає посаду керівника напрямку. 09 травня 2020 року Голова Правління АТ КБ «Приватбанк» П. Крумханзл, згідно рішення Наглядової ради банку видав наказ № Э.28.0.0.0/1-6824295 «Про зміни вштатному розкладі Головного офісу Банку», яким розпорядився: ліквідувати напрямок трудових ресурсів (НR) та Управління оцінки ефективності та створити інші підрозділи з лінійним підпорядкуванням Керівнику дирекції з НR та корпоративного управління; скоротити штат працівників та вивести із штатного розкладу Банку більше шістдесяти штатних одиниць, включаючи посаду Керівника напрямку - Заступника Керівника дирекції Напрямку трудових ресурсів Головного офісу (НR) Головного офісу; ввести до штатного розкладу Банку нові посади у створені підрозділи та затвердити штатний розклад дирекції з НR та корпоративного управління; попередити працівників, які обіймають посади, які підлягають скороченню, не пізніше, ніж за два місяці, про їх можливе наступне звільнення 20.07.2020 року, одночасно запропонувавши їм вакантні посади, наявні у Банку, які відповідають їх спеціальності та кваліфікації, або які вони можуть знайти з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду та стану здоров`я; повідомляти працівників, що підлягають скороченню, про подальше появлення вакантних посад; звільнити працівників, які не виявили бажання зайняти запропоновані або інші вакантні посади у Банку, з дотриманням усіх прав та гарантій таких працівників згідно трудового законодавства; розробити посадові інструкції по усіх нових посадах відповідно до Методичних рекомендацій до розробки посадових інструкцій співробітників Приватбанку. 20 липня 2020 року на підставі наказу № Э.DN-УВ-2020-6998744-п [PERSON] було звільнено з займаної посади в АТ КБ «Приватбанк» на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Наказ № Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] було оскаржено в судовому порядку та визнано незаконним. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.05.2021 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2021 року, встановлено, що вищезазначений наказ про звільнення [PERSON] був незаконним. Суд прийшов до висновку про те, що при звільненні позивачів, відповідачем, в порушення ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, не були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які з`явились та існували на підприємстві з моменту повідомлення позивачів про наступне вивільнення по день звільнення, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, а тільки запропонував одну посаду, яка на думку відповідача відповідала спеціальності позивачів. Посилання відповідача на інтернет-ресурс та зазначення, що позивачі можуть ознайомитись із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, відповідно до спеціальності, кваліфікації та досвіду за посиланням https//privatbank.ua.work, не є належним доказом виконання відповідачем своїх зобов`язань, що передбачені ст.40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки неможливо встановити, які саме вакансії на той період перебували на вказаному відповідачем інтернет-ресурсі, чи були там всі наявні в той час вакантні посади, чи ознайомились позивачі з вказаним переліком вакансій і взагалі, чи мали позивачі доступ до вказаного інтернет ресурсу. Вважає, що має право на середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з моменту звільнення до дати винесення судом рішення. Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи від 22.07.2021 року заробітна плата [PERSON] за травень 2021 року склала 282 200,00 грн., за червень 2021 року - 282 200,00 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 14 842,10 грн., виходячи з розрахунку, що позивачем фактично відпрацьовано протягом двох місяців з 01.05.2020 року по 30.06.2020 року 38 робочих днів. Кількість робочих днів вимушеного прогулу [PERSON] з 20.07.2020 року по 14.06.2021 року становить 227 робочих днів. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 3 369 156,70 грн. Але, при поновленні на роботі роботодавець не провів оплату праці позивача за період вимушеного прогулу, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. 29 березня 2023 року від представника відповідача - Мужевської Є.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» не погоджується з позовними вимогами в частині визначення часу вимушеного прогулу та розрахунку середньої заробітної плати і надає наступні заперечення. [PERSON] була звільнена 20.07.2020 року на підставі наказу № Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 02.07.2020 за скороченням штату. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.05.2021 року у справі № 209/2468/20 було частково задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Дніпровська обласна організація Всеукраїнської професійної спілки працівників АТ КБ «Приватбанк», Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ "Приватбанк" про скасування наказу та поновлення на роботі. Цим рішенням було поновлено позивачів на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішення суду першої інстанції в резолютивній частині не було допущено до негайного виконання щодо вимог про поновлення на роботі, відтак в частині поновлення на роботі рішення не набирало законної сили одразу після проголошення. АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило зазначене судове рішення в апеляційному порядку. