Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості у сумі 239 150,04 гривень. Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, позивач посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобов`язання позичальника перед банківською установою зі сплати кредиту залишилися невиконаними. З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа відповідно до п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною справою, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2020 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 30 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позовної заяви уважає необґрунтованими, так як угоду про надання кредиту сторонами підписано не було. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що на підставі яких саме Тарифів та умов Договору нараховано суму заборгованості відповідача. Розміщення Умов договору та тарифів на сайті позивача надає йому можливість вносити зміни до умов Договору. У зв`язку з наведеним, неможливо встановити правильність нарахування простроченої заборгованості по нарахованих відсотках та комісіях - 72 461,74 гривень, штраф - 4 800, 00 гривень. Посилався на те, що умова кредитного договору щодо встановлення обов`язку сплати щомісячної комісії є незаконною, оскільки в тексті договору не визначено в чому полягає надання послуги розрахунково-касового обслуговування, відсутні докази надання вказаної послуги Банком та оплата такої послуги є явно несправедливою. Також зазначає, що згідно ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява має містити обґрунтований розрахунок заборгованості, а подана позивачем довідка-розрахунок заборгованості станом на 14.03.2020 рік є неналежним доказом у справі. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду було неодноразово призначено судову економічну експертизу у справі, однак, так як клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів по об`єкту дослідження сторонами виконано не було, судовим експертом повернуто матеріали цивільної справи разом із повідомленням про неможливість надання висновку судової економічної експертизи. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 грудня 2022 року замінено позивача у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» на його правонаступника - акціонерне товариство « Сенс Банк». Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням (на думку позивача) позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Встановлено, що 14.02.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , було укладено договір №501006354, шляхом підписання останнім анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» ( а.с.5). Того ж дня, [PERSON] , підписав оферту на укладання угоди про надання кредиту у АТ «Альфа-Банк». В оферті зазначені умови угоди, зокрема, тип та мета кредиту умови, надання кредиту у розмірі 300 000, 00 гривень з процентною ставкою 15.99 % річних, а також встановлено комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% зазначених в цій оферті без ПДВ; б) за обслуговування кредиту 1.30%. Дата повернення кредиту - 14 лютого 2020 року (а.с.7). У Графіку платежів наведено розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та зазначенням умов кредитування, (а.с.8). Згідно Довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501006354 станом на 14 березня 2020 року, відповідач має прострочену заборгованість - 161 888,30 гривень, прострочену заборгованість по нарахованих % та комісіях - 72 461,74 гривень, штрафи 4 800,00 гривень ( а.с. 12). Як зазначено у статті 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Та частиною 1 статті 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, частина 1 статті 638 ЦК України. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Водночас, частиною 1 статтею 526 ЦК України визначено що, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. А відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Тоді як статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких зобов`язань, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В матеріалах справи містяться підписані особисто [PERSON] такі докази як Оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501006354 від 14.02.2018 року в сумі 300 000,00 гривень, під 15,99 процентів річних, строком на 36 місяців; Анкета-Заява від 14.02.2018 року, якою [PERSON] акцептував публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Підтвердженням того, що [PERSON] користувався перерахованими позивачем на його особистий рахунок кредитними коштами, являється також Довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № 501006354 від 14.02.2018 року станом на 14 березня 2020 року, яку між іншим [PERSON] так і не спростував. В силу приписів частини 2 статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно висновку наведеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Таким чином, у справі наявні докази того, що [PERSON] частково виконував узяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 501006354 від 14.02.2018 року щодо погашення заборгованості, та останній у встановленому порядку не визнаний недійсним. Підтвердженням цього є також залишок простроченої заборгованості станом на 14.03.2020 року в сумі 161 888,30 гривень, що також підтверджує часткове виконання умов кредитного договору. Наведене вказує на те, що [PERSON] порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання із погашення заборгованості по тілу кредиту та виплаті відсотків за користування кредитними коштами, які станом на 14.03.2020 року становлять загальну суму 239 150,04 гривень. Оскільки, [PERSON] у супереч вимог статті 1050 ЦК України односторонньо порушив свої зобов`язання за кредитним договором то за цієї обставини позивач вправі вимагати повернення кредитної заборгованості та здійснення належних виплат передбачених кредитним договором. Щодо посилань представника відповідача [PERSON] стосовно неправомірного нарахування комісії. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин(укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Та 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції:«Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2 і 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредитуумови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. У відповідності до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 тачастини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно здодатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентівза користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанніпозичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Відтак, після набуття Законом України «Про споживче кредитування» 10 червня 2017 року чинності, Банк набув права встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами із 14 лютого 2018 року, що є свідченням дотримання АТ "Сенс Банк" (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк») вимог Закону України «Про споживче кредитування» та Правил про споживчий кредит. Отже, доводи представника відповідача [PERSON] про те, що АТ "Сенс Банк" (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк») незаконно здійснювало нарахування комісії є безпідставними з огляду на вище наведене. Зважуючи на встановлене в контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, суд, належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є порушеним, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved