Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняв батько позивача [PERSON] . Спадкових прав останній не оформив та [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього, яка звернулася у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право власності на спадковий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, 04 квітня 2023 року представник позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить розглядати справу без його участі та за відсутності позивача (а. с. 81). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені (а. с. 86, 87), про причини неявки суд не повідомляли, відзиви на позов не подавали. Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 14) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві (особовий рахунок № [NUMBER] ) [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги села Сушибаба за 1998 рік Озерянської сільської ради Турійського району Волинської області (а. с. 26). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з ганком «а», загальною площею 68,3 кв. м, житловою площею 37.7 кв. м, літня кухня «Б-1», льох з шийкою «В-1» (а. с. 22-25). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 27). Заповіту за життя [PERSON] не складав, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після його смерті не видавалося. Відповідно до довідки Озерянської сільської ради Турійського району Волинської області від 20 жовтня 2017 року № 336 в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня його смерті вступив його син [PERSON] (а. с. 15), який в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як сини спадкодавця, жодних дій для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не вчиняли і в контексті частини другої статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважаються такими, що відмовилися від спадщини. [PERSON] помер [INFO] (а. с. 16). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 18). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та постійно проживав з дочкою [PERSON] в селі Сушибаба Ковельського району Волинської області, яка 12 грудня 2017 року подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті останнього (а. с. 40 на звороті). Заповіту за життя [PERSON] не складав, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після його смерті не видавалося (а. с. 50 на звороті, 51). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як дочка спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка в контексті положень статей 1268, 1270 Цивільного кодексу України у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 29 липня 2022 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове нерухоме майно, який підтверджує його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 21). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 206/2017 до майна померлого [PERSON] (а. с. 40- 79), з яких також видно, що ніхто, окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину на інше належне спадкодавцю майно видані також позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону, з відповідачів на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок по 536 гривень 80 копійок з кожного. На підставі\~викладеного,\~статей 524,\~548,\~549\~ Цивільного\~кодексу Української\~РСР,\~статей 1216,\~1217,\~1261,\~1268,\~1269,\~1270\~Цивільного кодексу\~України та

Outcome: approved