Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Ракущинець А.А., звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником нерухомого майна житлового будинку в [ADDRESS] . В зазначеному будинку проживав до досягнення повноліття син позивача [PERSON] , [INFO] . Після досягнення повноліття відповідач поступив в іноземний вуз, переїхав на місце постійного проживання в Чеську Республіку у м. Прага та постійно проживає там з 2020 року. Позивач бажає продати належний йому на праві власності будинок, але не може, оскільки там прописаний відповідач, який не має можливості та бажання наразі приїжджати в Україну та виписуватися з нерухомого майна. Зазначає, що позивач є одноосібним власником належного йому нерухомого майна, однак не може продати його, оскільки наявність прописаної сторонньої особи (яка фактично не проживає) створює неможливість пошуку покупців, які не бажають придбавати нерухоме майно з прописаними там сторонніми особами. Наголошує, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше ті встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в будинку більше року у зв`язку з постійним місцем проживання за кордоном, тому мова про виселення не йдеться, саме про втрату права на користування нерухомим майном для зняття з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, позивача просить суд позбавити [PERSON] права користування житлом в будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим зняти його з реєстрації місця проживання за цією адресою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Ракущинець А.А. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8\~ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником в цілому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.10.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.10.2007. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.04.2003) та значиться зареєстрованим у будинку за вищевказаною адресою, що стверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 28.09.2022, а також витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.09.2022, засвідченого [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з лютого 2021 року, фактично не з`являється і не проживає [PERSON] , [INFO] син [PERSON] . За твердженням позивача, після досягнення повноліття відповідач поступив в іноземний вуз, переїхав на місце постійного проживання в Чеську Республіку та постійно проживає там з 2020 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач не проживає у будинку, що належить, понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, а тому, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити права користування житлом в будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача у цій частині є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, позовна вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 за № 265, а також вимог Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом, є підставою для внесення змін до реєстру територіальної громади, зокрема про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування). Відтак, права позивача на зняття відповідача з реєстраційного обліку станом на день ухвалення рішення не є порушеним, оскільки до уповноваженого на такі дії органу він не звертався. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial