Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2021 року уклав з\~ [PERSON] \~договір позики,\~відповідно до\~умов якого\~надав йому\~у борг\~3600,00.\~зі строком\~повернення не\~пізніше 27.03.2021\~року.Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення грошових коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 3600,00 грн. заборгованості за договором позики, пеню в розмірі 352,31 грн., 365 % річних у розмірі 8244,00 грн., 153,72 грн. інфляційних втрат, штраф у розмірі 36000,00 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 29.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.03.2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець надає позичальнику позику у вигляді грошових коштів в розмірі 3600,00, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором термін. Сторони погодили, що у разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати позичальник зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, суму річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено в розмірі 365%, суму інфляційних витрат відповідно до законодавства України. Крім того, сторони погодили, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково сплачується штраф у десятикратному розмірі від суми боргу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, борг за договором про надання позики від 03.03.2021 року не повернув, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, процентів за договором позики, штрафу за несвоєчасне повернення боргу, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved