Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

17.06.2022 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом у якому просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по частині легкового автомобілю Toyota Auris, VIN - [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, чорний колір, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , як майно спільної сумісної власності подружжя придбане за час шлюбу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначено на 11.10.2022 р. 26.09.2022 р. [PERSON] та [PERSON] отримали рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. 10.10.2022 р. Калінкою-Бондар О.Б. подано заяву про вступ у справу як представника [PERSON] , у якій просить надати можливість на ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку із неотриманням відповідачем копії ухвали відкриття, копії позову з додатками та відкласти судове засідання призначене на 11.10.2022 року. 29.11.2022 р. представником відповідача подано заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 29.11.2022 р. у зв`язку із перебуванням її по догляду за малолітньою дитиною. 21.02.2023 р. у судове засідання з`явився позивач, яким заявлено клопотання про витребування інформації щодо права власності на спірний автомобіль. Належним чином повідомлені відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, клопотань по розгляду справи не надходило. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2023 р. клопотання [PERSON] задоволено, витребувано від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві (філія ГСЦ МВС) (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11) інформацію щодо права власності на автомобіль Toyota Auris, VIN - [NUMBER] , 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 04.04.2023 р. представником відповідача подано заяву про відкладення судового засідання, яке призначене на 04.04.2023 р. у зв`язку із зайнятістю у іншій справі. 04.04.2023 р. відповідачем подано заяву відкладення судового засідання та вручення копії позову з додатками. [PERSON] 04.04.2023 р. копію отримала, що засвідчила власноруч. 05.04.2023 р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить стягнути із відповідача на свою користь вартість частини легкового автомобіля Toyota Auris, VIN - [NUMBER] , 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 126000,00 грн. 19.04.2023 р. представником відповідача подано заяву про участь у судовому засіданні 24.04.2023 р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2023 р. відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Калінки-Бондар О.Б., у зв`язку із технічною неможливістю суду провести відеоконференцію. У судове засідання, призначене на 24.04.2023 р. з`явився позивач. Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи 24.04.2023 р. у зв`язку із зайнятістю у іншій справі. 25.04.2023 р. представником відповідача подано клопотання про участь у судовому засіданні 01.05.2023 р. в режимі відеоконференції. 01.05.2023 р. у судове засідання заявився позивач. Представником відповідача подано заяву про відкладення судового засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.05.2023 р. клопотання адвоката Калінки-Бондар О.Б. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. У судове засідання 02.05.2023 р., яке проводилось в режимі відеоконференції з`явився позивач та представник відповідача. У зв`язку із перериванням з`єднання проведення судового засідання виявилось неможливим у зв`язку із чим відкладено на 03.05.2023 р. 03.05.2023 р. представником відповідача подано клопотання про відкладення судового розгляду, ознайомлення з матеріалами справи, встановлення строку для подання відзиву чи зустрічного позову. Судом відмовлено у задоволені клопотання на підставі ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Разом із цим заявлено клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи. Суд зазначив, що згідно п.2 ч. 2 ст. 76 ЦПК висновок експерта є доказом у справі. Відповідач повиннен подати суду докази разом з поданням відзиву (ч. 3 ст. 83 ЦПК України). Враховуючи відсутність підстав для поновлення строку подачі відзиву, суд вважає за неможливе задоволення клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так, в переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України). Вказане право особа може реалізувати шляхом подання процесуальних документів до судів відповідних інстанцій. В ухвалі від 2 березня 2021 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. Кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним. Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію з метою здобуття переваги своїх прав над правами інших учасників справи, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним. Такі дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню. Сторони користуються рівними процесуальними правами (частина перша статті 49 ЦПК України). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27 жовтня 1993 року). Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Принцип рівності сторін є основоположним компонентом концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на викладене, вищезазначена поведінка представника відповідача щодо неодноразових відкладень судових засідань полягає у несумлінному та неналежному виконанні належних їй процесуальних прав та обов`язків з метою затягування судового процесу і порушення розумності процесуальних строків, що завдає шкоду інтересам правосуддя і є зловживанням процесуальними правами. У судовому засіданні 03.05.2023 р. позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити шляхом компенсування вартості частини автомобіля у визначеному рохмірі. У судовому засіданні 03.05.2023 р. відповідач заперечує проти задоволення вимог, що стосуються розміру вартості автомобіля. Відповідач не скористався правом подачі відзиву. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07.09.2012 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім`ї (актовий запис №2170). Відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві повідомлено, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 14.03.2023 р. транспортний засіб Toyota Auris, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] , дата реєстрації 12.06.2019 р. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.01.2023 р. ун.№759/23674/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція нормистатті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зістаттею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом достовірно встановлено, що спірне майно було придбане під час шлюбу сторін даної справи та за їх спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю, що не заперечується жодною із сторін. Зазначені обставини встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами та визнаються відповідачем, тому презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована та спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Позивачем визначена компенсація вартості частини автомобіля у розмірі 126000,00 грн., що підтверджується доказами вартості аналогічного автомобіля, враховуючи його марку, модель і рік випуску станом на час подання позову, що становить в середньому близько 7000 доларів США. Відповідачем вказана вартість автомобіля не спростована. Враховуючи те, що вказаний автомобіль знаходиться у користуванні [PERSON] , про що сторони справи не заперечують, суд вважає за можливе стягнути з останньої 1/2 частину його вартості в рахунок компенсації права на належну [PERSON] частку. Вказана позиція суду підтверджується постановою Верховного Суду від 25.05.2020 р. у справі № 347/955/16 щодо правомірності присудження стягнення 1/2 частини вартості автомобіля, яке є спільним майном подружжя в рахунок компенсації права на належну особі частку. Таким чином, заслухавши доводи сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що транспортний засіб Toyota Auris, VIN - [NUMBER] , 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , набутий сторонами за час шлюбу, та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. ст. 70, 71 СК України, вказане майно подружжя підлягає поділу, а тому суд доходить висновку про поділ вказаного майна між сторонами, шляхом компенсації позивачу і відповідно стягнення із відповідача вартості частини легкового автомобіля. Куруючись ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 279, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved