Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з 05.02.2021 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Як зазначено в позові шлюб з відповідачем не розірвано, але позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. З травня 2022 року вона з відповідачем спільно не проживає , спільне життя не склалося. Відповідач , як батько дитини надає матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини, але цих коштів не вистачає. Як зазначено позивачем в позові, вона вимушена постійно прохати відповідача надавати матеріальну допомогу як дитині так ї їй, оскільки вона на даний час не працює,так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття, та просить стягнути кошти на її утримання в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України запроваджено воєнний стан. Відповідно до Розпорядження Голови Верховного суду від 14.09.2022 №49/0/9-22 підсудність Токмацького районного суду Запорізької області визначена за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 15.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з призначенням до відкритого судового розгляду та наданням відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином. В позовній заяві зазначено про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , причину відсутності суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як зазначено в позові відповідач зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , тобто на непідконтрольній території України, куди «Укрпошта» тимчасово не здійснює поштові відправлення, що унеможливлює направлення йому судових повісток, у зв`язку з чим, у відповідності з ч.11 ст.128 ЦПК України відповідача було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності з п.19 ХІІІ Розділу Перехідних положень ЦПК України передбачено особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції"; Згідно з п.1 ч.1 ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» , якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.02.2021 року, який зареєстровано Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Від шлюбу мають сумісну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.05.2021 року Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), копія якого знаходиться в матеріалах справи . Як зазначено позивачем в позові шлюб з відповідачем не розірвано, але позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. З травня 2022 року вона з відповідачем спільно не проживає , спільне життя не склалося, їх спільна дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач , як батько дитини надає матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини, але цих коштів не вистачає. Як зазначено позивачем в позові, вона вимушена постійно прохати відповідача надавати матеріальну допомогу як дитині так ї їй, оскільки вона на даний час не працює,так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України та ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку(доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні рішення, суд виходить з того, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утриманні від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Підстав, встановлених сімейним законодавством, для звільнення батьків від обов`язку утримувати свою малолітню дитину на даний час судом не встановлено. Статтею 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатними, має постійне місце роботи та регулярний дохід, інших стягнень за виконавчими листами з відповідача не здійснюється. Таким чином, беручи до уваги вказані вище обставини в сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, з максимально можливим урахуванням інтересів малолітньої дитини, позов [PERSON] підлягає задоволенню, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду - з 09.01.2023 р. до досягнення дитиною повноліття та про стягнення з відповідача на користь позивачки, коштів на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною трирічного віку до [INFO] , оскільки позивач не працює , бо перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Згідно із ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач на підставі ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та за вимогу майнового характеру про стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі - 1073,60 грн.

Outcome: approved