Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

28.02.2023 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить розділити між за [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 20.04.2004 року; РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м) та визнати за [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий Фрунзенським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 20.07.2013 року; РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м). Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 03 квітня 2004 року вона уклала шлюб з громадянином [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова було зроблено відповідний актовий запис № 120 від 03.04.2004 р. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами, за спільні кошти, було придбано нерухоме майно, право власності відносно якого було оформлено на відповідача [PERSON] , - \~ \~ \~ \~двокімнатна квартира [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м), на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2619. Позивач вважає, що розумним та справедливим буде поділ спільного майна, придбаного під час зареєстрованого шлюбу, а саме - \~ \~ \~ \~право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м), на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстровано в реєстрі за №2619. поділити між мною та відповідачем в рівних частках - по 1/2 частині кожному. Позивач подала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про слухання справи за його відсутності проти позову не заперечував, стверджуючи, що дійсно квартира придбана у шлюбі за спільні кошти. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що 03 квітня 2004 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова було зроблено відповідний актовий запис № 120 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.04.2004р. На підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.О., зареєстровано в реєстрі за №2619, [PERSON] прийняв у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м). Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Оцінка24» двокімнатної квартири [ADDRESS] (дата оцінки 27.12.2022) - вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 27.12.2022 становила 778600,00 (сімсот сімдесят вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. За правилом\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Зі змісту зазначених норм випливає, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , яка набута ними в період шлюбу, [PERSON] не спростовується. Відповідно до\~ст. 63 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному об`ємі, при цьому не заперечує проти поділу майна подружжя за запропонованим позивачем варіантом, суд вважає, за можливе розподілити майно подружжя наступним чином. В порядку поділу спільного майна подружжя, з урахуванням обставин справи, позовних вимог, суд вважає за необхідне - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м) та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (житловою площею 28,2 кв.м; загальною площею 49,8 кв.м). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved