Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час є студентом третього курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Нікопольський фаховий коледж Українського державного університету науки і технологій». Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач по справі як батько дитини участі в утриманні не приймає. Тому змушена звернутись до суду та просить стягнути на свою користь аліменти на утримання сина на час його навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.20-21). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.24), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та 17 березня 2023 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Їх спільна дитина, дійсно, є студентом Відокремленого структурного підрозділу «Нікопольський фаховий коледж Українського державного університету науки і технологій», проте, на даний час [PERSON] фактично проживає в м.Києві та офіційно працевлаштований в ТОВ «Нова Пошта», щомісячно отримує заробітну плату, яка є достатньою для його забезпечення. Крім цього, позивачка також офіційно працевлаштована в ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» та щомісячно отримує заробітну плату. Крім цього, аліментних зобов`язань він не має, проте, має на своєму утриманні батьків, які потребують фінансової допомоги. Також, в 2022 році він отримав на виробництві травму, у зв`язку з чим в період з 22 червня 2022 року по 18 жовтня 2022 року перебував на лікуванні та 19 жовтня 2022 року отримав інвалідність третьої групи. Тому, для подальшого лікування, на 2023 рік ним заплановано післяопераційне медичне лікування, а всі кошти, які він отримує, будуть витрачені на відновлення його здоров`я, тобто, від стягнення аліментів залежить стан його здоров`я. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги не визнає та проти задоволення позову заперечує (а.с.26-27). Позивачка своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, також скористалась та 27 березня 2023 року на адресу суду надала відповідь на відзив, згідно якої послалась на обставини, викладенні в позовній заяві. Крім цього, зазначила, що відповідачем у відзиві на позовну заяву докази того, що його матеріальне становище не дає можливості сплачувати аліменти на утримання сина, надано не було. При цьому, відповідач зазначає, що йому встановлена інвалідність, проте, не вказує, що ним отримується додатковий дохід у вигляді соціальної виплати пенсії. Посилання відповідача на ту обставину, що на його утриманні перебувають його батьки, не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки докази того, що останній є їхнім опікуном, надано також не було. Крім цього, факт того, що їх спільна дитина офіційно працевлаштована та отримує дохід, не є підставою для відмови в задоволенні позову. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.35-36). Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу, на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до довідки № 85, виданої 16 лютого 2022 року, [PERSON] є студентом третього курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Нікопольський фаховий коледж Українського державного університету науки і технологій», з зазначенням терміну - з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (а.с.16). Тому, з урахуванням викладених обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до закінчення терміну навчання, а саме - до 30 червня 2023 року. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини [PERSON] , який є повнолітньою особою і студентом, що, незважаючи на самостійний дохід, потребує, у відповідності до вимог чинного законодавства, матеріального забезпечення на період його навчання, що є обов`язком, як батька, так і матері, приймати участь в його утриманні. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, при цьому, суд вважає, що відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати сина. Доводи відповідача про нестабільність рівня доходу, суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження вищенаведених обставин він не надав. Докази на підтвердження того, що відповідач відноситься до категорії непрацездатних осіб, в матеріалах справи також відсутні, а навпаки у відзиві на позовну заяву міститься посилання на ту обставину, що заробітну плату відповідач витрачає на своє лікуванні. Крім того, відповідач зазначає, що на утриманні інших дітей не має, проте має батьків похилого віку, які потребують від нього фінансової допомоги, однак надання копій пенсійного посвідчення батьків, не підтверджує того, що батьки відповідача потребують матеріальної допомоги на своє утримання від сина і відповідач таку допомогу надає. Вказані документи свідчать лише про те, що батьки відповідача є особами пенсійного віку, при цьому вони отримують пенсію, а докази того, що розмір пенсійних виплат є недостатнім, відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина на час його навчання є розмір 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial