Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

13 жовтня 2022 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірина Олександрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивували тим, що [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] , громадянин держави Ізраіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , дата народження [INFO] , останнє зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Факт родинних зав`язків між позивачами та [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження, що додаються до цієї заяви. Після його смерті відкрилася спадщина щодо: земельної ділянки за адресою [ADDRESS] кадастровий номер 3222484001:01:008:5235 та житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці; земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222486201:01:110:0137 та житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. За життя батьком позивачів було складено заповіти. Згідно з заповітом від 25.09.2020 р. реєстрованим за №2941 та заповітом від 26.04.2021 р., зареєстрованим за №1077, які посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. зазначене вище спадкове майно ваш батько заповів нам, [PERSON] та [PERSON] . Позивачі є єдиними спадкоємцями померлого, інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. На 26 лютого 2022 року на 10.00 позивачами було назначено зустріч з нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. для прийняття спадщини після померлого, що підтверджується листом від нотаріуса, який додається до піст заяви. Однак зустріч не відбулася у зв`язку з тим, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала військову агресію проти України та Указом Президента України № 64/2022 на території України було введено воєнний стан. В умовах, які склалися позивачі не мали можливості провести прийняття спадщини та були змушені разом з родинами виїхати закордон, де продовжують перебувати до сьогодні Позивачі просили визначити для [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяць достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (дата смерті [INFO] ); визначити для [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяць, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (дата смерті [INFO] ); судові витрати покласти на позивачів. Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 25 листопада 2022 року позивачами усунуто недоліки. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2022 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2023 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача та позивачі в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи у відсутність позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримали. Представник Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Ірина Олександрівна не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, не надала заяву про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 вересня 1979 року, [PERSON] народився [INFO] , про що 18 вересня 1979 року відділом РАЦС Мінську Заводського району було складено відповідний актовий запис № 2732. Батьком особи зазначено [PERSON] . Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 січня 1991 року відділом РАЦС виконкому заводського району народних депутатів м. Мінська, [PERSON] народився [INFO] , про що 26 вересня 1984 року було проведено реєстрацію народження. Батьком особи зазначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть (переклад з білоруської мови) [PERSON] помер [INFO] у республіці білорусь, про що у книзі реєстрації актів про смерть 10 вересня 2021 року відділом РАЦС головного управління юстиції Мінвиконкому було складено актовий запис про смерть № 17660. Згідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 61819873, виданого 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Бабенко В.В., до Спадкового реєстру внесено 25 вересня 2020 реєстраційний запис про реєстрацію заповіту за № 66474046, посвідченого приватним нотаріусом Бабенко В.В. заповідачем у якому є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Відповідно до заповіту від 25 вересня 2020 року, посвідченого та записаного зі слів заповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В., громадянин Держави [PERSON] визначив спадкоємцями належних йому на праві приватної власності на день його смерті земельної ділянки, площею 0,0126 га, кадастровий номер: 3222484001:01:008:5235 і житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , свого сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 64516255, виданого 26 квітня 2021 року приватним нотаріусом Бабенко В.В., до Спадкового реєстру внесено 26 квітня 2021 року реєстраційний запис про реєстрацію заповіту за №67568971, посвідченого приватним нотаріусом Бабенко В.В. заповідачем у якому є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Так, відповідно до заповіту від 26 квітня 2021 року, посвідченого та записаного зі слів заповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В., громадянин Держави [PERSON] визначив спадкоємцями належних йому на праві приватної власності на день його смерті: земельної ділянки, площею 0,1025 га, кадастровий номер 3222486201:01:110:0137, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 221,4 кв.м., житловою площею 108,6 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці, та легковий автомобіль марки AUDI 2020 року випуску та права на це майно, свого сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 211816428 від 09 червня 2020 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 231302408 від 05 листопада 2020 року, земельна ділянка, площею 0,1025 га, кадастровий номер 3222486201:01:110:0137, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 243805011 від 10 лютого 2021 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 221,4 кв.м., житловою площею 108,6 кв.м. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. від 05 жовтня 2022 року [PERSON] , яка діяла від імені громадяни держави [PERSON] та громадянина держави Ізраїль [PERSON] на підставі довіреності, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як убачається з матеріалів справи, позивачі обґрунтовують пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що перебували за межами України, оскільки російська федерація розпочала військову агресію проти України та на території України було введено воєнний стан, тому в умовах, що склалися, позивачі не мали змоги прийняти спадщину та були змушені разом з родинами виїхати за кордон. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачами строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. Оскільки, позивачі в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не можуть, а також враховуючи той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved