Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У липні 2017 року представник позивачки звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти, у якому просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 494782, 44 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони в період з 08.06.2001 року по 01.03.2011 року перебували у шлюбі, від якого [INFO] народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31.07.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2012 року і до дня його повноліття. 17.01.2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого органами ДВС відкрито виконавче провадження. Проте, фактично стягнення аліментів з відповідача розпочалося лише в червні 2016 року, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів на суму 82367,19 грн., згідно розрахунку державного виконавця. Відповідно до положення ч. 1 ст. 196 СК України на підставі розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем, позивачем було проведено розрахунок пені, яку відповідач повинен сплатити у зв`язку з простроченням виплати аліментів у розмірі 494782, 44 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.07.2017 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 04.09.2017 року відкрито позовне провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 06.12.2017 року залучено до участі у справі третю особу - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві та витребувано виконавче провадження з відділу. 22.06.2018 року до суду надійшли витребувані докази. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Скуратівський С.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Падалко О.Ю. заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала, що між сторонами існує майновий спір. Відповідач дитину утримує, вини своєї у виникненні заборгованості не вбачає. Після того, як виконавче провадження передано на виконання за місцем його роботи, заборгованість погасив та сплачує аліменти своєчасно. Вважає, розрахунок державного виконавця не вірним, та оскаржував його. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах предмету спору, суд встановив наступне. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2012 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2012 року стягнуто щомісячно з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2012 року і до його повноліття. 03.02.2014 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03.02.2014 року виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києва-Святошинського району Київської області, актовий запис №1. Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Плеваки Л.С. від 28.01.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3487/12 щодо стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві Соболєвим А., борг по аліментам у боржника [PERSON] з 27.04.2012 року по квітень 2016 року станом на 21.04.2016 року становить 82367,19 грн. Платіжним дорученням від 27.01.2017 року [PERSON] сплатив заборгованість по аліментам в розмірі 53253,29 грн. Відповідно довідки ТОВ "Будхаус групп" від 11.01.2017 року № 104 з заробітної плати [PERSON] було утримано на виплату боргу по аліментіх 22143,29 грн. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 31.03.2018 року заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом 2-3487/12 від 28.01.2016 року відсутня. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що у сторін є неповнолітня дитина, яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач будучи батьком дитини добровільно матеріальної допомоги не надає, у зв`язку із чим позивачкою за судовим рішенням стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини. З довідки про наявну заборгованості по сплаті аліментів встановлюється, що відповідач не виконує рішення суду і не сплачує аліменти на утримання дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.08.2017 року у справі №760/1563/17-ц, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 26.02.2018 року, залишено без розгляду скаргу [PERSON] на дії державного виконавця /щодо зобов`язання зробити офіційну довідку-розрахунок заборгованості по аліментам/. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банківськими установами відповідач суду не надав. Сплата відповідачем заборгованості по аліментам починаючи з червня 2016 року після направлення виконавчого листа за місцем його роботи не є підставою для звільнення [PERSON] від відповідальності за ст. 196 СК України, оскільки про обов`язок утримувати неповнолітнього сина відповідач був обізнаний, наявність судового рішення про стягнення аліментів та перебування виконавчого листа на примусовому виконанні не позбавляє особу права сплачувати аліменти у добровільному порядку. Таким чином, на переконання суду, заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який неналежно виконував покладний на нього ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин суд доходить до висновку про наявність передбачених ст. 196 СК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів. В позові позивачем наведено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який здійснений з урахуванням даних розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві А. Соболєвим. Розрахунок містить розмір поточних аліментів, які підлягали до сплати відповідачем щомісячно за період з травня 2012 року по квітень 2016 року. При цьому розрахунок пені стороною позивача проведено за кожен місяць окремо, тобто поетапно, що не відповідає актуальній практиці Верховного суду з цього питання. Так, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, сукупний розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, який просить стягнути позивач становить 494782,44 грн. та є більшим 100% від суми заборгованості за аліментами відповідача [PERSON] , яка встановлена державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві А. Соболєвим у розмірі 82367, 19 грн. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, беручи до уваги відсутність доказів щодо неможливості відповідачем з поважних причини оплачувати аліменти на утримання сина такий тривалий час і встановлені судом обставини, щодо не виконання відповідачем свого обов`язку як батька утримувати дитину, а також встановлену ст. 196 СК України можливість стягнення пені не більше як у розмірі 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) внаслідок несплати аліментів у розмірі 82367, 19 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В порядку статті 141 ЦПК України, приймаючи до уваги звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову до суду, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 640, 00 грн.

Outcome: partial