Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

28 листопада 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за ним право власності на частку будинку [ADDRESS] . Ухвалою від 02 грудня 2022 року позов залишено без руху. 30 грудня 2022 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про усунення недоліків та позов в новій редакції. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що сторони у справі з 25 серпня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двоє дітей, одна з яких наразі є малолітньою дитиною. 05 жовтня 2020 року рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області шлюб було розірвано. Під час шлюбу, за спільні кошти, 30 липня 2013 року ними було придбано будинок [ADDRESS] , який за домовленістю зареєстровано на відповідача. Виходячи з правил ст.60, 68 СК України, вказаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже підлягає поділу в рівних частинах. Враховуючи, що будинок перебуває у володінні відповідача, позивач просить визнати за ним право власності на частку будинку по [ADDRESS] . Крім того, стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1119 грн. 21 коп. та понесених витрати на проведення оціночно-будівельної експертизи в сумі 3420 грн. Ухвалою від 27 січня 2023 року вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження, розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Ухвалою від 07 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. 02 травня 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилася. 02 травня 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 серпня 2000 року сторони у справі уклали шлюб, що зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №286. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу, за спільні кошти сторони придбали житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який за згодою подружжя було зареєстроване за [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу від 30 липня 2013 року. З моменту придбання будинку і до жовтня 2020 року ( часу фактичного припинення шлюбних відносин) сторони спільно проживали в будинку та утримували його, після чого в зв`язку з погіршенням відносин відповідач змінила місце свого проживання. В позасудовому порядку відповідач не погодилась вирішити питання про поділ спільного сумісного майна подружжя, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за відповідачем [PERSON] 30.07.2013 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею: 72,1м2 , за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку експерта Щобак О.Г. за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи № П-66 від 27 грудня 2022 року, на замовлення [PERSON] , ринкова вартість спірного домоволодіння (житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями) становить 223840 грн. 00 коп. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч. 1ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ст. ст. 76,77,78,80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що житловий будинок колишнім подружжям було придбано 30 липня 2013 року в період шлюбу, за спільні кошти, вказані факти та обставини сторони визнають, то будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за можливим здійснити поділ майна, виходячи з правил рівності часток. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності з правилами ст. 141 ЦПК України. В зв`язку з тим, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 559 грн. 61 коп. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які підлягають розподілу згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, належать витрати, пов`язані з проведенням експертизи ( п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Документально підтверджено, що витрати позивача по оплаті послуг експерта за проведення експертом Кременчуцького відділення Полтавської ТПП оціночно - будівельної експертизи складає 3420 грн. 00 коп. (а.с. 23-39) З підстав п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вказані витрати підлягають до відшкодування позивачеві за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved