Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

До суду надійшов позов Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Наркевицької селищної ради, до [PERSON] , [PERSON] про витребування земельної ділянки площею 0,2038 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023, яка знаходиться по [ADDRESS] . Також, просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтуванні позову зазначено, що 21.12.2008 року Управлінням Держкомзему у Волочиському районі [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ № 174320 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023, яка знаходиться по [ADDRESS] . Підставва видачі рішення сесії Бубнівської сільської ради від 28.07.2007 року № 10. 21.02.2017 року на підставі договору дарування № 314 та рішення приватного нотаріуса Волочиського районного нотаріального округу № 33956894 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023, яка знаходиться по [ADDRESS] за [PERSON] .. Водночас, 28.03.2022 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області завершено розгляд кримінального провадження № 12021243200000170 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України за фактом підробки рішення сесії Бубнівської сільської ради від 28.07.2007 року № 10 та державного акту серії ЯЖ № 174320. Судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи на посаді Бубнівського сільського голови Волочиського району Хмельницької області склав та видав завідомо неправдивий офіційний документ рішення № 10 від 28.07.2007 року Бубнівської сільської ради із завідомо неправдивими даними про прийняття сесією Бубнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області рішення про передачу безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2038 га. В подальшому [PERSON] на підставі згаданого підробленого рішення сесії Бубнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області від 28.07.2007 року № 10 «Про передачу безкоштовно у приватну власність», перебуваючи у приміщенні Управління Держкомзему у Волочиському районі Хмельницької області підписав та скріпив відтиском круглої гербової печатки сільської ради державний акт серії ЯЖ № 174320 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2038 га, в якому як на підставу видачі державного акту вказано підроблене рішення сесії Бубнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області від 28.07.2007 року. Внаслідок таких неправомірних дій колишнього голови Бубнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області [PERSON] вказана земельна ділянка вибула із земель комунальної власності та безкоштовно передана у власність [PERSON] .. Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28.03.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 К України, у зв`язку з закінченням строків давності. Вказана ухвала суду набрала законної сили 05.04.2022 року. З огляду на викладене право власності на земельну ділянку площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023 зареєстровано за [PERSON] на підставі підробленого рішення сесії сільської ради. [PERSON] не отримував у власність земельну ділянку площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023, а тому не міг набути права власності у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, просить задовольнити позовні вимоги і витребувати земельну ділянку площею 0,2038 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023, яка знаходиться по [ADDRESS] , та стягнути витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вважав протиправним отримання [PERSON] у власність спірної земельної ділянки, а отже, у неправомірним набуттям за договором дарування [PERSON] спірної земельної ділянки. Представник Наркевицької селищної ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Надав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що спірною земельною ділянкою її родина користується декілька десятиліть. Про підроблення рішення сесії сільської ради колишнім сільським головою [PERSON] їй нічого не відомо. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ліщук О.І. вважала позовні вимоги необґрунтованими та пояснила, що [PERSON] є добросовісним набувачем та не повинна перевіряти історію придбання нерухомості та може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав.. Також, представник подала відзив на позов, в якому просила про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки, [PERSON] підробив рішення сесії 28.07.2007 року, то відповідно Бубнівській сільській раді було відомо ще у 2007 році про підробку даного рішення сесії. Також, наголосила на необхідності дотримання принципу виправданого втручання та пропорційності такого втручання держави в мирне володіння майном, в даному випадку земельної ділянки, якою користується [PERSON] з 1955 року. Керівник Волочиської окружної прокуратури подав відповідь на відзив в якому зазначив, що [PERSON] не отримував у власність земельну ділянку площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023, а тому не міг набути право власності у порядку, встановленому законом. Власник вправі витребувати належне йому майно, якщо воно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати від добросовісного набувача у всіх випадках. Вважав виправданим втручанням прокурора у право власності відповідачів, оскільки, отримання спірної земельної ділянки [PERSON] є незаконним. Звернув увагу, що поняття «Бубнівська сільська рада» та «Бубнівський сільський голова» не є тотожними поняттями, тому сільській раді як колегіальному органу не було відомо про підробку рішення сесії від 28.07.2007 року № 10. Волочиській окружній прокуратурі про підробки вказаного вище рішення сесії стало відомо 01.09.2021 року після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а тому строки позовної давності не пропущено. Представником [PERSON] подано заперечення, зміст яких ідентичний запереченням у відзиві на позов. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 174320 [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023 за адресою: [ADDRESS] . Дану земельну ділянку отримано на підставі рішення сесії Бубнівської сільської ради від 28.07.2007 року № 10. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка площею 0,2038 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023 на підставі договору дарування № 314 від 21.02.2017 року перебуває у приватній власності [PERSON] .. 01.09.2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 12021243200000170 за ч. 2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України за фактом того, що 28.07.2007 року [PERSON] , перебуваючи на посаді Бубнівського сільського голови Волочиського району Хмельницької області, склав та видав завідомо неправдивий офіційний документ рішення № 10 від 28.07.2007 року із завідомо неправдивими даними про прийняття сесією Бубнівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області рішення про безкоштовну передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2038 га., підписання та скріплення [PERSON] завідомо неправдивого офіційного документа державного акту серії ЯЖ № 174320, а також за фактом передачі [PERSON] [PERSON] підробленого ним державного акту серії ЯЖ № 174320 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,2038 для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023. Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28.03.2022 року № 671/98/22 за наслідками розгляду кримінального провадження № 12021243200000170 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Як вбачається з вказаної вище ухвали суду відповідачі в даній справі участі під час розгляду кримінального провадження не приймали, і хоча судом констатовано вчинення [PERSON] інкримінованих йому кримінальних правопорушень та викладено фактичні обставини, однак, жодні докази на підтвердження цих обставин судом не досліджувались, а обставини отримані з пояснень самого [PERSON] .. Слід вказати, що окрім згаданої ухвали суду жодні докази на підтвердження неправомірності отримання відповідачами у власність спірної земельної ділянки (зокрема матеріали кримінального провадження) прокурором не надані. Відповідно до виписки з по господарської книги від 09.02.2023 року, виданої старостою Бубнівського старостинського округу встановлено, що згідно записів за 1955-1958 років власником житлового будинку в [ADDRESS] , являвся [PERSON] , який помер 2007 року. В право спадкування вступила дружина [PERSON] , 1932 року народження, і на даний час являється власником житлового будинку за вказаною адресою. До житлового будинку належить присадибна ділянка площею 0,45 га: 1 земельна ділянка площею 0,25 га та 2 земельна ділянка площею 0,2 га.. [PERSON] користується вказаними земельними ділянками з 1955 року. Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України (в редакції станом на 28.07.2007 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (в редакції станом на 28.07.2007 року) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як зазначено в постанові ВС від 04.12.2019 року № 460/2938 положеннями\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і "майном". Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України"). Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі "Стретч проти Сполученого Королівства" та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі "Рисовський проти України" щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Разом із тим у пункті 71\~рішення у справі "Рисовський проти України"\~ЄСПЛ зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З огляду на викладене, принцип "належного урядування" не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу "належного урядування" оцінюється одночасно з додержанням принципу "пропорційності" при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення "справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини". Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що намагання виправити допущену в минулому органом влади "помилку" не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідача та перекладати на нього усі негативні наслідки такої "помилки", оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін. За матеріалами справи вбачається, що [PERSON] , набув право власності спірною земельною ділянкою площею 0,2038 га з кадастровим номером 6820981500:01:002:0023 по [ADDRESS] , в межах норм на які можуть претендувати громадяни для отримання безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка використовується матір`ю [PERSON] з 1955 року та є присадибною земельною ділянкою, яка примикає до земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку відповідачів, що підтверджується планом меж земельної ділянки згідно державного акту на право власності на землю серії ЯЖ № 174320. Матеріали справи не місять доказів на підтвердження зацікавленості у вказаній земельній ділянці будь-яких інших фізичних, юридичних осіб чи безпосереднього органу місцевого самоврядування Наркевицької селищної ради. Позбавлення відповідачів права власності на земельну ділянку фактично не переслідує державного чи суспільного інтересу, оскільки з володіння відповідачів вона не вибуває, а лише призведе до необхідності повторного проходження процедури набуття у власність не з вини відповідачів, а внаслідок недбальства органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не мають ніякого відношення до помилок органу місцевого самоврядування та їх посадових осіб при прийняті та оформлення рішення про приватизацію присадибної земельної ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовну в повному обсязі. Клопотання представника адвоката Ліщук О.І. про застосування наслідків пропуску строків позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено в ході розгляду справи колишнім Бубнівським сільським головою [PERSON] одноособово було підроблено рішення сесії Бубнівської сільської ради від 28.07.2007 року № 10, а тому, підстав вважати про обізнаність про дану обставину на той час Бубнівської сільської ради або органів прокуратури немає. В той же час, за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 12021243200000170 лише 01.09.2021 року, з огляду на що, строк позовної давності позивачем не пропущено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed