Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Позивач звернувся\~до Трускавецького\~міського суду\~Львівської області\~з позовом\~до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] йому належить транспортний засіб Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 2011 року випуску. 27.12.2021 року його автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень внаслідок ДТП у зв`язку з чим йому завдано матеріальну шкоду. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2022 року у справі № 442/116/22 [PERSON] серед іншого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Діями [PERSON] йому завдано майнову шкоду у розмірі 245204,50 грн., що підтверджується звітом №863/22 про оцінку автомобіля Volkswagen Passat з додатками. При цьому, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахованою не була. Наказом МТСБУ було вирішено відшкодувати позивачу шкоду заподіяну в результаті ДТП. Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача від 27.03.2023 року МТСБУ у вересні 2022 року перерахувало грошові кошти в розмірі 111854, 50 грн., тобто, станом на день звернення до суду залишок невиплаченої суми відшкодування перед позивачем становить 133350,00 грн. На думку позивача у відповідача виник обов`язок щодо сплати різниці між виплаченою МТСБУ сумою відшкодування та фактично завданою йому матеріальною шкодою із врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з порушенням ним грошового зобов`язання. Ухвалою суду від 30.03.2023 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] позивачу належить транспортний засіб Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 2011 року випуску. 27.12.2021 року внаслідок ДТП даний автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень, а позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 245204,50 грн., що підтверджується звітом №863/22 про оцінку автомобіля Volkswagen Passat з додатками. Згідно постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2022 року у справі № 442/116/22, відповідач [PERSON] 27.12.2021 о 17-45 год. по вул. Трускавецькій в м. Дрогобичі керував транспортним засобом Fiat Doblo д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого не справився з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , який рухався по ній, спричинивши механічні пошкодження транспортних засобів. Даною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що стяновить 17000,00 грн.та позбавлено права керування транспортним засобом строком на один рік., що підтверджується копією постанови, яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~то на\~момент дорожньо-транспортної\~пригоди цивільно-правова\~відповідальність водія\~ [PERSON] застрахованою не була. Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача АТ КБ «Приватбанк» від 27.03.2023 року МТСБУ у вересні 2022 року згідно наказу № 3/8622 від 20.09.2022 по справі № 82823 перерахувало позивачу грошові кошти в розмірі 111854, 50 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, на яку посилався суд першої інстанції, а також постанови від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається з розрахунку, то станом на 28.03.2023 залишок невиплаченої суми відшкодування відповідачем перед позивачем становить 133350,00 грн. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, законодавством передбачене нарахування пені за прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін, у разі прострочення виплати матеріальної шкоди з вини заподіювача шкоди застосовуються положення ч.2 ст. 625 ЦК України. При цьому, нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних полягає у відшкодуванні майнових втрат та отримання компенсації (плати) за неправомірне користування боржником грошовими коштами, належними до сплати, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки ( пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, то позивачем було подано розрахунок інфляційних втрат на суму 133 350 грн. починаючи з 27.12.2021 року по 28.03.2023 року, згідно якого інфляційні втрати складають 38 017, 26 грн., також подано розрахунок 3 % річних на суму 133 350 грн. починаючи з 27.12.2021 року по 28.03.2023 року, які складають 5 008, 84 грн. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається у позові, як на підставу його задоволення, інших доказів відповідачем суду надано не було, а тому суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір по справі складає 1763,76 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved