Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» 26.07.2022 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Третьої Одеської державної нотаріальної контори, Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса), про звільнення майна з-під арешту, в якій позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна квартири [ADDRESS] , належної на праві власності [PERSON] , накладений на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2008 року по справі №2-3293/08 та на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 25 вересня 2008 року по справі №2-6674/2008. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що спірне нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , є предметом іпотеки, іпотекодержателем якого є АТ «Райффайзен банк». Під час проведення виконавчих дій, позивач дізнався, про існування вказаних обтяжень. Як стверджує позивач, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» не було учасником цивільних справ №2-3293/08 та №2-6674/2008, а накладені в межах цих справ арешти на спірне нерухоме майно, порушують права банка, як іпотекодержателя, який має переважне право на звернення стягнення на спірне нерухоме майно. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12.08.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 14.12.2022 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 09.03.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача. 14.03.2023 року судом ухвалено замінити третю особу - Третю Одеську державну нотаріальну контору на Київську державну нотаріальну контору у місті Одесі. У судове засідання призначене на 25.04.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. 24.04.2023 року від представника позивача по справі до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, однак про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, однак про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, судом приймається, що на попередні усі судові засідання по справі, представник третьої особи надавались до суду заяви про розгляд справи за його відсутності та розв`язання спору на розсуд суду. Щодо неявки відповідача по справі, суд зазначає наступне. Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у\~разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до відповіді адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] . За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] за вказаною адресою місця реєстрації, а також за відомою адресою місця проживання: [ADDRESS] . Однак під час розгляду справи, усі судова кореспонденція, разом з судовими повістками, у тому числі на 25.04.2023 року, були повернуті до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судових засідань, зокрема на 14.03.2023 року та 25.04.2023 року, до яких вдруге поспіль не з`явилась без поважних причин, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що \~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні призначеному на 25.04.2023 року за відсутності сторін по справі, за відсутності\~відзиву на позов, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов АТ «Райффайзен Банк» про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/79790/74/78150, на підставі якого [PERSON] отримала кредит у розмірі - 134386,00 доларів США з кінцевим строком погашення до 12 липня 2027 року із сплатою 13,0 % річних за користування кредитними коштами. Кредитор надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, у відповідності до п. 3.1. Кредитного договору. 12 липня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/79790/74/78150 від 12.07.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Іпотечний Договір, який посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Горецькою В.М. за номером 5213, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS] . У відповідності до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №325144186 від 08.03.2023 року, вбачається, що за наслідком посвідчення вказаного іпотечного договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Горецькою В.М. 12.07.2007 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяження у виді іпотеки, за реєстраційним номером №5293463, відносно вищевказаного нерухомого майна - квартири під номером [ADDRESS] . У зв`язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.12.2011 року по цивільній справі №2-2635/11 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено частково. На користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , як поручителя, заборгованість за кредитним договором та судові витрати в загальній сумі 1485423,15 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.10.2012 року вказане рішення Київського районного суду міста Одеси від 12.12.2011 року скасовано. Позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором від 12.07.2007 року в сумі 341124,59 доларів США. В подальшому, з підстав невиконання [PERSON] вказаного рішення суду та несплатою заборгованості за кредитним договором №014/79790/74/78150 від 12.07.2007 року, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №947/10870/20). За наслідком розгляду вказаної справи, 24.12.2020 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №014/79790/74/78150 від 12.07.2007 року у сумі 341124,59 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в сумі 11989,33 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 01.02.2021 року. Зазначеним рішення суду було встановлено, що станом на 26 березня 2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №014/79790/74/78150 від 12.07.2007 р. складала 333288,61 доларів США. Вищевикладені обставини судом також встановлені зазначеним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2020 року по справі №947/10870/20. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Приймаючи положення ч.4 ст. 82 ЦПК України, в силу преюдиційності, встановлені обставини рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2020 року по справі №947/10870/20, судом не піддаються сумніву, а також приймаючи, що не спростовані сторонами в цій справі, додатковому доказуванню не підлягають. Надалі протоколом Загальних зборів акціонерів №3б-62 від 23.04.2021 року прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен банк». Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма правами та обов`язками АТ «Райффайзен банк Аваль». Вказане підтверджуються наданим до суду статутом АТ «Райффайзен Банк» в новій редакції, затвердженого Загальними зборами акціонерів протоколом №3б-64 від 17.10.2022 року. Отже, позивач АТ «Райффайзен Банк» є іпотекодерджателем нерухомого майна квартири [ADDRESS] , належної на праві власності [PERSON] , та має право на задоволення своїх вимог за рахунок вищевказаного нерухомого майна, в порядку виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2020 року по справі №947/10870/20, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню та є невиконаним. У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №325144186 від 08.03.2023 року, квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] , та наявне обтяження у виді іпотеки за №5293463, на підставі договору іпотеки від 12.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №5213, іпотекодержателем якого зазначено ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». За наслідком викладеного, а саме наявного запису про зареєстроване нерухоме майно за відповідачем, суд вважає встановленим, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.12.2020 року по справі №947/10870/20, є невиконаним. Також судом у відповідності до вищевказаної інформаційної довідки за №325144186 від 08.03.2023 року встановлено, що відносно нерухомого майна квартири [ADDRESS] , зареєстровані обтяження зокрема: - арешт, реєстраційний номер обтяження №7063885, зареєстрований 21.04.2008 року, на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2008 року по справі №2-3293/08; - арешт, реєстраційний номер обтяження №8548502, зареєстрований 16.03.2009 року, на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 25.09.2008 року по справі №2-6674/2008. З поданих до суду доказів, судом також встановлено, що ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2008 року, постановлено в рамках цивільної справи №2-3293/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, розгляд якої завершено рішенням Апеляційного суду Одеської області, яким рішення Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2008 року змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 27.08.2007 року 193600,00 грн., проценти в сумі 5632,96 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн., та суму державного мита у розмірі 1700,00 грн. та 700,00 грн. Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 25.09.2008 року, постановлено по справі №2-6674/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Автогаражнирй кооператив «Аркадіївський», про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, розгляд якої завершено ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27.02.2009 року по справі №2-28332/2009 про залишення позову [PERSON] , без розгляду. На підставі викладеного вбачається, що позивач АТ «Райффайзен Банк» не був учасником у вищевказаних цивільних справах, в рамках яких, накладено спірні обтяження у виді арешту на нерухоме майно, іпотекодердателем якого є позивач. За наслідком чого, суд вважає підставними доводи позивача, що останній позбавлений права на звернення до суду з відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову в рамках провадження у справі на підставі положень ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Щодо заявлених вимог, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 12 Закону визначено, що у разі\~порушення іпотекодавцем\~обов`язків,\~встановлених іпотечним\~договором,\~іпотекодержатель має\~право вимагати\~дострокового виконання\~основного зобов`язання,\~а в\~разі його\~невиконання -\~звернути стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. У відповідності\~до ч.1\~ст.33\~Закону,\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до\~ст. 572 ЦК України,\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Зі змісту наведених норм Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно правової позиції Верховного суду (Постанова ВС від 16.05.2018 року по справі за №338/1118/16-ц), іпотекодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із іпотечного майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Приймаючи вищевикладені положення законодавства, судом встановлено, що позивач АТ «Райффайзен Банк» отримав, як іпотекодержатель, в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована у відповідності до чинного законодавства у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, раніше ніж накладення спірних арештів, в рамках цивільних справ №2-3293/08 та №2-6674/2008. За наслідком чого, суд вважає встановленим, що позивач в цій справі, як іпотекодержатель спірного майна, має переважне право на звернення стягнення на іпотечне майно, та здійснив дії для забезпечення задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом пред`явлення вимог і позову про звернення стягнення, однак спірні арешти на це майно перешкоджають подальшому виконанню відповідного рішення суду та порушують права позивача, як іпотекодержателя. Відновлення порушеного права можливе шляхом звільнення майна з-під арешту. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов АТ «Райффайзен Банк» є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат зі сплати судового збору 4962,00 грн., які були сплачені позивачем на підставі платіжного доручення №14508 від 19.07.2022 року, як за пред`явлення позову до суду, що містить дві вимоги немайнового характеру. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved