Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

24.01.2023 року з Заводського районного суду м.Запоріжжя надійшла цивільна справа для розгляду за підсудністю, оскільки як вбачається з відповіді на запит Управління державної Міграційної служби в Запорізькій області від 22.12.2022 року зареєстрованим місцем проживання відповідачки до 30.08.2007 року була наступна адреса: [ADDRESS] . що відноситься до території Михайлівського районного суд Запорізької області. Ухвалою суду від 24.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.04.2023 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду у судових засіданнях. В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, з заявою про відкладення судового засідання не зверталась. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності . Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 30 травня 2006 року. Відомості про батька записані на підставі рішення Михайлівського районного суду від 6 вересня 2009 року за позовом [PERSON] до відповідачки про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису (справа 20803), за змістом якого остання залишила дитину в лікарні та написала заяву про відмову від неї. 29 вересня 2006 року Актом ЗОБД «Сонечко» [PERSON] , [INFO] передано батькові [PERSON] . З зазначеного часу дитина мешкає виключно з батьком, перебуває на його утриманні, позивачка жодного разу життям дитині не поцікавилася, самоусунувшись від виконання своїх обов`язків. Суду наданий висновок районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради № 01-10/307 від 11 квітня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Звертаючись з позовом до суду позивач [PERSON] не заявив вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, тому суд приймає рішення про стягнення з відповідачки аліментів на утримання доньки в розмірі частини доходу на користь саме дитини, оскільки аліменти є її власністю та вважає за доцільне зобов`язати позивача відкрити особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України на ім`я доньки [PERSON] у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду для перерахування аліментів, що стягуються на її утримання. Крім того, з відповідача підлягає стягнення понесених витрат та судового збору на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved