Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивачка звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом №968 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Крім того, від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, шлюб існує лише формально. Як вказує позивачка, подружжя має різний погляд на сімейне життя, їх відносини не склалися, спільне господарство ними не ведеться. Несумісність поглядів на життя, а також характерів створюють неможливість подальшого проживання однією сім`єю. Будь-які підстави та заходи для примирення сторін відсутні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання йому копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, за зареєстрованою адресою його місця проживання. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов відповідач не подавав. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом №968 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Як вбачається із свідоцтва, після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». Крім того, вбачається, що [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 12 січня 2017 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. При цьому, відповідно до свідоцтва про народження від 06 серпня 2019 року, виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Разом з тим, вбачається, що у своїх позовних вимогах позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Так, щодо заявлених вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Тобто з огляду на положення наведеної статті, розмір судових витрат з правничої допомоги, встановлюється на підставі умов відповідного договору про таку правничу допомогу, укладеного між клієнтом та адвокатом. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає: договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами вказаної статті обов`язок доказування покладається на сторін. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, останньою було подано до суду копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 13 лютого 2023 року, відповідно до якої адвокатом Трачук Н.І. від [PERSON] було прийнято грошові кошти у розмірі 1000 грн., на підставі договору від 13 лютого 2023 року та ордеру. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано до суду відповідної копії такого договору про надання правничої допомоги. Суду не надано належних та допустимих доказів, що між позивачкою та [PERSON] було дійсно укладено договір про надання правничої допомоги від 13 лютого 2023 року, що позбавляє суд можливості встановити його умови, відповідно до яких можливо визначити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги , а також обставини, за яких такі витрати вважаються наданими та виконаними, згідно укладеного правочину. Крім того, позивачка не подала до суду детальний опис виконаних робіт, з яких можливо встановити фактичність надання адвокатом своїх послуг позивачу. При цьому, суду не надано доказів, що особа з якою було укладено такий правочин дійсно є адвокатом, на рахунок якого зараховано зазначена сума та, що в даному випадку остання діяла на підставі відповідного договору та ордеру, в інтересах позивача. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення на її користь з відповідача 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, не підлягає задоволенню. В той же час, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, сплачений останнім судовий збір у сумі 1073,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved