Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , суму в розмірі 544 334 грн. (20 000 доларів США х 27.2167грн), у рахунок погашення боргу за розпискою від 19.10.2018; суму в розмірі 816 501 грн. (30 000 доларів США х 27.2167грн), у рахунок погашення боргу за розпискою від 27.10.2018. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 09.12.2021 року, складає суму в розмірі 1 360 835 грн. (50 000 х 27.2167). На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 19.10.2018 року, на суму 20 000 доларів США, із зазначенням умов їх повернення. Також 27.10.2018 відповідачем було надано особисту письмову розписку на суму 30 000 доларів США, із зазначенням умов їх повернення. Загальна сума отриманих відповідачем коштів склала 50 000 доларів США (30000 доларів США + 20000 доларів США). Відповідач отримав грошові кошти в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув позивачу отримані кошти. У зв`язку із тим, що відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів уникає від виконання зобов`язання. Неодноразові звернення з проханням дотримання взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються. На час подання позову до суду, відповідач борг за розписками не сплатив, свідомо ухиляється від сплати належних позивачеві коштів, що і стало причиною звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 26). Ухвалою суду від 24 січня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 65). В установлений строк відповідачем відзиву на позов не надано. Позивач в судове засідання не з`явився, надавав за час розгляду справи клопотання про розгляд зазначеної справи за його відсутності за наявними у справі документами, підтримав позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 47,52). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив. (а.с. 35,36,41,42,61,62,68,69). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В матеріалах цивільної справи містяться ксерокопії розписок, відповідно до першої з них [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , отримав 19 жовтня 2018 року від [PERSON] , [INFO] , 20000 доларів США, зобов`язався повернути зазначені кошти до 15 грудня 2018 року. (а.с. 15). Відповідно до другої розписки [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , отримав від [PERSON] , [INFO] , 30000 доларів США, зобов`язався повернути зазначені кошти до 15 грудня 2018 року. (а.с. 16). Позивачу роз`яснювались права, відповідно до приписів ст. 43 ЦПК України в тому числі і щодо надання доказів. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за № 309/3458/14-ц. Оригінали розписок про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 50000 доларів США по двом розпискам за час розгляду справи стороною позивача для огляду судом не надано. Окрім того, копії розписок виконано в дуже поганій якості та не засвідчені позивачем належним чином, не зазначено на них, де знаходяться їх оригінали. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи позивачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки єдиним доказом у даній справі є розписки, ксерокопії котрих надано суду, однак не надано оригінали розписок для огляду в судовому засіданні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] щодо стягнення боргу за договором позики. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних допустимих доказів підтверджуючих позовні вимоги, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за недоведеністю обставин справи відповідними доказами.

Outcome: dismissed