Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

15 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Очаківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа державний нотаріус Першої миколаївської державної нотаріальної контори Бороздіна О.Г., предметом якої є звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. Ухвалою від 24 січня 2023 року державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Бороздіну О.Г. було залучено в якості співвідповідача у цій справі та виключено її з числа третіх осіб. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2023 року цивільний позов [PERSON] в частині зняття заборони на відчуження нерухомого майна залишено без розгляду, державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Бороздіну О.Г. виключено з числа осіб, які беруть участь у справі. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС у виконавчому провадженні № 17782893 від 03 березня 2010 року було накладено арешт на її майно. Посилаючись на те, що виконавче провадження, в якому вона була боржником, 29 жовтня 2010 року було завершено, просила скасувати арешт, накладений вказаною вище постановою на її майно. Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, в якій, крім цього, вказав, що повністю підтримує заявлені вимоги. Відповідач про причини неявки свого представника суду не повідомив. Представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з тих підстав, що боржником не надано доказів задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні, а крім того, не відшкодовано суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Згідно з копією витягу з виконавчого провадження ВП-спецрозділ на майно [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , державним виконавцем відділу ДВС було накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника) від 03 березня 2010 року у виконавчому провадженні № 17782893. 29 жовтня 2010 року державним виконавцем відділу ДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 15). Як вбачається з вказаного вище письмового відзиву представника відповідача (а.с. 37), на виконанні відділу ДВС знаходилось виконавче провадження № 17782893 від 03 березня 2010 року, яке було завершено та в подальшому знищено у зв`язку з закінченням терміну його зберігання згідно з «Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженими наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07 червня 2017 року. Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом не можуть бути взяті до уваги посилання представника відповідача на відсутність підстав скасування арешту майна позивачки, накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС від 03 березня 2010 року у виконавчому провадженні № 17782893, з огляду на таке. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від\~13\~липня 2022\~року у\~справі №2/0301/806/11 застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність застосування арешту виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Отже, відмова у задоволенні звільнення майна з-під арешту, накладеного на майно [PERSON] , унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту її майнових прав щодо зняття арешту з майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку знищення виконавчого провадження після повернення виконавчого документу стягувачеві. Крім того, суд враховує той факт, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно позивачки, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, на які посилається відповідач, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи те, що на даний час позивачка як власниця не має можливості належним чином здійснювати право власності на своє майно та немає підстав для накладення арешту на це майно за вищевказаним виконавчим провадженням, суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за клопотанням представника останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved