Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

21.02.2023 позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 16.03.2013 Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 226; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Вимоги вмотивовані тим, що 16.03.2013 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Однак сімейне життя сторін не склалося, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні стосунки між ними фактично припинилися. Позивачка зазначає, що їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на матеріальному утриманні матері, оскільки добровільно свій обов`язок по матеріальному забезпеченню дитини відповідач не виконує, що і стало підставою для звернення до суду. 27.02.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 22.03.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області постановлено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи Позивака у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом на подання відзиву не скористався, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд його справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.03.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.03.2013 Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 20.08.2013, виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, від подружнього життя сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до положень Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно вимог ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Положеннями ч. 3\~ст.\~105\~СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1\~ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка у своїх доводах посилається на те, що стосунки між нею та відповідачем фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, відновлювати стосунки не бажає, що не спростовано відповідачем. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне. Правовідносин щодо утримання батьками неповнолітніх дітей, який підлягає врегулюванню відповідно до положень\~глави 15 СК України. Згідно вимог ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ч. 3\~\~ст.181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 27\~Конвенції ООН «Про права дитини»\~від 20.11.1989 (ратифікованою Україною 27.02.1991) та\~ст.8\~Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ч. 1\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~ст.\~141\~СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ч. ч. 7, 8\~ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 1\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017, внесено зміни до ч. 2\~ст.182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами\~ч. 1 ст. 183\~СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог ч.ч. 1-3\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що неповнолітній син сторін [PERSON] на даний час проживає разом з нею, [PERSON] самостійно несе витрати на утримання сина, що відповідачем не спростовано. Таким чином, позивачкою підтверджено, що неповнолітній [PERSON] дійсно проживає з нею, а отже презюмується, що дитина перебуває на її утриманні. \~ \~ \~ \~При визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін, що дитина проживають разом з матір`ю, батько є фізично здоровою особою працездатного віку, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини, що ним не спростовано. До того ж такий його обов`язок передбачений нормами чинного законодавства, а тому визначений позивачкою розмір аліментів в розмірі частини від всіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з яким погодився відповідач є обґрунтованим, справедливим та пропорційним потребам дітей.\~Будь-яких перешкод для стягнення визначеного позивачкою розміру аліментів з відповідача судом не встановлено, а відповідачем не надано відповідних доказів на спростування позиції позивачки. При цьому, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 430\~ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно вимог ст. 12 ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. За приписами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог

Outcome: approved