Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 10 серпня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №31. Неповнолітніх дітей від шлюбу, сторони не мають. [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що останніми роками їх шлюб став дуже хитким, вони як подружжя часто сварилися, відповідач не міг знайти спільну мову з покійним сином, між ними виникали непорозуміння, через це обстановка в сім`ї була напружена. Відповідач поїхав на заробітки до Чеської Республіки та там знайшов собі жінку з якою на даний час перебуває в фактичних шлюбних відносинах. З наведеного вважає, що їх шлюб розпався остаточно. Оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кохман М.В. в судовому засіданні позов підтримали, та просили задовольнити. Позивачка заявила, що примирення вона вважає неможливим, так як у відповідача вже є інша жінка та разом вони не проживають вже рік, тому просить суд шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за № 9050001619730 у судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву, не надходило. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2000 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №31, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.08.2000 року (а.с.4). Під час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 16.05.2012 Ганичівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області та син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 21.07.2003 виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області (а.с. 5, 6). З свідоцтва про смерть виданого 14.12.2022 виконавчим комітетом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області серії [NUMBER] , вбачається що спільний син сторін [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 7). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на протязі одного року разом не проживають, причиною чого як встановлено під час розгляду справи, переважно стала смерть їх сина. Саме з цього часу їх подружнє життя почало нескладатися. Про це свідчать ті обставини, що подружжя вже рік як не проживає разом. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який не виявив бажання з`явитися в судове засідання, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Неповнолітніх дітей , строни не мають. Спору про поділ спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved