Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування по ДТП у розмірі 18544,24 грн та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 07.01.2019 о 18 год 50 хв по вул. Вишгородська, 7 в м. Києві, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, після чого [PERSON] покинув місце ДТП. ДТП сталася з вини відповідача, що підтверджено постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність власника потерпілого автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] на дату ДТП була застрахована в страховій компанії ПрАТ «УАСК АСКА». Власник постраждалого авто звернувся до МТСБУ із заявою від 11.01.2019 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Моторне (транспортне) страхове бюро України надало доручення щодо врегулювання справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП до ФОП [PERSON] . Як визначено звітом, вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТ3 та без врахування 20% ПДВ на змінні складові складає 17744,23 грн. Розмір оплати послуг аварійного комісара склала 800,00 грн. Позивач виплатив страхове відшкодування внаслідок ДТП, винним в якій є відповідач, відтак МТСБУ має право зворотної вимоги до винної особи. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.10.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Також відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний термін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.02.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився. До початку судового розгляду представник позивача - адвокат Дяченко С.В. надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що 07.01.2019 о 18 год 50 хв по вул. Вишгородська, 7 у м. Києві, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, після чого [PERSON] покинув місце ДТП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20.01.2020 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Провадження по справі закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] 07.01.2019 близько 18 год 50 хв по вул. Вишгородська, 7, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Subaru Forester, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням гр. [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР. Крім того, [PERSON] 07.01.2019 близько 18 год 50 хв по вул. Вишгородська, 7, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , залишив місце дорожньо - транспортної пригоди, до якої причетний, чим порушив 2.10 ПДР України. У судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненні адміністративних правопорушень повністю визнав. Постанова суду набрала законної сили 31.01.2020. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинного на дату пригоди. Згідно з п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Транспортний засіб «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] на час ДТП був застрахований у страховій компанії ПрАТ «УАСК АСКА», згідно з полісом ОСЦПВ АМ/4287380. Власник пошкодженого автомобіля [PERSON] , з метою отримання відшкодування, 11.01.2019 звернувся до МТСБУ із відповідною заявою про виплату відшкодування. Відповідно до п. 40.3. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Моторне (транспортне) страхове бюро України надало доручення вих № 3.1-05/55859/вих/1 від 17.01.2019 щодо врегулювання справи про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП до ФОП [PERSON] . Як визначено звітом № 0015-VV «Про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників колісного транспортного засобу» від 25.01.2019, виконаним на замовлення МТСБУ, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТ3 та без врахування 20% ПДВ на змінні складові складає 17744,23 грн. Розмір оплати послуг аварійного комісара склала 800,00 грн, оплата послуг підтверджена копією платіжного доручення № 912490 від 22.02.2019. МТСБУ 05.06.2020 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 17744,24 грн. На момент розгляду справи відповідач не компенсував зазначену суму страхового відшкодування. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідачем не надано доказів того, що він відноситься до осіб, визначених у п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved