Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У грудні\~2019\~року [PERSON] \~звернулась до\~Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~з позовом\~до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній власності. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Покотилівської селищної ради Харківського району, Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 24. Після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2019 по справі № 369/13189/19 шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Після розірвання шлюбу позивач разом з дітьми проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 02-28/1136 від 18.12.2019. Відповідач в зазначеному будинку не зареєстрований і з серпня 2019 року мешкає окремо. За час перебування у шлюбі сторонами, як подружжям, було спільно придбано наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5131, площею 0,1032 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 24.01.2019; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5132, площею 0,05 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 19.12.2018; виробнича будівля, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5112, площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована вищезазначена виробнича будівля, дата реєстрації права власності 14.08.2018; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5113, площею 0,2005 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 14.08.2018; будинок, загальною площею 134,6 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., яка складається з житлового будинку (літ. «А»), альтанки (літ. «Б»), свердловини («І»), каналізаційної ями («II»), каналізаційної ями («ІІІ»), огорожі («1-2»), розташований за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 11.02.2013; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:0110, площею 0,1595 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташована вищезазначена садиба, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 11.02.2013. Вищезазначені дані підтверджується Інформаційною довідкою № 193921501 від 19.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Також, як вказано в позовній заяві, сторонам належать корпоративні права у вигляді частки в розмірі 100 % статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Лепнина Люкс», ідентифікаційний код юридичної особи 41376946, у розмірі 2\~000 грн. Дата реєстрації права власності 06.06.2017. Даний факт підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.12.2019. Крім того зазначено про об`єкт нерухомості [ADDRESS] , яку було придбано в листопаді 2019 року. Згідно листа від 19.11.2019 від замовників будівництва житлового комплексу «На Прорізній» [PERSON] та [PERSON] , [INFO] з [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) та уповноваженим представником замовників будівництва по довіреності було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76, предметом якого був об`єкт нерухомості № 76 (однокімнатна квартира, загальною проектною площею 44,68 кв.м., а після проведення технічної інвентаризації (згідно підписаної додаткової угоди від 11 серпня 2018 року) фактичною площею 47,1 кв.м.) Загальна сума коштів сплачених по даному Договору складає 506\~100,00 грн. 01 жовтня 2019 року відповідач звернувся із заявою про розірвання вищезазначеного Договору та повернення сплачених коштів. Цього ж дня між представником замовника будівництва та [PERSON] було укладено Додаткову угоду про розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76 від 19.11.2016 та повернуто кошти у повному обсязі на підставі Акту приймання-передачі грошових коштів від 01.10.2019. В позовній заяві також було зазначено за набуття сторонами автомобіля марки Toyota, модель RAV 4, 2014 року випуску, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації права власності 16.01.2018, який в подальшому 26.09.2019 був проданий та не є предметом спору. Титульним власником вищезазначеного майна, крім житлового будинку, є відповідач. [PERSON] просила визнати за нею право власності на вищезазначеного нерухомого майна, крім будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, позивач просила збільшити її частку співвласника на вищезазначений будинок з до , оскільки при такому розподілі будуть дотримані норми жилої площі на одну особу, при тому, що вона проживає в ньому з трьома дітьми і таким результатом розподілу будуть забезпечені належні умови для проживання позивача та дітей. Враховуючи висновок Верховного Суду України, викладеному у постанові від 01.11.2017 у справі № 334/2465/14-ц, позивач просила також збільшити її частку в праві власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222480801:01:007:0110, на якій розташований вищезазначений будинок з до частин. Враховуючи положення ст. 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 70 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач вказала, що оскільки відповідач без її згоди придбав за спільні кошти подружжя об`єкт нерухомості [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76 від 19.11.2016 за 506\~100,00 грн., а потім без її згоди розірвав вищезазначений Договір та повернув собі вказану суму коштів, то [PERSON] має право на отримання від [PERSON] суму коштів в розмірі 253\~050,00 грн.( 506\~100,00 грн./2), як матеріальну компенсація вартості частки позивача у вищезазначеному об`єкті нерухомості. [PERSON] просила суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] : право власності на (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222480801:01:007:5131, площею 0,1032 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222480801:01:007:5132, площею 0,05 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (одну другу) частину виробничої будівлі, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222480801:01:007:5112, площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (одну другу) частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222480801:01:007:5113, площею 0,2005 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (три четвертих) частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (три четвертих) частини земельної ділянки, кадастровий номер 3222480801:01:007:0110, площею 0,1595 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на (одну другу) частину корпоративних прав у вигляді частки у розмірі 50 % статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Лепнина Люкс»; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості (однієї другої) частки в об`єкті нерухомості [ADDRESS] в розмірі 253\~050,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 28.12.2019 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 03.02.2020 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву за вх. 3829, згідно якого частково погодився із позовними вимогами, проте зазначив, що земельна ділянка за кадастровим номером 3222480801:01:007:5112, площею 0,0995 га, земельна ділянка за кадастровим номером 3222480801:01:007:5113, площею 0,2005 га, виробнича будівля, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка за кадастровим номером 3222480801:01:007:0110, площею 0,1595 га, є його особистою приватною власністю, оскільки набуті за кошти, взяті ним в борг. Також зазначено, що кошти, отримані від розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав № № Г.П.-Б.1-П.3-76 від 19.11.2016 в сумі 506\~100,00 грн. були витрачені на потреби сім`ї. Визнав заявлені позовні вимоги частково. 19.02.2020 представником позивача було подано відповідь на відзив за вх. № 6401, згідно якого вказав, що відповідачем не було підтверджено того, що отримані від розірвання вищезазначеного Договору купівлі-продажу майнових прав гроші були витрачені на потреби сім`ї. Також аргументував неможливість визнання за відповідачем, вказаного ним, нерухомого майна як особистої приватної власності на основі вимог законодавства. Просив задовольнити заявлений позов у повному обсязі. 19.02.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у даній цивільній справі, зокрема накладено арешт на майно, вказане в заяві. 03.02.2020 [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл майна подружжя. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Покотилівської селищної ради Харківського району, Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 24. Після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2019 по справі № 369/13189/19 шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. За час перебування у шлюбі сторонами було спільно придбане наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5131, площею 0,1032 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1752151132224); земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5132, площею 0,05 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1752147232224); будинок, загальною площею 134,6 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., яка складається з житлового будинку (літ. «А»), альтанки (літ. «Б»), свердловини («І»), каналізаційної ями («II»), каналізаційної ями («ІІІ»), огорожі («1-2»), розташований за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 15340232224); корпоративні права у вигляді частки в розмірі 100 % статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Лепнина Люкс», ідентифікаційний код юридичної особи 41376946, у розмірі 2\~000 грн.; автомобіль HONDA ACCORD, загальний легковий загальний седан В, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 рік випуску (титульним власником є відповідач за зустрічним позовом); автомобіль BMW X5, загальний легковий універсал В, рік випуску 2009, реєстраційний номер [NUMBER] (титульним власником є відповідач за зустрічним позовом); земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:002:5023, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 430609232224) (титульним власником є відповідач за зустрічним позовом). Враховуючи, що вищезазначене майно було придбане подружжям у період шлюбу, а саме з 08 вересня 2003 року і до дати розірвання шлюбу 02.12.2019 за спільні кошти, то останнє підлягає поділу як об`єкти права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, тобто по частці за кожним із подружжя. Інше майно, зокрема - земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5112, площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623296432224); земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5113, площею 0,2005 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623281532224); виробнича будівля, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1728335232224) є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки придбані за кошти взяті ним в борг, який на час подання зустрічної позовної заяви не був повернутий. Земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:0110, площею 0,1595 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташована вищезазначена садиба, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 15340232224), належить позивачу за зустрічним позовом на підставі рішення № 20 Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від «01» серпня 2013 року. [PERSON] просив суд поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] : право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222480801:01:002:5023, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 430609232224); право власності на частину автомобіля HONDA ACCORD, загальний легковий загальний седан В, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 рік випуску; право власності на частину автомобіля BMW X5, загальний легковий універсал В, рік випуску 2009, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати земельну ділянку, кадастровий номер 3222480801:01:007:5112, площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623296432224) його особистою приватною власністю, припинивши право спільної сумісної власності; визнати земельну ділянку, кадастровий номер 3222480801:01:007:5113, площею 0,2005 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623281532224) його особистою приватною власністю, припинивши право спільної сумісної власності; визнати земельну ділянку, кадастровий номер 3222480801:01:007:0110, площею 0,1595 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташована садиба, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 15340232224) його особистою приватною власністю, припинивши право спільної сумісної власності; визнати виробничу будівлю, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1728335232224) його особистою приватною власністю, припинивши право спільної сумісної власності; судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.03.2020 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та розподіл майна подружжя було прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній власності. 06.04.2020 представник позивача за первісним позовом подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву за вх. № 12623, відповідно до якого зазначив, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що майно, яке він просить визнати його особистою приватною власністю було придбано за кошти, отримані в борг. Також зазначено, що земельна ділянка за кадастровим номером 3222480801:01:007:0110, яка набута відповідачем за первісним позовом в порядку приватизації підлягає поділу у зв`язку з знаходженням на ній будівлі, яка в свою чергу підлягає поділу в порядку поділу майна подружжя. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. 29.05.2020, 01.06.2021 ухвалами Києво-Святошинського районного суду Київської області були задоволені клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів. 13.08.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було частково задоволено заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у даній справі. 15.11.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 16.11.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відмовлено представнику позивача за первісним позовом у задоволенні заяви про забезпечення позову. 16.11.2021 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було виправлено описку, допущену в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2021. У судовому засіданні 01.05.2023 була допитана у якості свідка [PERSON] . Свідок надала пояснення суду та зазначила, що все майно, яке придбано сторонами у шлюбі, придбавалося за кошти [PERSON] . Також кошти надавала вона та брат позивача. У судовому засіданні оголошено перерву до 02.05.2023 року 16 год.00 хв. У судове засідання 02.05.2023 представник позивача з`явився. Первісний позов підтримав та просив суд задовольнити. Щодо зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач та представник відповідача у судове засідання 02.05.2023 з`явилися. Щодо первісного позову заперечували. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили суд задовольнити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 08 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Покотилівської селищної ради Харківського району, Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 24. Після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.12.2019 по справі № 369/13189/19 шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. За час перебування у шлюбі сторонами було спільно набуте наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5131, площею 0,1032 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 24.01.2019; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5132, площею 0,05 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 19.12.2018; виробнича будівля, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5112, площею 0,0995 га, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатацію основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована вищезазначена виробнича будівля, дата реєстрації права власності 14.08.2018; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:007:5113, площею 0,2005 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 14.08.2018; будинок, загальною площею 134,6 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., яка складається з житлового будинку (літ. «А»), альтанки (літ. «Б»), свердловини («І»), каналізаційної ями («II»), каналізаційної ями («ІІІ»), огорожі («1-2»), розташований за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 11.02.2013; земельна ділянка, кадастровий номер 3222480801:01:002:5023, площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації права власності 02.02.2019. Вищезазначені дані підтверджується Інформаційною довідкою № 193921501 від 19.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2019, індексний номер витягу 154849261. Також подружжям було набуто автомобіль HONDA ACCORD, загальний легковий загальний седан В, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 рік випуску та автомобіль BMW X5, загальний легковий універсал В, рік випуску 2009, реєстраційний номер [NUMBER] , оформлені на ім`я [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів. Відповідно до\~вимог ч.3\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом\~ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65\~СК України. За приписами положень ч.1\~ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючі вищезазначені норми, суд приходить до висновку про розподіл вказаного майна подружжя в рівних долях (по одній другій) кожному. При чому, як визначено\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Суд критично відноситься до доводів позивача за зустрічним позовом, що земельні ділянки за кадастровими номерами 3222480801:01:007:5112, 3222480801:01:007:5113, виробнича будівля, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] були набуті за його особисті кошти у зв`язку із позикою останніх у третіх осіб, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цього. Так, наявність копії розписки [PERSON] про те, що останній отримав кошти у розмірі 60\~000 дол. США від [PERSON] на будівництво виробничої будівлі, не свідчить про отримання останнім вказаної суми саме на будівництво виробничої будівля, загальною площею 677,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тим більше на придбання спірних земельних ділянок, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи на підтвердження такої позиції відповідача за первісним позовом. Відносно вимог позивача щодо відступлення від засад рівності подружжя при розподілі будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , то слід зазначити, що за ч.2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Верховний Суд України в своїй постанові № 11 від 27 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» в пункті 30 пояснив при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Як обставини, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачає його на шкоду інтересам сім`ї, але й випадки, коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Позивачем за первісним позовом не підтверджено наявність передбачених законодавством підстав, не надано належних та допустимих доказів для можливості відступлення судом від засад рівності часток подружжя у спільному майні, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для збільшення на її користь частки нерухомого майна. В частині поділу між сторонами земельної ділянки за кадастровим номером 3222480801:01:007:0110, яка набута позивачем за зустрічним позовом на підставі рішення № 20 Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від «01» серпня 2013 року суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, враховуючи положення ст. 57 СК України можна дійти до висновку, що земельна ділянка одержана [PERSON] у період шлюбу є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержання членом подружжя майна внаслідок приватизації земельної ділянки. Проте, як вбачається із матеріалів справи, на вищезазначений земельній ділянці розташований будинок (садиба), загальною площею 134,6 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., яка складається з житлового будинку (літ. «А»), альтанки (літ. «Б»), свердловини («І»), каналізаційної ями («II»), каналізаційної ями («ІІІ»), огорожі («1-2»), розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Відповідно п. 18-2\~постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~відповідно до положень ст. ст.\~81,\~116\~Земельного кодексу України\~(далі ЗК України) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а неспільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~ст.\~120\~ЗК України,\~377\~ЦК України. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" № 1702-VI від 05.11.2009, були внесені зміни і до\~ст. 120 ЗК України, частина 1 якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказана норми закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Так, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. Враховуючи те, що на спірній земельній ділянці, знаходиться будинок, який підлягає поділу між подружжям, то суд приходить до висновку, що і на земельну ділянку виникає право власності у обох сторін по частині. Щодо вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на частину корпоративних прав у вигляді частки в розмірі 50 % статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Лепнина Люкс», ідентифікаційний код 41376946, засновником якого є [PERSON] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.12.2019 слід зазначити наступне. Так, згідно ч. 2 ст. 66 Господарського кодексу України джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи за фінансовими інструментами; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, незаборонені законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»\~товариство є власником, у тому числі майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, із моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Під корпоративними правами законодавець передбачає права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України). Згідно з роз`ясненнями п. 28\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11\~зазначено, що\~ст. 12 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські товариства»\~встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарської товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства, це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а другий із подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема підтверджується у постанові від 10 жовтня 2018 року у цивільній справі № 569/6236/16-ц. Висновок щодо застосування зазначених норм права також викладений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, відповідно до якого грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. А відтак, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства. Такої ж позиції Верховний Суд України дотримався і у справі № 6-79цс13 (постанова від 02 жовтня 2013 року) та у справі № 6-61цс13 (постанова від 03 липня 2013 року), а також підтвердив даний висновок Верховний Суд у своїй постанові у справі № 161/19023/17 від 11 березня 2020 року. Враховуючи, що позивачем при формуванні даної вимоги було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів суд не знаходить підстав для її задоволення. Крім того, як вбачається із копії листа від 19.11.2019 від замовників будівництва житлового комплексу «На Прорізній» [PERSON] та [PERSON] , [INFO] з [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) та уповноваженим представником замовників будівництва по довіреності було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76, предметом якого був об`єкт нерухомості № 76 (однокімнатна квартира, загальною проектною площею 44,68 кв.м., а після проведення технічної інвентаризації (згідно підписаної додаткової угоди від 11 серпня 2018 року) фактичною площею 47,1 кв.м.) Загальна сума коштів сплачених по даному Договору складає 506\~100,00 грн. 01 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся із заявою про розірвання вищезазначеного Договору та повернення сплачених коштів. Цього ж дня між представником замовника будівництва та [PERSON] було укладено Додаткову угоду про розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76 від 19.11.2016 та повернуто кошти у повному обсязі на підставі Акту приймання-передачі грошових коштів від 01.10.2019. Як вбачається із даного листа, грошові кошти у зв`язку з розірванням Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76 у розмірі 506\~100,00 грн. були повернуті [PERSON] 01.10.2019, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Однак з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було подано 08.10.2019 року позовну заяву про розірвання шлюбу до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Твердження [PERSON] , що кошти повернуті у зв`язку з розірванням Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76 у розмірі 506\~100,00 грн. були витрачені родиною на потреби сім`ї та повернення боргу не знаходять свого підтвердження. Тому, суд відноситься критично до твердження [PERSON] та вважає, що повернуті кошти відповідно до Додаткової угоди про розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав № Г.П.-Б.1-П.3-76 від 19.11.2016 підлягають розподілу між сторонами у рівних частках, оскільки період повернення коштів співпадає з періодом подання позовної заяви про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України)\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів, що отримані [PERSON] кошти не були витрачені не в інтересах сім`ї, оскільки шлюб між сторонами на той час не був розірваний, режим окремого проживання сторонами не встановлювався. У зв`язку з чим заявлена вимога про стягнення грошової компенсації в розмірі 253\~050,00 грн. задоволенню не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 9\~605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 61, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за № 11,

Outcome: partial