Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов вищевказаний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між сторонами 13.05.2008 був укладений кредитний договір № CSK0GA00000236 (далі договір, кредитний договір). За умовами договору позивач зобов`язався надати відповідачу 23020,00 доларів США на строк до 13.05.2018, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбачені кредитним договором. Відповідач своєчасно не повернув позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. 21.12.2018 було винесено відповідний виконавчий напис. Виконавчий напис виконано боржником, оскільки предмет іпотеки стягнуто. Однак, оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з 13.05.2008 до 22.10.2018, то за період після винесення виконавчого напису від 21.12.2018 до дати фактичного виконання виконавчого напису, тобто до 25.11.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 382,23 долара США, яка складається з трьох відсотків річних від простроченої суми. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з вимогою про сплату указаної суми, а також стягнення сплаченого судового збору. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між сторонами 13.05.2008 було укладено кредитний договір № CSK0GA00000236 (а.с. 11-15). Відповідно до п. 8.1. договору позивач зобов`язався надати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.05.2008 по 13.05.2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінії, у розмірі 23020,00 доларів США, а відповідач щомісячно у період сплати (з 25 по 31 число кожного місяця) повинен надавати банку кошти у розмірі 393,36 доларів США відповідно до графіку погашення кредиту. Відповідач зобов`язався здійснити повне повернення кредиту в останній день строку кредиту, тобто 13.05.2018 (п. 8.1.1). Додатковою угодою від 28.10.2011 було внесено зміни до п. 8.1 договору, зокрема передбачено обов`язок відповідача починаючи з 28.10.2011 сплачувати щомісячний платіж у розмірі 459,52 долара США (а.с. 44 звор-46). Відповідно до п. 8.3. договору забезпеченням виконання відповідачем зобов`язань за даним договором виступає іпотека 2-кімнатної квартири загальною площею 58,90 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 13.05.2008 між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., предметом якого є вищевказана двокімнатна квартира, що вбачається зі змісту виконавчого напису від 21.12.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 2298 (а.с. 43). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21.12.2018 складено виконавчий напис на бланку ННР № 540463, яким звернуто стягнення на нерухоме майно вищевказану квартиру, яка була предметом іпотеки за договором іпотеки від 13.05.2008 № CSK0GA00000236. Строк, за яким проводилося стягнення 10 років 5 місяців 9 днів. Загальний розмір заборгованості складав 34308,98 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 14047,64 доларів США; заборгованість за відсотками 2391,59 доларів США; комісія - 683,11 долара США та пеня 17186,64 доларів США (а.с. 43). З постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження № 65782081 від 25.11.2021 вбачається, що 11.11.2021 Державним підприємством «СЕТАМ» проведена реалізація вищевказаного предмета іпотеки. Коштів для задоволення вимог стягувача (позивача) недостатньо, тому виконавче провадження було закрите (а.с. 55). З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позивач рахує 3% річних за період з 23.09.2019 до 15.08.2020 з розрахунку наявної заборгованості у розмірі 14047,64 доларів США, а також 3% річних за період з 22.11.2021 до 25.11.2021 з розрахунку наявної заборгованості у розмірі 12897,84 доларів США. (а.с. 56). Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 600 ЦК зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Відповідно до ст. 17 закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. У статті 1 закону України «Про іпотеку» наведено визначення терміну «іпотека» - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. У частині 4 ст. 591 ЦК України міститься загальне правило: якщо одержана від реалізації предмета застави сума не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина 4 ст. 36 Закону «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми ст. 599 ЦК про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання в повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують у межах тих самих зобов`язальних правовідносин. Та обставина, чи залишилася після вказаного позасудового врегулювання фактично невиконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має. Такі висновки неодноразово наводив Верховний Суд з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності його дій. Зазначені висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі N 759/6703/16-ц, від 27.02.2019 у справі N 263/3809/17, від 17.04.2019 у справі N 204/7148/16-ц, від 16.10.2019 у справі N 337/7391/13-ц, від 20.11.2020 у справі N 295/795/19, від 17.02.2021 у справі N 754/5275/16, від 11.03.2021 у справі N 524/378/17. Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин. Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору строк кредитування закінчився 13.05.2018. З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2021 ДП «СЕТАМ» проведена реалізація предмета іпотеки у цій справі, однак отриманих від його реалізації коштів недостатньо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором (а.с. 55). Оскільки предмет іпотеки був реалізований ДП «СЕТАМ»11.11.2021 то саме цю дату слід вважати датою припинення основного кредитного зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 було сформовано правовий висновок, відповідно до якого після закінчення строку кредитування, тобто у даному випадку після 13.05.2018, права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 625\~ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вищенаведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, але в будь-якому випадку до дати припинення основного зобов`язання. Таким чином, позивач під час строку кредитування, тобто до 13.05.2018, мав право нараховувати відсотки та інші платежі за користування кредитом, проте у період з 14.05.2018 до 11.11.2021 позивач має право лише на нарахування 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Позивач у межах цієї судової справи просить стягнути 3% річних за період з 23.09.2019 до 15.08.2020 з розрахунку наявної заборгованості у розмірі 14047,64 доларів США, а також 3% річних за період з 22.11.2021 до 25.11.2021 з розрахунку наявної заборгованості у розмірі 12897,84 доларів США. (а.с. 56). Суд не має права виходити за межі позовних вимог, тому не надається оцінка правильності дій позивача та нотаріуса щодо розрахунків, здійснених до 23.09.2019. Що стосується стягнення 3 % річних за період з 23.09.2019 до 25.11.2021 суд зазначає наступне. З 04.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19». Цим законом внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнивши цей розділ пунктом 15 такого змісту: «15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами та доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин, дія якого рішенням Уряду неодноразово продовжувалася та триває станом на дату ухвалення рішення у цій справі. Крім того, суд дійшов висновку про те, що основне зобов`язання за кредитним договором припинилося 11.11.2021, у день реалізації предмета іпотеки, оскільки саме у цей день вчинено правочин щодо предмета іпотеки, та відповідач жодним чином не впливає на строки оформлення необхідних документів та строки перерахунку грошових коштів кредитору. З огляду на викладене відсутні підстави для здійснення нарахування 3% річних за період 12.11.2021 25.11.2021. З огляду на викладене є безпідставною вимога позивача про стягнення на його користь 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за період з 12.03.2020 до 25.11.2021. При цьому позивач має право вимагати 3% річних від розміру заборгованості (14047,64 доларів США) за кредитом за період з 23.09.2019 до 11.03.2020, тобто за 171 день. Розрахунок слід здійснювати за формулою: Розмір заборгованості за кредитом х 3 х кількість днів\~прострочення / 365 / 100 = розмір стягнення. 14047,64 доларів США х 3 х 171 день / 365 днів / 100 = 197,44 доларів США. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивача 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 197,44 доларів США. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість саме у грошовій одиниці доларах США, тому суд не визначає цю суму у гривневому еквіваленті. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі 382,23 долара США, а задоволено судом у розмірі 197,44 долара США, що складає 51,65% від ціни позову. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у виді судового збору у розмірі 1281,44 грн, що дорівнює 51,65 % від сплаченого судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial