Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд звільнити з-під арешту належне йому рухоме майно, скасувавши постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 квітня 2012 року, винесену відповідачем, оскільки арешт був накладений з метою виконання виконавчого листа, вимоги за яким задоволено, виконавче провадження закрито. В обґрунтування позову зазначив, що він звернувся до Сервісного центру МВС України в м. Кривому Розі (далі - Сервісний центр) з метою переоформлення на іншу особу права власності на автомобіль, який знаходиться у його приватній власності. В той же день отримав відмову від фахівця Сервісного центру у здійсненні такого переоформлення у зв`язку із тим, що 23.04.2012 року старшим державним виконавцем Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ, Біляковським О.М., на підставі виконавчого листа №2а/0470/7115/11, виданого 15.02.2012 року, було відкрито виконавче провадження [NUMBER] (далі - ВП [NUMBER]), в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Фахівцем Сервісного центру було вручено копію вищезазначеної постанови зі змісту якої він дізнався, що стягувачем по справі №2а/0470/7115/11 було УПФУ у Довгинцівському районі, правонаступником якого є ГУПФУ в Дніпропетровській області. Згідно витягу від 28.02.2023 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, інформація щодо будь-яких обтяжень на рухоме майно, що належить йому, відсутня. Він звернувся із письмовою заявою до відповідного органу виконавчої служби з питання надання інформації стосовно виконавчих проваджень відносно нього, які перебувають на виконанні ДВС, а також можливості зняття арешту з майна, накладеного у ВП [NUMBER]. На своє звернення отримав відповідь викладену в листі від 28.02.2023 року №20946, де повідомлялось про те, що станом на 27.02.2023 року виконавчі провадження, які перебували на виконанні у відділі ДВС відносно нього, завершені. На виконанні не перебувають. Більше того, надати будь-яку інформацію щодо накладення арешту за ВП [NUMBER] відсутня можливість, оскільки строк зберігання закінчених виконавчих проваджень складає 3 роки. Таким чином, на теперішній час у ДВС відсутні будь-які відомості щодо виконавчого провадження, згідно якого було накладено арешт на вказане вище рухоме майно. 07.03.2023 року він звернувся до стягувача за виконавчим документом №2а/0470/7115/11, а саме до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з метою отримання інформації з приводу будь-якої можливої заборгованості, що обліковується за ним. 14.03.2023 року листом № 0400-010607-8/32722 його було повідомлено про те, що по виконавчому листу №2а/0470/7115/11, виданому 15.02.2012 року заборгованість погашено у повному обсязі. Тому з метою реалізації права на користування та розпорядження належним йому рухомим майном, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На виконання ухвали суду в порядку, передбаченому положеннями ст. 178 ЦПК України, відповідачем подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на те, що згідно ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Боржник має право оскаржити рішення державного виконавця або його бездіяльність до суду протягом 10 днів з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Додатково зазначають, що підставами для скасування будь-якої постанови державного виконавця є визнання її незаконною чи винесеною з порушенням закону, стосовно чого позивач не наводить жодних доказів чи аргументів. Позивачем та його представником отримано відзив на позов, відповіді на відзив не надано. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, постановою державного виконавця Довгинцівського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Біляковського О.М. від 23 квітня 2012 року, на підставі виконавчого листа №2а/0470/7115/11 виданого 15 лютого 2012 року, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 12 - копія постанови). За повідомленням Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 20946 від 28.02.2023, станом на 27.02.2023 виконавчі провадження, які перебували на виконанні у відділі ДВС у відношенні [PERSON] , завершені. На виконанні не перебувають. Більше того, надати будь-яку інформацію щодо накладення арешту за ВП [NUMBER] відсутня можливість, оскільки строк зберігання закінчених виконавчих проваджень складає 3 роки (а.с. 10 - копія повідомлення). Згідно відповіді Відділу забезпечення наповнення бюджету №4 фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010607-8/32722 від 14.03.2023, по виконавчому листу № 2а/0470/7115/11 виданому 15 лютого 2012 року заборгованість у сумі 1732,80 грн. погашено у повному обсязі (а.с. 11 - копія відповіді). Згідно витягу від 28.02.2023 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, інформація щодо обтяжень на рухоме майно, що належить [PERSON] , відсутня (а.с. 9 - копія витягу). Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова №5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Згідно частин 1, 2 статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1). Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч.2). Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що всупереч вимогам Закону, дій щодо зняття арешту з майна Довгинцівським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проведено не було, чим було порушено право позивача на користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Суд критично відносить до доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву щодо необхідності звернення позивача до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця, як то передбачено ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з огляду на ту обставину, що виконавче провадження, за яким постановою державного виконавця Довгинцівського ВДВС КМУЮ було накладено арешт на все майно [PERSON] знищено, захист прав позивача у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, в зв`язку з чим, цивільне право останнього підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, накладеного вищезазначеною постановою державного виконавця. Разом із цим, заслуговують на увагу доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що підставами для скасування будь-якої постанови державного виконавця є визнання її незаконною чи винесеною з порушенням закону, стосовно чого позивач не наводить жодних доказів чи аргументів. У зв`язку із чим, суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 23.04.2012 року старшим державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Біляковським О.М. в рамках виконавчого провадження [NUMBER], задоволенню не підлягає, так як на час її прийняття незаконності у діях державного виконавця не встановлено. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України визначається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині зняття арешту з майна. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial