Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У січні 2022 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони є діячами азербайджанської діаспори і разом перебувають в єдиному чаті у програмі Вотс Ап «Європейський азербайджанський конгрес», який об`єднає 37 учасників з різних країн Європи. У вказаному чаті голова громадської організації «Об`єднаний конгрес азербайджанців України» 25.12.2021 року опублікував аудіо повідомлення наступного змісту: «Шановні лідери Конгресу азербайджанців Європи, вітаю всіх вас. Я прочитав цю статтю, написану проти нашого брата [PERSON] . Іноді людина злиться, але мені смішно, тому що ми вже знаємо людей, які роблять такі потворні р е ч і. Люди, які не хочуть бачити діяльність Об`єднаного Конгресу азербайджанців України, які не хочуть бачити нашу велику діяльність, які бачать - вони не можуть, чому? - бо всередині вони самі потворні люди, всередині вони справжні вороги нашої нації, бо куди б вони не пішли, вони поділяють нашу націю. Усі розуміють, про кого я говорю, вони теж чують, нехай знають, у цієї справи немає глибокої перспективи, перспективи цієї брудної роботи немає і не буде. Тепер не треба мовчати про це, обов`язково мають надсилатися листи безпосередньо Президенту, спікеру, Віце-президенту, Адміністрації Президента, парламенту, всюди мають надсилатися листи з вимогою виявити хто стоїть за цими потворними писаннями, у тому числі до Державного Комітету по роботі з діаспорою з вимогою з`ясувати, хто стоїть за цими потворними писаннями, оскільки представники Комітету витрачають гроші від держави, живуть на гроші держави, літають на гроші держави, живе то тут, то там, у різних країнах, готелях, витрачають гроші, обманюють нашого президента [PERSON] , дають неправдиву інформацію. Я можу сказати це однозначно, і я маю право, якщо це не гак, нехай подадуть до суду, але перед судом я виставлю їх брехунами, я покажу в обличчя розкольницькі процеси працівникам комітету. Ми ОКАУ з нашою державою, ми підтримуємо президента [PERSON] , і якісь безчесні люди без гордості, які працюють у Комітеті, не зможуть робити свої потворні вчинки. Нехай вони чують, у цій групі є члени комітету, відтепер ми кидаємо їм виклик, ми викриватимемо їхні потворні справи, президент Азербайджану знатиме, і азербайджанська громадськість це знатиме. Скільки можна? Це люди неякісні, підтримують якихось неякісних людей, дають фальшиві протоколи, повідомляють, що виконано велику роботу , на заходи, зустрічі, масштабні zoom конференції не запрошують керівників найвпливовіших організацій, вручають медалі людям, які вчора прийшли в діаспору . Один із таких людей - [PERSON] . На жаль, до них приєднався і [PERSON] , і за це відповідає [PERSON] , і листи будуть надіслані президентові та віце-президенту, зокрема й до Служби Державної Безпеки. Дурні!» (надалі по тексту - спірна інформація). Позивачі зазначають, що зазначена Відповідачем інформація є неправдивою та такою, що завдає значної шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON] та [PERSON] , оскільки по тексту містить їх анкетні дані. Інформація поширена Відповідачем має ознаки фактичного ствердження і не містить оціночних суджень що підтверджується словами та словосполученнями: всередині вони самі потворні люди, всередині вони справжні вороги нашої нації, вони розділяють нашу націю; обманюють нашого президента [PERSON] , дає неправдиву інформацію; безчесні, люди без гордості, які працюють у Комітеті; люди неякісні, підтримують якихось неякісних людей, дають фальшиві протоколи, повідомляють, що виконано велику роботу; один із таких людей - [PERSON] . На жаль, до них приєднався і [PERSON] , і за це відповідає [PERSON] ! У зв`язку з поширенням спірної інформації позивачі зазнали сильних душевних страждань і тому просять суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь і гідність [PERSON] та [PERSON] наступну інформацію поширену [INFO] [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER] ) в групі \«Європейський азербайджанський конгрес»: «всередині вони самі потворні люди, всередині вони справжні вороги нашої нації, вони розділяють нашу націю»; «обманюють нашого президента [PERSON] , дає неправдиву інформацію»; «безчесні, люди без гордості, які працюють у Комітеті»; «люди неякісні, підтримують якихось неякісних людей, дають фальшиві протоколи, повідомляють, що виконано велику роботу»; «один із таких людей - [PERSON] . На жаль, до них приєднався і [PERSON] , і за це відповідає [PERSON] » та зобов`язати [PERSON] протягом 10 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду по даній справі розмістити публікацію на веб-сайті соціальної мережі «Фейсбук» за відповідною адресою із спростуванням недостовірної інформації, в якій оголосити резолютивну частину даного судового рішення. Стягнути з [PERSON] на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Відповідач [PERSON] чи його представник в судове засідання не з`явились, але у поданому письмовому відзиві по справі проти позову заперечували, оскільки спірна інформація є загальнодоступною у всесвітній мережі Інтернет і міститься в багатьох джерелах і такі висловлювання містять оціночні судження. Оскільки Позивачі є публічними особами, відповідач зазначає, що межі допустимої критики щодо них як громадських діячів значно ширші від пересічної особи, а оскаржуване повідомлення жодним чином не стосуються особистого чи сімейного життя членів «European Azerbaijan Congres», а винятково містять критику їх діяльності, як осіб, які займають особливо відповідальне становище, громадських діячів, азербайджанської діаспори. Позивачами не була дотримана процедура вилучення доказу, оскільки в якості доказу обставин, на яких грунтується позов, позивачі надали до суду копії аудіо-запису - аудіо-повідомлення від 25 грудня 2021 року із групи у мережі WhatsApp під назвою «European Azerbaijan Congres», яка налічує у собі 37 учасників/осіб. Проте, позивачем не було надано суду відповідного дозволу та згоди учасників групи «European Azerbaijan Congres» на розголошення охоронюваних законом таємниць, а саме листування. З огляду на даний факт, сторона Відповідача критично ставиться до аудіо-запису як до доказу по справі, оскільки даний доказ згідно статті 78 ЦІ1К України не є допустимими і не може бути взятий судом до уваги, а долучені так звані "розшифровки" нібито аудіо-повідомлення від 25.12.2021 року із перекладом з азербайджанської на українську мову не відомо ким виконаним. Заявлена позивачами вимога про розміщення на веб-сайті соціальної мережі «Фейсбук/Facebook» протягом 10 календарних днів після набрання законної сили рішенням суду по даній справі, публікації із спростуванням недостовірної інформації, в якій оголосити резолютивну частину даного судового рішення не рівномірна, оскільки група у мережі W hatsApp під назвою «European Azerbaijan Congres» налічує у собі 37 учасників/осіб, а соціальна мережа Фейсбук лише у третьому кварталі 2020 року становила 2,7 млрд. користувачів, а тому навіть фізично важко уявити скільки користувачів у даній соціальній мережі станом на січень 2023 року. Крім того, за офіційною інформацію WABetalnfo, що є розробником програми WhatsApp, листування в месенджері проходить з шифруванням і саме в зашифрованому вигляді повідомлення знаходяться на серверах компанії, а вже розшифровані повідомлення знаходяться всередині програми месенджера WhatsApp на кінцевому пристрої, тобто на комп`ю тері або телефоні користувачів. Файл з цим и повідомленнями можна копіювати та редагувати в будь якому текстовому редакторі. Для підробки оригіналу файлу електронного листування однією зі сторін в месенжери WhatsApp не потрібно спеціальних знань та програмного забезпечення. Що стосується так званих «скріншотів» - знімків екрану, їх підробка теж не є складною, і за допомогою графічного редактора Adobe Photoshop в «скріншотах» можна змінити абсолютно все. Отже, листування сторін у інтернет мережі за допомогою додатку WhatsApp не є належним доказом, оскільки неможливо ідентифікувати осіб, які здійснюють листування, оскільки достеменно відомо, що є технічна можливість зміни такої інформації і, навіть перевірка зворотного, не гарантує доведення відсутності факту підробки чи зміни цих даних. Не підтверджується матеріалами справи і те, що зазначена представником Позивачів у своїх позовних вимогах фраза, дослівно передає сказане відповідачем, оскільки самі позивачі не були присутні під час озвученого аудіо повідомлення, оскільки Позивачі не є учасниками групи «European Azerbaijan Congres», а тому цілком логічно, що про аудіо-повідомлення їм стало відомо зі слів інших осіб. Також, з боку Позивачів, жодним чином на підтвердження заявлених позовних вимог, не долучено відповідних, належних та допустимих доказів. А саме, висновків лінгвістичних експертиз, тощо та і не порушено питання про призначення такої експертизи та взагалі жодних експертних досліджень як таких. За недоведеності вини відповідача підстав для стягнення моральної шкоди чи судових витрат немає. Відтак, в задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у цій цивільну справу було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. В судовому засіданні 06.03.2023 року було залучено відзив на позов. Суд, заслухавши присутнього представника позивачів, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з огляду на таке. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Під поняттям «ділова репутація», як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні чи негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій, тощо), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальній групи. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За умовами до частин 1-2 ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що довідки від 12.01.2022 року за №22/3-12 позивач [PERSON] займає посаду керівника апарату Державного комітету азербайджанської Республіки по роботі з діаспорою, а [PERSON] займає посаду завідуючого відділом Державного комітету азербайджанської Республіки по роботі з діаспорою, а відповідності до витягу з Єдиного реєстру підприємств та організацій засновником та керівником громадської організації «Об`єднаний конгрес азербайджанців України» є відповідач [PERSON] . Також, в матеріалах справи міститься переклад з іноземної на українську мову наступного повідомлення від 25.12.2021 року: «Шановні лідери Конгресу азербайджанців Європи, вітаю всіх вас. Я прочитав цю статтю, написану проти нашого брата [PERSON] . Іноді людина злиться, але мені смішно, тому що ми вже знаємо людей, які роблять такі потворні р е ч і. Люди, які не хочуть бачити діяльність Об`єднаного Конгресу азербайджанців України, які не хочуть бачити нашу велику діяльність, які бачать - вони не можуть, чому? - бо всередині вони самі потворні люди, всередині вони справжні вороги нашої нації, бо куди б вони не пішли, вони поділяють нашу націю. Усі розуміють, про кого я говорю, вони теж чують, нехай знають, у цієї справи немає глибокої перспективи, перспективи цієї брудної роботи немає і не буде. Тепер не треба мовчати про це, обов`язково мають надсилатися листи безпосередньо Президенту, спікеру, Віце-президенту, Адміністрації Президента, парламенту, всюди мають надсилатися листи з вимогою виявити хто стоїть за цими потворними писаннями, у тому числі до Державного Комітету по роботі з діаспорою з вимогою з`ясувати, хто стоїть за цими потворними писаннями, оскільки представники Комітету витрачають гроші від держави, живуть на гроші держави, літають на гроші держави, живе то тут, то там, у різних країнах, готелях, витрачають гроші, обманюють нашого президента [PERSON] , дають неправдиву інформацію. Я можу сказати це однозначно, і я маю право, якщо це не гак, нехай подадуть до суду, але перед судом я виставлю їх брехунами, я покажу в обличчя розкольницькі процеси працівникам комітету. Ми ОКАУ з нашою державою, ми підтримуємо президента [PERSON] , і якісь безчесні люди без гордості, які працюють у Комітеті, не зможуть робити свої потворні вчинки. Нехай вони чують, у цій групі є члени комітету, відтепер ми кидаємо їм виклик, ми викриватимемо їхні потворні справи, президент Азербайджану знатиме, і азербайджанська громадськість це знатиме. Скільки можна? Це люди неякісні, підтримують якихось неякісних людей, дають фальшиві протоколи, повідомляють, що виконано велику роботу , на заходи, зустрічі, масштабні zoom конференції не запрошують керівників найвпливовіших організацій, вручають медалі людям, які вчора прийшли в діаспору . Один із таких людей - [PERSON] . На жаль, до них приєднався і [PERSON] , і за це відповідає [PERSON] , і листи будуть надіслані президентові та віце-президенту, зокрема й до Служби Державної Безпеки. Дурні!» (надалі по тексту - спірна інформація). Як пояснили позивачі, то саме вказану інформацію вони просять визнати недостовірною та її спростувати як таку, що стосується саме їх і порушує їх права, є недостовірною. Відповідно до п.15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Розглядаючи питання щодо доведеності позивачами факту поширення спірної інформації взагалі та зокрема відповідачем слід зазначити наступне. Так, як зазначено у позові, то роздрукований до справи в письмову формі текст із спірною інформацією було опубліковано у формі аудіоповідомлення у групі у мережі WhatsApp під назвою «European Azerbaijan Congres», яка налічує у собі 37 учасників/осіб. Між тим, наявний переклад на українську мову спірної інформації не є доказом її існування у вказаній групі у мережі WhatsApp під назвою «European Azerbaijan Congres» та її поширення саме відповідачем. За умовами ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Зважаючи на заперечення відповідачем факту розповсюдження спірної інформацій по зміст позовних вимог і не надання таких електронних доказів її розповсюдження суд не приймає до уваги вказаний переклад на державну мову, зважаючи на недоведенність факту існування такої інформації, її створення і поширення відповідачем у аудіо форматі у відповідній групі у мережі ВотсАп. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відтак, позивачами не було доведено поширення усього змісту існування спірної інформації, а отже її розповсюдження на відповідному каналі, як не надано письмових чи електронних доказів їх розповсюдження, тому суд не приймає до уваги паперові роздруківки, що долучені до позову. Зазначені обставини вказують на не доведення стороною позивача факту поширення спірної інформації про позивачів взагалі. Відповідно до ст.10 Конституції України державного мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом. Цивільне судочинство здійснюється державною мовою. Судові документи складаються державною мовою. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Між тим, наданий переклад у письмовому форматі не відповідає вказаним вимогам законодавства, не є аутентичним та підписаний лише адвокатом позивачів «з оригіном вірно», що аж ніяк не вказує на зроблений переклад з аудіо файлу чи попереднє існування такої інформації у відповідній групі, тощо. Крім того, зважаючи на відкриту інформацію в мережі Інтернет, то листування сторін у інтернет мережі за допомогою додатку WhatsApp не є належним доказом, оскільки неможливо ідентифікувати осіб, які здійснюють листування. Згідно з п.6 постанови ВСУ позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. В даному випадку, позивачами не доведено порушення внаслідок поширення спірної інформації їх особистих немайнових прав, оскільки ним не наведено фактів виникнення реальних перешкод повно та своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права або вони були позбавлені реалізувати свої права в тій чи іншій сфері його діяльності (бути призначеним на посаду, прийняти участь у конкурсі, укласти угоди, погіршились відносини з однопартійцями чи іншими особами) саме внаслідок і після поширення спірної інформації. Відтак, відсутні докази порушення відповідачем особистих немайнових прав позивачів або завдання шкоди їх особистим немайновим благам, а також того, що вказана інформація є негативною, адже будь-яких звинувачень, образ вона не містить, не доведено негативний вплив на репутацію чи приниження (падіння) статусу позивачів перед оточуючими чи падіння їх репутації. В той же час, мовні обороти висновки по тексту не вказують та не носять характер образи, приниження його честі і гідності або ж є брутальними чи непристойними. З огляду на викладене, суд вважає, що стороною позивача не було доведено як поширення спірної інформації, так і яким чином нею було порушено особисті немайнові права та заподіяно шкоди відповідним особистим немайновим благам саме позивачів чи перешкодило останній повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права або ж вплинуло на їх репутацію як громадянин та посадових осіб іншої держави чи її приниження (падіння) перед оточуючими, зниження статусу чи падіння їх репутації. Як було зазначено вище, то не доведено, що саме позивач вчинив такі дії щодо створення та поширення спірної інформації. Така інформація не може бути перевірена на предмет достовірності, оскільки висловлена без певної деталізації обставин. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб`єктивно-оцінної (суб`єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з`ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відсутність у висловлюваннях маркерів суб`єктивної модальності, оцінних слів, конструкцій та інших показників, що виражають невпевненість, сумніви автора щодо вірогідності висловлюваного (гіперболи, алегорії, сатира, риторичні питання), а також спеціальних вставних конструкцій та прислівників, що виражають оцінність, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомлюваного, і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора на подію, його суб`єктивною оцінкою того, що відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваної події і не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам. Характер судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Вказана позиція висловлена Верховним судом у справі №591/7099/16 від 20.05.2019 року. Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Європейської Конвенції з прав людини застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України). Крім того, у разі якщо позивачі є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист їх гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. В той же час, таких тверджень спірна інформація не містить. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивачами у відповідності до п.п.а,б п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 не доведено усього юридичного складу правопорушення, а відтак спростуванню в розумінні вимог ст..ст.277, 278 ЦК України не підлягає. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Окрім того, згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Проте, позивачами всупереч норм чинного законодавства, не зазначено в чому саме полягає завдана їм моральна шкода, не надано доказів, які б підтверджували характер порушення їх прав, доказів на підтвердження їх моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків, та, окрім того, цивільно-правова відповідальність не може бути покладена на відповідача, виходячи з відсутності ознак цивільного правопорушення з його боку. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відтак, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача спростувати інформацію щодо позивачів, оскільки підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації неправомірною суд не вбачає. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed