Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

У квітні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 2015 року та мають спільну дитину: [PERSON] , 2015 року народження. Дитина проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не надає допомогу для повного забезпечення дитини, що порушує права дитини. [PERSON] як батько зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні дитини. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2015 року народження, в розмірі частини доходу відповідача щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову відповідач вказав, що він не ухиляється від утримання спільного сина [PERSON] , 2015 року народження, купує одяг, інші необхідні речі, возить до лікарів, гуртки, але чеки не зберігав. Він має бажання також, щоб син проживав з ним і перебував на його повному утриманні, але позивач не дозволяє. Він має на утриманні ще одного сина [PERSON] , 2007 року народження. Тому сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі не має можливості. Зважаючи, що на двох дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини, тому визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , 2015 року народження, в розмірі 1/6 частини його доходу. Просив в іншій частині позовних вимог відмовити. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що законом встановлений розмір аліментів на одну дитину в розмірі частини. У сторін лише одна спільна дитина. Тому позивачка має право саме на такий гарантований розмір. Наявність ще однієї дитини не впливає на такий розмір позовних вимог, оскільки відсутнє будь-яке підтвердження несення відповідачем витрат на цю дитину (зокрема судового рішення) або інших доказів спільного проживання відповідача з цією дитиною. Позивачка самостійно несе витрати на утримання дитини близько 20000 грн., що включає витрати на приватну школу в розмірі 10\~000 грн. Просив задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав в частині. Суду пояснила, що відповідач приймає участь в утриманні дітей. Права дітей є рівними. Відсутність будь-яких спорів між ним та матір`ю дитини [PERSON] , 2007 року народження, є підтвердження надання ним матеріального утримання цій дитині. Законом встановлюється розмір аліментів на дитину, двох, трьох та більше. Просила суд задоволити позов з урахуванням поданого відзиву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає разом з неповнолітнім сином: [PERSON] , 2015 року народження. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 12 квітня 2023 року. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини задоволенню не підлягають, оскільки відповідач має на утриманні ще одного сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м.Києві). Суд не погоджується з доводами представника позивача, що у сторін одна спільна дитина і тому розмір аліментів на цю одну дитину є частина. Так, чинний сімейний кодекс встановлює обов`язок батька утримувати всіх своїх дітей та рівність у правах дітей. Будь-яких доказів того, що син [PERSON] , 2015 року народження, має незадовільний стан здоров`я, додаткові потреби, направлені на розвиток здібностей, або інші необхідні особливі витрати, сторона позивача не надала та не навела їх у своєму позові. Крім того, відсутність судового рішення по стягнення аліментів, договору про утримання дитини, довідки про спільне проживання, не можуть ототожнюватись з порушенням батьком свого обов`язку на утримання такої дитини. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину, наявність у відповідача ще однієї дитини, подані заперечення відповідача щодо заявленого розміру аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial