Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Адвокат Скржешевський М.С. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.09.1990 Зміївським відділом РАЦС Харківської області, актовий запис № 169. В обґрунтування позову зазначено, що 22.09.1990 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не має. На даний момент подружжя не підтримує шлюбних відносин, спільне господарство та бюджет не ведуть. Спору з приводу поділу майна подружжя не заявлено. Враховуючи неможливість примирення та збереження шлюбу позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 16.03.2023 по вказаній цивільній справі провадження відкрито. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] адвокат Скржешевський М.С. надав заяву про слухання справи за його відсутності та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв та відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, з огляду на те, що належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається з Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , 22.09.1990 сторони зареєстрували шлюб (а. с. 3). Сторони від шлюбу спільних дітей не мають. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивачки, яка не заявляла вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved