Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності йому - [PERSON] . Приблизно в 2016 році позивач на прохання сина зареєстрував у вказаній квартирі його дружину [PERSON] , яка фактично ніколи не проживала в даній квартирі. 05.04.2018 син розірвав шлюб з [PERSON] . Таким чином, [PERSON] створює перешкоди у здійсненні права вільного користування і розпорядження належним позивачу майном. Самостійно не знялася з обліку у квартирі позивача, не бере участі в утриманні квартири, сплаті комунальних платежів. А тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив вирішити справу у відповідності до чинного законодавства України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.2012, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.01.2012 № 25-с. Згідно з інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА № 90083893 від 06.03.2023, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 19.01.2016 по теперішній час. Згідно з Актом «Про не проживання особи» від 23.02.2023, мешканці будинку [ADDRESS] , підтвердили факт того, що [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , в зазначеній квартирі не проживає протягом тривалого часу, а саме з 05.05.2010 по теперішній час. З позовної заяви вбачається, що відповідачка [PERSON] не є членом сім`ї власника житла, сама не є власником зазначеної квартири, за зареєстрованим місцем проживання не проживає на сьогоднішній день з 2010 року, однак добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивач вважає, що реєстрація [PERSON] порушує його право власності, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На спростування доказів позивача відповідачкою в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не подано жодного доказу. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. На підставі викладеного та

Outcome: approved