Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

Позивачка звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У своєму позові позивачка просить суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивачка, з 05 серпня 2019 року сторони проживають окремо один від одного, хоча і перебувають у зареєстрованому шлюбі. При цьому, позивачка посилається на те, що наразі їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, зокрема, позивачка сплачує самостійно за послуги дитячого садка, який відвідує їх син, а відповідач не приймає участі матеріальному забезпеченні дитини та ухиляється від цього обов`язку. Таким чином, оскільки сторони не досягнули згоди щодо розміру аліментів на утримання спільного з відповідачем сина, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Разом з тим, 19 квітня 2023 року до суду надійшов відзив від відповідача на дану позовну заяву, в якому він зазначає, що заперечує проти заявлених позовних вимог, зокрема щодо грошової суми, яку позивачка просить стягнути з відповідача в якості аліментів на утримання дитини. Вказує, що він не заперечує щодо виконання своїй батьківських обов`язків утримувати їх спільного з позивачкою сина, однак стверджує, що сплата аліментів у розмірі 3000 грн. є непомірною для нього, так як він не отримує жодного доходу, є безробітним, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі, через що просить постановити рішення у даній справі, відповідно до якого стягувати з нього аліменти на утримання дитини у сумі 1136 грн., що згідно закону є гарантованим розміром аліментів, для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом №1299 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Крім того, вбачається, що [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 04 вересня 2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Так, згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як зазначила позивачка, наразі шлюб між сторонами не розірвано та вони проживають окремо. Як встановлено судом та не заперечує відповідач, згідно його пояснень у відзиві, їх спільна дитина проживає разом з матір`ю. В той же час, судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні позивачки, про що також свідчать відповідні копії квитанцій щодо оплати позивачкою послуг за харчування дитини у дитячому садочку, а також послуг за відвідування дитиною закладу дошкільної освіти (а.с. 9-11). При цьому, як вбачається з довідки про доходи позивача, вона працює на посаді медичної сестри КМКЛ №11 та з 01 січня 2023 року по 28 лютого 2023 року отримала дохід, що складає 31828,28 грн. (а.с. 6). Відповідно до наданих відповідачем довідок Форми ОК-5 з Пенсійного фонду України за звітній період з 2004 року по 2019 рік, [PERSON] частково отримував дохід. Судом встановлено, що на момент подачі позовної заяви до суду домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини була відсутня. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. В той же час, положеннями ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами вказаної статті обов`язок доказування покладається на сторін. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, в обґрунтування своїх заперечень щодо суми аліментів, які позивачка просить стягнути на утримання дитини, відповідач зазначає, що їх розмір у сумі 3000 грн. є непомірним для нього, оскільки наразі він перебуває у скрутному матеріальному становищі, не має заробітної плати, так як є безробітним. Однак, суд зазначає, що доводи відповідача про його скрутне матеріальне становище не підтверджуються в повній мірі наданими ним доказами, а зокрема довідкою Форми ОК-5, адже такий документ містить у собі відомості про доходи відповідача лише за 2004-2019 роки. Суду не надано доказів відсутності чи наявності доходів у відповідача за період з 2020 року по 2023 рік. Крім того, суд зазначає, що в даному випадку, надана відповідачем довідка Форми ОК-5 з Пенсійного фонду України - не є достатнім доказом матеріального стану відповідача. В той же час, інших доказів на підтвердження обставин щодо майнового стану [PERSON] , серед яких можуть бути довідки про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, або документи, що особа є безробітною та не отримує інших доходів тощо - суду у встановленому законом порядку не надано. Таким чином, з наданих суду документів суд позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність у відповідача реального доходу та перебування у його володінні рухомого чи нерухомого майна, що у відповідності до положень закону, враховується судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. При цьому, надані відповідачем в якості доказів свого скрутного матеріального становища, відповідні копії заяв його матері та сестри: [PERSON] і [PERSON] - суд не може прийняти до уваги, як належний та допустимий доказ в обґрунтування відповідачем своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог, адже особи, якими були написані вказані заяви не є сторонами у справі, вони не були допитані в якості свідків, їх пояснення не відібрані у відповідності до вимог закону, жоден з учасників справи не клопотав перед судом про їх допит в якості свідків. Також суду не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що вказані особи є дійсно родичами відповідача. Крім того, слід зазначити, що наявність або відсутність у особи доходів не може підтверджуватись показаннями осіб, які у розумінні норм чинного цивільного процесуального законодавства не є належними доказами. Так, відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 2 ст. 184 СК України). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, з огляду на наведені положення закону, враховуючи те, що відповідач та позивачка проживають окремо, при цьому домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня та, водночас, дитина перебуває на утриманні матері, з урахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку та не надав відповідних доказів, які б свідчили, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працевлаштуватися та має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків чи дружину, а також враховуючи те що відповідач посилався на своє скрутне матеріальне становище, однак не заперечував щодо сплати аліментів у розмірі гарантованому для дитини відповідного віку - суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошові сумі, в розмірі 2500 грн., щомісяця, починаючи з дня пред`явлення до суду даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд зазначає, що дитина має право на достойний рівень матеріального забезпечення, однак сума визначена відповідачем у відзиві (1136,00 грн.) не спроможна забезпечити цього. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В той же час, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 894,63 грн.

Outcome: partial