Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 24.06.2011 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 20000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Однак, в зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у неї станом на день смерті виникла заборгованість у розмірі 8378,40 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. 17.03.2020 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Головенської Л.В. та 10.08.2020 року отримано відповідь в якій зазначено, що спадкоємцями померлої є [PERSON] та [PERSON] .. 02.01.2021 року позивачем до відповідачів було направлено лист претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути в солідарному співвідношенні з [PERSON] та [PERSON] на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.06.2011 року в розмірі 8378,40 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 24.11.2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 21.12.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. \~ Ухвалою Буринського\~районного суду\~Сумської області\~від 07.03.2023\~року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Учасники справи неодноразово були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання жодного разу не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. Відповідачі правом на подачу відзиву на позовну заяву також не скористалася. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання. Оскільки, сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н від 24.06.2011 року (а.с.24). В заяві зазначено, що позичальник ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Підписавши вказану заяву, позичальник також погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 2200 грн., який у подальшому збільшився до 20000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.23). Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої до 02/15, що вбачається з довідки (а.с.52). [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.54). Згідно, наданого представником позивача розрахунку, станом на 21.02.2021 року розмір заборгованості [PERSON] становить 8378,40 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 цього Кодексу). За змістом\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор\~спадкодавця\~не\~знав і\~не\~міг\~знати про\~прийняття\~спадщини\~або про\~одержання\~спадкоємцем\~свідоцтва про\~право\~на\~спадщину,\~він\~має\~право пред`явити\~свої\~вимоги\~до спадкоємця,\~який\~прийняв\~спадщину,\~протягом\~шести\~місяців з\~дня,\~коли\~він\~дізнався про\~прийняття\~спадщини\~або про\~одержання\~спадкоємцем\~свідоцтва про\~право\~на\~спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ч.1 ст.1282\~ЦК\~України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Головенської Л.В., в якій банк просив повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , а також повідомити спадкоємців останньої про наявність в неї заборгованості за кредитним договором в розмірі 8379,15 грн. (а.с.56). 10.08.2020 року позивач отримав від приватного нотаріуса Головенської Л.В. листа №295/02-14 від 31.07.2020 р., в якому повідомлялося, що в межах Спадкової справи №75/2020 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яка на день смерті проживала в с. Дяківка Буринського району Сумської області, 29.07.2020 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими номерами 899 та 900. Спадкоємцями майна [PERSON] є її дочки: [PERSON] та [PERSON] . Про наявність претензій кредитора до майна спадкодавця нею повідомлено спадкоємців особисто (а.с.57). Згідно листів-претензій від 17.12.2020 року адресованих [PERSON] та [PERSON] та направлених 30.12.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомляло останніх про наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 8379 грн. 15 коп. та необхідність її погашення спадкоємцями (а.с.58-61). Із копії спадкової справи №75/2020, заведеної 24.03.2020 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Сумської області Головенською Л.В. після смерті [PERSON] , вбачається, що 29.07.2020 року нотаріусом були видані [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, згідно яких останні є спадкоємцями майна [PERSON] , а саме земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, яка знаходиться на території Дяківської сільської ради Буринського району. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» у строк, передбачений ст.1281 ЦК України\~пред`явив свої вимоги до спадкоємців боржника [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину, а отже згідно з ч.1 ст.1282\~ЦК\~України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При оцінці обґрунтованості вимог АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У підписаній [PERSON] анкеті-заяві від 24.06.2011 року будь-які дані про тип кредитної картки, розмір відсотків за користування кредитом, строк повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту відсутні. На підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CОNTRACT", "Універсальна GOLD", а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані [PERSON] . Однак, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки, в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт "Універсальна", та з нього неможливо встановити який саме тип кредитної картки отримала позичальник та які тарифи були нею погоджені при підписанні анкети-заяви. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла [PERSON] , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в "ПриватБанку", а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.06.2011 року) до моменту смерті позичальника ( [INFO] ), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, додані до позовної заяви, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, які не підписані позичальником, не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 24.06.2011 року шляхом підписання Анкети-заяви. А тому позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем не заявляються та останній просить стягнути з відповідачів лише заборгованість [PERSON] за тілом кредиту. Разом з цим, із наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позивач неодноразово, нараховував [PERSON] відсотки, які не передбачені умовами договору, та самостійно автоматично погашав їх за рахунок кредиту, фактично переводячи таким чином, нараховані відсотки у тіло кредиту та повторно нараховуючи на них нові відсотки. Вказане, зокрема, підтверджується колонкою "Відсотки погашені за рахунок кредита" розрахунку заборгованості. Зазначені дії жодним чином не відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору та суперечать суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів. Крім того, нараховувати відсотки та погашати їх за рахунок тіла кредиту банк продовжував і після смерті [PERSON] . За наведеного, суд вважає, що розмір заборгованості [PERSON] за тілом кредиту слід розраховувати лише беручи до уваги суми фактично використаних нею кредитних коштів та суми сплачених останньою коштів на погашення заборгованості. Згідно наданої банком виписки по рахунку вбачається, що за період з 24.06.2011 року по 03.11.2019 року [PERSON] фактично отримано та використано кредитні кошти в загальному розмірі 68252,1 грн., а сплачено на погашення кредиту (з врахуванням сум, які надійшли на сповнення карткового рахунку після смерті позичальника) 86351,14 грн., що свідчить про відсутність у [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи викладене, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі підстави для стягнення з відповідачів судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору, відсутні.

Outcome: dismissed