Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

[PERSON] 30.03.2023 звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, 27 серпня 2013 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 42. Малолітніх дітей подружжя не має. Спільне життя з відповідачем не склалося, і вже більше року відносини та життя відповідача та позивача тільки погіршуються, оскільки проявилася жахлива різниця характерів, вподобань та поглядів на сімейне життя. Позивач та відповідач втратили почуття любові один до одного, взаєморозуміння, не ведуть спільного господарства, не проживають разом, не мають спільного бюджету, одним словом їх взаємовідносини вичерпали себе. Таким чином, протягом останнього часу шлюб носить виключно формальний характер і зберігати його надалі недоцільно, оскільки це суперечить інтересам позивача, адже у кожного з них склалось своє життя окремо один від одного. Позивач посилається на те, що в спілкуванні з відповідачем вона з`ясувала, що їх шлюб розпався остаточно і він також не має наміру його зберігати, разом з тим, відловідач не бажає вчиняти будь-яких активних дій у розірванні шлюбу, тому позивач і була вимушена звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі позивача та її представника, позовну заяву задовольнити ухваливши заочне рішення. Відповідач до суду не з`явився, про час та дату повідомлявся належним чином, а саме: за допомогою поштового зв`язку та смс-повістки, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, про причини своєї неявки не повідомив, відповідних заяв та/або клопотань не надавав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст.\~124\~Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 42 та видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] . Малолітніх дітей подружжя не має. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Спільне життя з відповідачем не склалося, вже більше року відносини та життя відповідача та позивача тільки погіршуються, оскільки проявилася жахлива різниця характерів, вподобань та поглядів на сімейне життя. Позивач та відповідач втратили почуття любові один до одного, взаєморозуміння, не ведуть спільного господарства, не проживають разом, не мають спільного бюджету, одним словом їх взаємовідносини вичерпали себе. Таким чином, протягом останнього часу шлюб носить виключно формальний характер і зберігати його надалі недоцільно, оскільки це суперечить інтересам позивача, адже у кожного з них склалось своє життя окремо один від одного. В спілкуванні з відповідачем позивач з`ясувала, що він також впевнений, що їх шлюб розпався остаточно і він також не має наміру його зберігати, проте він не бажає вчиняти будь-яких активних дій у розірванні шлюбу, у звязку з чим позивач і була вимушена звернутися до суду з цим позовом. Всі можливі спроби примирення з відповідачем вже вичерпали себе, такі «примирення» закінчувалися новими сварками та тяжкими душевними стражданнями для кожного зі сторін. Тож подальші спроби примирення будуть примушенням до шлюбу. Надання строку на примирення є недоцільним, адже воно завідомо є неможливим. Враховуючи всі ці обставини, вважає, що сім`я остаточно розпалася, а шлюб має лише формальний характер та причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і примирення та подальше подружнє життя між ними та збереження сім`ї неможливе. У відповідності до ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.\~82\~ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 1095 грн. 47 коп. судового збору. Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки. Збереження сім`ї неможливо, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище позивачу не змінювати, оскільки відповідних клопотань від неї не надходило. На підставі викладеного,

Outcome: approved