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу Банку було залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишено без змін. Однією з обов`язкових складових умов для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути вина власника або уповноваженого ним органу. Питання допуску рішення до негайного виконання має бути чітко визначено у резолютивній частині рішення. Наведеним вище вимогам рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року у справі № 209/2468/20 не відповідало, оскільки у резолютивній частині станом на день проголошення рішення не було чітко зазначено про те, чи підлягає рішення негайному виконанню та в яких межах. Тому вважає, що у відповідача не виникало обов`язку з негайного виконання рішення саме після проголошення рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року у справі № 209/2468/20. Такий обов`язок з виконання рішення про поновлення на роботі [PERSON] виник у відповідача після проголошення ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року. Обов`язок Банку виконати судове рішення про поновлення [PERSON] на роботі виник лише після проголошення ухвали від 31 травня 2021 року про негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, оскільки рішення суду першої інстанції в резолютивній частині щодо вимог про поновлення на роботі не було допущено до негайного виконання. Разом з тим вважають, що оскільки позивачка не вчиняла дій, спрямованих на виконання - не надала до банку належним чином оформлений виконавчий лист про поновлення на роботі, відсутня вина Відповідача у невиконанні Позивачем трудової функції за час після ухвалення судом рішення про поновлення на роботі до дати затвердження наказу про поновлення. [PERSON] отримала виконавчий лист про поновлення на роботі лише 01.06.2021 року, після цього звернулась до державної виконавчої служби з заявою про виконання та виконавчим документом. Постанову про відкриття виконавчого провадження було отримано Банком 04.06.2021 року. Після отримання Банком постанови про відкриття виконавчого провадження рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі було виконано та видано наказ № E.17.U.0.0/4-6950177 від 14.06.2021 року про поновлення [PERSON] . Таким чином вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з дати ухвалення рішення про поновлення на роботі по дату видачі наказу про поновлення. Також, відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за 20.07.2020 року. Позивач помилково обчислює період вимушеного прогулу, починаючи з 20.07.2020 року, період вимушеного прогулу має бути розрахований з 21.07.2020 року (наступний день після звільнення). Крім того, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 14 471,79 грн., а не заявлений позивачем розмір - 14 842,10 грн. Також, позивач не доводить, що вона зверталась до відповідача з приводу виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу після проголошення рішення про поновлення або після поновлення на роботі. Вважає, що позивач зловживає правом з метою завдати матеріальної шкоди відповідачу. Враховуючи все вищенаведене просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Ювко В.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до наказу Э.28.0.0.0/1- 6824295 від 09.05.2020 року «Про зміни в штатному розкладі Головного офісу банку», згідно з рішенням Наглядової ради банку (протокол № 11/20 від 19.03.2020) затверджені зміни до організаційної структури Дирекції з НR та корпоративного управління. Наказано: у зв`язку з ліквідацією Напрямку трудових ресурсів (НR) та Управління оцінки ефективності, скоротити штат працівників та вивести із штатного розкладу банку всі наступні посади: Керівник напрямку - заступник Керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR) Головного офісу - 1 шт.од.; Помічник Керівника Напрямку трудових ресурсів (НR) Головного офісу - 1 шт.од; Заступник Керівника Напрямку трудових ресурсів (НR) Головного офісу - 2 шт.од; Заступник Керівника Напрямку трудових ресурсів (НR) - 1 шт.од; Керівник проекту Напрямку трудових ресурсів (НR) Головного офісу - 3 шт.од.; Керівник проекту Напрямку трудових ресурсів (НR) ГО - 1 шт.од.; Керівник проекту Напрямку трудових ресурсів (НR)-1 шт.од. Запропонувати вакантні посади, наявні у Банку, які відповідають їх спеціальності та кваліфікації, або які вони можуть знайти з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду та стану здоров`я. За необхідності повідомляти працівників, що підлягають скороченню, про подальшу появу вакантних посад до дати можливого звільнення та про можливість переведення на відповідні посади, роботу на яких такі працівники зможуть виконувати з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду та стану здоров`я. Звільнити працівників, які не виявили бажання зайняти запропоновані або інші наявні вакантні у банку посади, які такі працівники можуть зайняти з урахуванням їх освіти, кваліфікації, досвіду та стану здоров`я, до дати можливого звільнення, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України за умови дотримання усіх прав та гарантій таких працівників відповідно до трудового законодавства, виплативши вихідну допомогу згідно з чинним законодавством України (а.с. 23). Відповідно до Витягу з Протоколу № 11/20 засідання Наглядової ради АТ КБ «Приват Банк» від 19.03.2020 року, з питання № 13 «Зміни в організаційній структурі Дирекції НR та корпоративного управління» вирішили затвердити зміни в організаційній структурі Дирекції з НR та корпоративного управління згідно рішенню правління, окрім тих, що відносяться до Департаменту «Поліграфічна служба банку» (а.с. 24). Відповідно до наказу № Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 року [PERSON] було звільнено 20 липня 2020 року (останній робочий день) з посади Керівника напрямку - Заступника керівника Дирекції з НR та корпоративного управління АТ КБ «Приват Банк» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників (а.с. 25). Відповідно до довідки про заробітну плату АТ КБ «ПриватБанк» від 22.07.2020 року, за період з 01.01.2020 року по 20.07.2020 року [PERSON] , яка працювала в АТ КБ «ПриватБанк» з 04.10.1994 р. на посаді керівника напрямку - заступника керівника дирекції Напрямок трудових ресурсів (НR) звільнена 20.07.2020 р., нараховано дохід у загальній сумі 4 088 702,90 грн. (а.с. 26). Не погодившись зі своїм звільненням позивач оскаржила наказ № Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 року в судовому порядку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року по справі № 209/2468/20, визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» № Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 року про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на роботі в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на посаді керівника напрямку - Заступника керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR) (а.с. 27-33). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.05.2021 року по справі № 209/2468/20 виправлено описки та арифметичні помилки, допущені у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду від 21.05.2021 року, зокрема: «Вважати вірним абзац 13 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільнених працівників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] - допустити до негайного виконання (а.с. 34). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року по справі № 209/2468/20 - залишено без змін (а.с. 35-38). 24.05.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Виконуючої обов`язки голови правління АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про негайне поновлення на роботі (а.с. 40). 04.06.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримана постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2021 року, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 209/2468/20 від 01.06.2021, що видав Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 209/2468/20 (а.с. 93, 94-95). Відповідно до наказу про поновлення на роботі Е.17.U.0.0/4-6950177 від 14.06.2021 року на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року у справі № 209/2468/20 та з врахуванням Ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/2468/20 від 31.05.2021 року, на підставі ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», скасовано наказ Э.DN-УВ-2020-6998744-п від 20.07.2020 про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді керівника напрямку - Заступника Керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR) з 21.07.2020. Внести до трудової книжки [PERSON] запис про поновлення на посаді Керівника напрямку - Заступника керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR). Внести відповідні корективи в табулювання [PERSON] та в інформацію про нараховані невикористані дні відпустки. Визначити робоче місце місце [PERSON] , яке знаходиться за адресою місцезнаходження банку, тобто є місцем виконання рішення - [ADDRESS] . Допустити до роботи [PERSON] 15.06.2021 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до особистого підпису [PERSON] ознайомлена з наказом 15.06.2021 року (а.с. 38, 92). 16.06.2021 року [PERSON] звернулася до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, зазначивши, що станом на дату звернення: не внесено відповідний запис до трудової книжки про поновлення на роботі; не внесено відповідні корективи в табулювання та в інформацію про нараховані невикористані відпустки; не надано необхідних доступів в програмі ПК «Приватдок», ПК «Приватперсонал», ПК «Навчання» та інших для виконання трудових обов`язків; місцем роботи визначено не м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, а м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 9 (а.с. 41). 28.09.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про негайне виконання рішення суду, зокрема, просили негайно розрахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, з 20.07.2020 року по 21.05.2021 року (а.с. 42-43). Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 28.10.2022 року [PERSON] працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 04.10.1994 р. на посаді Керівника напрямку - Заступник керівника Дирекції Дирекція з НR та корпоративного управління. За травень 2020 року нараховано заробітну плату 282 200,00 грн., фактично відпрацьовано днів - 19; за червень 2020 року нараховано 282 200,00 грн., фактично відпрацьовано днів - 20. Середньоденна заробітна плата за період з 01.05.2020 р. по 30.06.2020 р. складає 14 471,79 грн. (а.с. 96). Відповідно до розрахункових листків за травень, червень, липень 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» проведено розрахунок по заробітній платі з [PERSON] , відповідно до відпрацьованих днів, зокрема, у липні 2020 року [PERSON] працювала 20 числа місяця, розрахунок за липень проведено за 14 відпрацьованих днів (а.с. 97-102). Отже, судом встановлено та визнавалося сторонами, що 20.07.2020 року [PERSON] працювала та отримала заробітну плату за 14 днів липня, в тому числі і за відпрацьований день 20 липня 2020 року. Як вже було встановлено наказ про звільнення [PERSON] від 20.07.2020 року згідно рішення суду від 21.05.2021 року було скасовано та поновлено на посаді [PERSON] . Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року має преюдиційне значення для даної справи, а тому обставини встановлені рішенням суду доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, [PERSON] будучи незаконно звільненою з посади керівника напрямку - Заступника Керівника Дирекції Напрямку трудових ресурсів (НR) має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позові позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 20.07.2020 року по 14.06.2021 року (дату поновлення на роботі). Отже період, за який позивач просить стягнути середній заробіток, складається з двох періодів, які слід розділити на дві частини, а саме: період з 20.07.2020 року по 21.05.2021 року - середній заробіток за час вимушеного прогулу та період з 22.05.2021 року по 14.06.2021 року - середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, підстави стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП) та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП) передбачені окремими нормами трудового законодавства, мають відмінну правову природу. Період з 21 травня 2021 року по 14 червня 2021 року не є вимушеним прогулом в розумінні статті 235 КЗпП, оскільки позивач поновлений на посаді судовим рішенням від 21 травня 2021 року. Затримка виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі зумовлює відповідальність роботодавця за ст. 236 КЗпП України. Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 924/1473/15, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Таким чином, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин ст.ст. 235, 236 КЗпП України. Згідно абзацу 2 частини 2 розділу ІІ Постанови Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Постанова № 100) (в редакції, яка діяла на момент звільнення) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. У частині 8 розділу ІV Постанови № 100 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується за період з 21 липня 2020 року (наступний день після звільнення оскільки 20 липня 2020 року позивач працювала та отримала заробітну плату за цей день) до 21 травня 2021 року (день ухвалення судового рішення). Відповідно до довідки відповідача (а.с. 96) середньоденна заробітна плата позивача складає 14 471,79 грн. (сума середньоденної заробітної плати перевірена судом наступним чином: 564 400,00 грн. (заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню) поділена на 39 (кількість робочих днів). Кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача за період з 21.07.2020 року по 21.05.2021 року складає 209 днів, а саме: липень 2020 року - 8 днів, серпень 2020 року - 20 днів, вересень 2020 року - 22 дні, жовтень 2020 року - 21 день, листопад 2020 року - 21 день, грудень 2020 року - 22 дні, січень 2021 року - 19 днів, лютий 2021 року - 20 днів, березень 2021 року - 22 дні, квітень 2021 року - 22 дні, травень 2021 року - 12 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме за період з 21 липня 2020 року по 21 травня 2021 року складає: 209 днів х 14 471,79 грн. = 3 024 604,11 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Відповідно до 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішення суду в частині поновлення позивача [PERSON] на роботі виконано відповідачем 14.06.2021 року, при цьому відповідачем в судовому засіданні не доведено причин та обставин, які б унеможливлювали виконання рішення суду, а усі заперечення щодо не зазначення у резолютивній частині рішення від 21.05.2021 року про негайне виконання суд до уваги не бере та відхиляє як безпідставні. Крім того, як встановлено судом ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.05.2021 року по справі № 209/2468/20 виправлено описки та арифметичні помилки, допущені у мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду від 21.05.2021 року, зокрема абзац 13 резолютивної частини рішення викладено в редакції: «Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільнених працівників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] - допустити до негайного виконання (а.с. 34). За зазначених обставин [PERSON] має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.05.2021 року про поновлення на роботі за період з 22.05.2021 року по 14.06.2021 року включно, оскільки першим робочим днем після поновлення позивача на роботі зазначено 15 червня 2021 року (а.с. 38). Кількість робочих днів затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 22.05.2021 року по 14.06.2021 року складає 16 днів, а саме: травень 2021 року - 6 днів, червень 2021 року - 10 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме за період з 22 травня 2021 року по 14 червня 2021 року складає: 16 днів х 14 471,79 грн. = 231 548,64 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду складає всього 3 256 152,75 грн. (3 024 604,11 грн. + 231 548,64 грн. = 3 256 152,75 грн.). Крім того слід враховувати роз`яснення наведені у абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.199 року у відповідності до яких, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У зв`язку з викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 3 256 152,75 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку є доведеними та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 11 350,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial