Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

11.10.2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Полтаваобленерго», в якому просить зобов`язати відповідача списати з особового рахунку за № [NUMBER] заборгованість за послуги з теплопостачання за період з квітня 2001 року по липень 2010 року в сумі 14\~853,08 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у вересні 2022 року отримала позовну заяву АТ «Полтаваобленерго», з якої дізналась, що по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] рахується заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2001 року по липень 2010 року в сумі 14853,08 грн. В той же час, вона лише в березні 2009 року набула право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2009 року. В квартирі до березня 2014 року проживав її брат [PERSON] , який [INFO] помер і частку якого вона успадкувала. Проте, ні за його життя, ні після його смерті АТ «Полтаваобленерго» не пред`являло майнових претензій про сплату боргу за комунальні послуги, звернувшись з позовом до неї лише через 18 років з початку утворення заборгованості з пропуском строку позовної давності. Разом з тим, між нею та відповідачем не укладено жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою. Враховуючи, що вона не була споживачем комунальних послуг в період з квітня 2001 року по липень 2010 року, тому вона не повинна нести витрати по сплаті вказаного боргу. Ухвалою суду від 15.11.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем АТ «Полтаваобленерго» подано відзив на позовну заяву. Зазначають, що згідно ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Виходячи з положень ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством. Звертають увагу, що закриття провадження у справі № 524/4593/22 на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, позбавляє можливості АТ «Полтаваобленерго» повторно звернутися до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Ульянова Ю.А. уточнені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник відповідача АТ «Полтаваобленерго» Дятлова М.В. просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у АТ «Полтаваобленерго» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] обліковується заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2001 року по липень 2010 року в сумі 14853,08 грн. [PERSON] звернулась до суду із даним позовом та просить відновити її права шляхом списання з особового рахунку заборгованості за послуги з теплопостачання, вказуючи, що не була споживачем комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] в період з квітня 2001 року по липень 2010 року. За змістом статей\~15\~та\~16 ЦК України\~кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої\~статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)). Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)). Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2009 року [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . АТ "Полтаваобленерго"\~не надано жодних\~доказів,\~що [PERSON] \~у період\~зквітня\~2001\~року по\~березень 2009\~року фактично проживала за адресою: [ADDRESS] та була споживачем послуг з теплопостачання, або ж вона у спірний період була власником вказаної квартири. Звертаючись до суду 17.08.2022 року з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання АТ "Полтаваобленерго" пропустило строк позовної давності до вимог за період з квітня 2009 року по липень 2010 року в сумі 14853,08 грн. Щодо доводів представника відповідача, що закриття провадження у справі № 524/4593/22\~запозовом АТ «Полтаваобленерго» до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, позбавляє можливості повторно звернутись до суду з позовом про той самий предмет, суд наголошує, що навіть за умови закриття провадження у справі, якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням та постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку), а постачальник не списує борг з особового рахунку, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі. Вимога про зобов`язання відповідача списати з особового рахунку заборгованість за якою постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, є ефективним способом захисту прав споживача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті\~16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 року у справі № 766/20797. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання списати заборгованість за послуги з теплопостачання за період з квітня 2001 року по липень 2010 року в сумі 14\~853,08 грн. підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved