Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] \~звернулася до суду з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , про скасування державної реєстрації права власності, визначення частки померлого у спільному майна та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді 20/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Брат позивача [PERSON] прийняв спадщину, однак не оформив своїх прав. [INFO] мій брат [PERSON] помер. В установлений законом строк позивач звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття 1/2 частини спадщини. Постановою нотаріуса від 09.08.2011 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 10/100 частин житлового будинку [ADDRESS] у зв`язку з тим, що спадкодавець не надав правовстановлювальний документ на вказану вище частину спадкового будинок. Враховуючи вищевикладене, просила суд скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 10/100 частин будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 4207808, визнати, що померлій [INFO] [PERSON] належало на праві спільної часткової власності 20/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 10/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Ухвалою від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.10.2020 року витребувано у Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори та в Київському обласному державному нотаріальному архіві належним чином засвідчену копію спадкової справи № 92 за 2002 рік до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . 30.10.2020 року на виконання ухвали суду від 07.10.2020 року надійшла спадкова справа № 92 за 2002 рік до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 16.03.2021 року залучено до участі справи в якості співвідповідачів [PERSON] , КП «БТІ». Ухвалою суду від 17.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася,\~про час,\~дату та\~місце розгляду\~справи повідомлена\~належним чином,\~надала до\~суду заяву\~про розгляд\~справи у\~її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача КП «БТІ» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті відкрилась спадщина у вигляді 20/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Брат позивача [PERSON] прийняв спадщину, однак не оформив своїх прав. [INFO] мій брат [PERSON] помер. В установлений законом строк позивач звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття 1/2 частини спадщини. Постановою нотаріуса від 09.08.2011 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 10/100 частин житлового будинку [ADDRESS] у зв`язку з тим, що спадкодавець не надав правовстановлювальний документ на вказану вище частину спадкового будинок. Таким чином, позивач має право на спадкування майна померлої матері в першу чергу. Належність 20/100 частин спадкового будинку [PERSON] підтверджується наступним. 18 жовтня 1972 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про продаж [PERSON] належної йому 1/6 частину будинку [ADDRESS] . За цим договором було продано і частину даного будинку, яка належала сестрі [PERSON] , [PERSON] . Рішеннями Києво-Святошинського районного суду Київської області від 38.02.1974року та 13.08.1976 року договір купівлі-продажу належної [PERSON] та [PERSON] частини будинку [ADDRESS] було визнано дійсним. [PERSON] судом було зобов`язано сплатити [PERSON] 600 карбованців за належну їй частину будинку. Відповідно до рішення виконкому Боярської міської ради №13 від 30.06.1971р. «Про перерахунок ідеальних часток» фактично [PERSON] та [PERSON] належало по 10/100 частин спірного будинку. [PERSON] сплатила [PERSON] 600 крб., що підтверджується квитанцією. Відповідач у спірному будинку не проживає із 1972 року. У 2011 році була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на 10/100 частин спірного будинку. Вказані обставини підтверджуються постановою нотаріуса, свідоцтвами про смерть, рішеннями Києво-Святошинського районного суду, розпискою- договором, квитанцією про сплату коштів [PERSON] , рішенням виконкому Боярської міської ради від 30.06.1971 року, будинковою книгою, технічним паспортом на будинок, іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до\~ст.1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої\~статті 1258 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок\~\~відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої\~\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок\~\~відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень\~статті 1297 Цивільного кодексу України\~\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України,\~\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено п.4.18 Глави 10\~\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з\~статтею 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до ч.5\~ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості Державного реєстру вважаються достовірними, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ч.2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до ч. 5\~ст. 26 цього ж Закону, внесення змін до записів Державного реєстру, внесення змін про скасування державної реєстрації прав здійснюється у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 2, ст. 11 вищезазначеного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Заявником у розумінні цього\~Закону\~вважається власник, інший право набувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Згідно п. 3 ч.1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», звернення заявника не є підставою для прийняття рішення державним реєстратором щодо скасування державної реєстрації права власності іншої особи. Статтею 392 ЦК України\~передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (\~ст.2 Цивільного процесуального кодексу України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст.\~\~5 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , [PERSON] , КП «БТІ», про скасування державної реєстрації права власності, визначення частки померлого у спільному майна та визнання права власності на спадкове майно, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved