Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

22.07.2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою власністю. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Так, у позовній заяві позивач просить: визнати за ним та відповідачкою в порядку поділу майна подружжя право власності по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , та складається з трьох кімнат, жилою площею 37,30 кв. м, загальною площею 57,60 кв. м; визнати за позивачем право особистої приватної власності на грошові кошти в розмірі 100 000 грн., отриманні в дарунок від [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності сторін та визнати: - за позивачем право власності на автомобіль марки SKODА ОСТАVІА, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а також на наступне майно: телевізор, диван; - за відповідачкою право власності на наступне майно: диван, набір стіл та стільці, холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч та бойлер. Посилається в позові на те, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2014 року позивач придбав трикімнатну квартири [ADDRESS] , вартістю 789 009 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.07.2018 року. Для розрахунку із продавцями квартири на розрахунковий рахунок позивача останнім та відповідачкою було внесено по 250 000 грн., а батьком позивача - [PERSON] (в якості дарунка позивачу) було перераховано 100 000 грн., що підтверджуються копіями квитанцій. Також позивач 20.07.2018 року уклав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Договір про іпотечний кредит № КІЕОК004030000171 на суму 189 000,00 грн., виконання за яким станом на даний час виконанні у повному обсязі. При цьому, ринкова вартість квартири збільшилася та становить 2 280 000,00 грн. Зважаючи на те, що 20.07.2018 року батько позивача в якості дарунка перерахував йому 100 000 грн., які були використані на купівлю квартири, позивач вважає це його особистою приватною власністю і просить це врахувати при поділі майна. Окрім квартири, позивачем 10.07.2021 року було придбано автомобіль марки SKODА ОСТАVІА, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за позивачем, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Орієнтовна ринкова вартість автомобіля станом на 19.07.2022 року становить 110 000 грн., що підтверджується інформацією з сайту продажу автомобілів. Окрім квартири та автомобіля, сторони придбали побутову техніку та меблі, які позивач має намір та бажання поділити з відповідачем, а саме: виділити позивачу телевізор вартістю - 12000,00 грн. та диван вартістю - 9500,00 грн.; виділити відповідачу: диван вартістю - 20000,00 грн., набір стіл та стільці вартістю - 12000,00 грн., холодильник вартістю 15000,00 грн., пральну машину вартістю - 4000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 2300,00 грн., бойлер вартістю - 3000,00 грн. Сторона відповідача, заперечуючи проти вимог та обставин, викладених в позовній заяві, 17.01.2023 року надала відзив на позовну заяву. Вказує, що разом з відповідачкою в спірній квартирі проживає двоє малолітніх дітей - [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2020 року народження, відповідно до домовленості з позивачем про їх місце проживання та доданих до позовної заяви довідок про реєстрацію місця проживання осіб. Будь-яке інше житло для проживання разом з неповнолітніми дітьми, як і змога придбати будь-яке інше житло, особливо під час війни, у відповідачки відсутнє. При цьому, розмір аліментів, які відповідачка повинна одержувати від позивача на утримання дітей, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 02.11.2022 року у позивача є обов`язок сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.09.2022 року. Натомість, позивачем станом на сьогоднішній день було сплачено лише 1105,53 грн. на сина та 1407,04 грн. на дочку в жовтні 2022 року. Крім того, дочка за останній час хворіла двічі, що підтверджується листами непрацездатності № 6045143-2011607547-1 від 17.12.2022 року та № 6045143- 2011537704-1 від 13.12.2022 року. Як вбачається з вищевикладеного, у випадку з аліментами позивач не доплачує відповідні та необхідні грошові кошти у повному обсязі, а додаткова допомога у вигляді витрат на лікування дітей взагалі не сплачується. Також зауважує, що дочка потребувала послуг лікаря-стоматолога, загалом відповідачем було сплачено 3500 грн., а позивачем -14.11.2022 року лише 703,52 грн. Додатково відповідачка зазначає щодо недостатності для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей, зокрема доньки, яка до розлучення відвідувала спортивну секцію - « Клуб карате та практичного захисту». Відповідно, після розлучення змоги відвідувати даний заклад немає у зв`язку з браком коштів, які витрачаються відповідачкою на їжу, ліки та речі першої необхідності. Будь-якої іншої допомоги на утримання дітей від позивача не надходило. Вважає, що суд згідно з ч. 2, 3 ст. 70 СК України може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Крім того, вважає вимогу позивача безпідставною та надуманою про визнання за ним в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на грошові кошти в розмірі 100 000 грн., нібито, отриманні ним в дарунок від [PERSON] . Зазначає, що вказана квартира купувалась за спільні кошти подружжя та взяті в кредит у розмірі 189 000,00 грн., які повертались та сплачувались подружжям разом у період перебування у шлюбі, а також подаровані [PERSON] подружжю в цілому в період перебування сторін у шлюбі. Єдине, що об`єднує всі вищезазначені грошові кошти, це те, що вони всі були зараховані на карту позивача, оскільки сім`єю на той час було вирішено, що саме від імені позивача буде укладено договір купівлі-продажу спірної квартири в інтересах сім`ї. При цьому, позивач не надав жодного доказу отримання особисто ним в дар цих грошових коштів. Щодо автомобіля, то відповідач заперечує проти визнання за позивачем права власності на автомобіль за відсутності грошової компенсації у вигляді 50% від суми його вартості або зарахування вартості даної частки автомобіля у вартість іншого майна. Окрім цього, звертає увагу, що роздруківка з сайту ОLХ, на яку посилається як на доказ вартості автомобіля, не може бути належним та допустимим доказом ціни зазначеного транспортного засобу. Задля того, щоб стверджувати про вартість спірного майна, необхідним є проведення відповідної експертизи, що прямо передбачено чинним законодавством України. Щодо предметів, які позивач хоче поділити з відповідачем, то їх жодних визначальних ознак останній не наводить, дійсна вартість хоча б одного з цих предметів не встановлювалася. Крім того, позивач частину предметів, без згоди на те відповідача, виніс з квартири у невідомому напрямку. Відповідно, така вимога позивача про розподіл майна, є надуманою та нічим не підтвердженою, оскільки неможливо розділити те, чого не існує. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. У судовому засідання позивач та його представник підтримали викладені обставини та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти заявлених вимог щодо поділу майна заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, приходить до висновку про наступне. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що сторони 13.09.2014 року зареєстрували шлюб, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі на ім`я позивача за договором купівлі-продажу квартири від 20.07.2018 року була придбана квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, жилою площею 37,30 кв. м, загальною площею 57,60 кв. м. В рахунок оплати в сумі 789009 грн. за продаж квартири на поточний рахунок позивача, з якого здійснювалась така оплата, відповідно до квитанцій було перераховано сторонами по 250 000 грн. та внесено батьком позивача - [PERSON] - 100 000 грн., що підтверджуються копіями цих квитанцій, а також доплачено за рахунок кредитних коштів в сумі 189 000 грн., наданих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору № КІЕОК004030000171від 20.07.2018 року про іпотечний кредит, які на даний час повернуті. Так, правилами ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, зокрема, набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Разом з тим, будь-яких відомостей та доказів про передачу [PERSON] в якості особистого дарунка саме позивачу стороною позивача не надано і за змісту квитанції про внесення коштів від імені [PERSON] таке не випливає, а договір дарування укладений не був. Також на ім`я відповідача був придбаний 15.09.2018 року автомобіль SKODА ОСТАVІА, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім`я позивача, який позивач просив залишити у його власності. При цьому, позивач не погоджувався сплачувати грошову компенсацію відповідачці замість її частки у праві власності на майно, грошові кошти на депозитний рахунок суду не вносив. Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, при поділі майна, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою другого з подружжя. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Між тим, суд, установивши, що квартира та автомобіль є неподільними речами, а сторони не дійшли згоди з приводу виділення цих речей у власність одному з них та щодо розміру компенсації на користь іншого і така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, застосувавши до спірних правовідносин положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України, дійшов висновку про визнання за кожною зі сторін права власності на ідеальну частину на вказане майно, визначивши таким чином ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши це майно як неподільні речі у їх спільній частковій власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В той же час, ч. 3 ст. 70 цього ж акту встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, враховуючи обсяг набутого сторонами в період шлюбу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відсутність заявлених зустрічних вимог та не надання жодних доказів з боку відповідачки про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, а лише послання на такі підстави, суд дійшов висновку про поділ майна між сторонами, виходячи з загального правила рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним на частину вказаного майна. Разом з тим, якщо після поділу майна на рівні частки згодом виявиться, що розмір аліментів дітей є недостатнім, заінтересована особа не позбавлена права звернення до суду за умови наявності таких обставин. Щодо поділу між сторонами іншого майна, а саме меблів та побутової техніки, то відповідачем заперечувалась визначена позивачем приблизна вартість цього майна, деякими речами з якого позивач самовільно розпорядився, та його розподіл, а позивачем не надано підтвердження ні придбання та наявності такого майна, ні встановлення вартості спірного майна за згодою сторін або за висновком спеціаліста, виходячи з чого суд вважає такі вимоги безпідставними. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання за позивачем та відповідачкою право власності - за кожним по частки спірної квартири та автомобіля. З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційному стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з позовом, у розмірі 4465,04 грн.

Outcome: partial