Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

21 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просила стягнути з відповідача на свою користь, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 135 600 грн., яка розрахована на час подачі позову до суду та нарахувати середній заробіток по день ухвалення судом рішення по справі з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових зборів. Вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем вона перебувала у трудових відносинах, працюючи на посаді бухгалтера до 31 серпня 2022року. Наказом №1191/ОС від 30.08.2022 року звільнена з посади за власним бажанням. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату, яку вона не отримала до сьогоднішнього дня. Судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2023 року з відповідача на її користь стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 62 888,10 грн. Позивачка вважає, що окрім заробітної плати з відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду за її підрахунком складає 135 600,15 грн. Позивач просить розрахувати суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, до ухвалення судового рішення по справі. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином. 13.04.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній просить зменшити розмір стягнення в частині середнього заробітку, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. Врахувати суму середнього заробітку без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначити в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено із трудової книжки позивачки, що вона дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді бухгалтера до 31 серпня 2022року. Наказом №1191/ОС від 30.08.2022 року звільнена з посади за власним бажанням. Вказаним наказом була також передбачена виплата грошової компенсації за 23 календарних дня невикористаної щорічної відпустки в т. ч. за період роботи з 24.10.2021 по 31.08.2022 - 23 календарних дні. (а.с.9) Судовим наказом від 14 лютого 2023 року з ДП «СхідГЗК» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі у розмірі 62888,10 грн. (а.с.12) Однак, позивачка вважає, що окрім заробітної плати, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення по справі, оскільки заборгованість по заробітній платі до цього часу відповідачем не виплачена. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Середньоденний заробіток позивачки відповідно до довідки про доходи №46 від 03.02.2023 року складає 992,45 коп. (а.с. 11) Таким чином, оскільки позивачку було звільнено з роботи 30 серпня 2022 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, на переконання суду, повинен бути обчислений не більше ніж за шість місяців затримки розрахунку, згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, тобто по 28 лютого 2023 року включно, а не по день ухвалення судом рішення по справі, як того просила позивачка у своєму позові. Час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, станом на 28 лютого 2023 року складає 131 робочий день. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 130 010,95 грн. (992,45 грн/день * 131 робочий день). Крім того, у пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 130 010,95 грн. з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, вважаючи цю суму співмірною розміру заборгованості на день звільнення, та діям відповідача щодо якнайшвидшого погашення заборгованості. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial