Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

09.01.2018 [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі ліквідатора Кадирова В.В., третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.10.2006 року між ним та АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступник ПАТ «УКРСИББАНК», був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11057541000, відповідно до умов якого банком було надано йому грошові кошти в сумі 184132,09 швейцарських франків зі сплатою 8,49 відсотків річних за користування кредитом. Згідно умов Договору про надання споживчого кредиту повернення кредитних коштів має відбуватися шляхом щомісячного внесення ануїтетного платежу в розмірі 1400,00 шв.фр. Проте його представником [PERSON] було випадково виявлено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту від 30.01.2009 року та Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30.01.2009 року, які начебто були укладені між Банком та ним - [PERSON] . Однак, ніяких додаткових угод він не підписував, вперше він про них почув від свого представника близько місяця тому, тоді ж він їх вперше побачив, хто підробив його підпис на вказаних додаткових угодах йому не відомо; відсутність його підпису на вказаних додаткових угодах свідчить про відсутність виразу його внутрішньої волі на укладання цих додаткових угод. Позивач зазначає, що вищевказаними оспорюваними додатковими угодами Банк суттєво, в односторонньому порядку істотно змінив умови Договору про надання споживчого кредиту, зокрема, безпідставно збільшивши суму щомісячного ануїтетного платежу з 1400,00 шв.фр. до 2185,50 шв.фр., не зменшуючи при цьому строку повернення кредитних коштів. Тобто, фактично Банк збільшив свій дохід на 785,50 шв.фр. в місяць лише за рахунок одного його кредиту. З урахуванням того, що спірні Додаткові угоди ним навіть не підписувалися, він вважає, що Банк веде нечесну підприємницьку діяльність. Йому відомо про те, що ПАТ «УКРСИББАНК» продав, а ПАТ «Дельта Банк» придбав право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту від 30 січня 2009 року, укладену між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; визнати недійсною Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30 січня 2009 року, укладену між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018 року для розгляду даної справи була визначена суддя Єлісєєва Т.Ю., якою ухвалою суду від 11.01.2018 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. 09.02.2018 [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська з уточненою позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі ліквідатора Кадирова В.В., третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача, в якій позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту від 30 січня 2009 року, укладену між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; визнати недійсною Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30 січня 2009 року, укладену між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] . Ухвалою суду від 12.02.2018 року відкрито провадження у справі та визначено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.02.2018 року витребувано у Дніпропетровського відділення № 862 ПАТ «УКРСИББАНК» оригінали оспорюваних позивачем Додаткових угод. Ухвалою суду від 12.02.2018 року задоволена заява представника позивача про забезпечення позову. 13.06.2018 року до суду від представника ПАТ «Дельта Банк» надійшов Відзив на позовну заяву, в якій зазначено про те, що даний відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, та вказано про те, що 08.12.2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2949, 2959, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі і по кредитному договору № 11272650000 від 19.12.2007 року з усіма забезпечувальними договорами. Основні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконані, станом на 08.05.2018 року загальна заборгованість складає еквівалент 11 466 372,70 грн. Вказує на те, що при укладенні спірних додаткових угод до вказаного кредитного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для їх дійсності, які передбачені ст. 203 ЦК України; додаткові угоди до кредитного договору було укладено повноважними особами, волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, про що свідчить його власний підпис на цих угодах; при укладенні додаткових угод до кредитного договору позичальником були наданні всі документи, які підтверджують про те, що волевиявлення було вільним, договори укладено в письмовій формі, правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Також вважали, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності. Ухвалою суду від 21.06.2018 року скасована ухвала суду від 12.02.2018 року про забезпечення позову у даній справі. 21.06.2018 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від Фонду гарантування вкладі надійшли письмові пояснення на уточнену позовну заяву, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на їх необгрунтованість. У наданій суду Відповіді на Відзив на позовну заяву представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.09.2018 року у даній справі за клопотанням представника позивача призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДІ СЕ, на розгляд якої поставлені питання чи виконані підписи у Додатковій угоді №1 від 30.01.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року, укладеній між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; та Додатковій угоді №2 від 30.01.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року, укладеній між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] , саме [PERSON] чи іншою особою від його імені. 25.03.2019 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з Дніпропетровського НДІСЕ надійшла дана цивільна справа з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №5513-18 від 28.02.2019. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 27.03.2019 року № 40 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2019 року для розгляду даної справи була визначена суддя Лукінова О.С., якою ухвалою від 28.03.2019 року прийнято дану цивільну справу до свого провадження, визначено про її розгляд у загальному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 20.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 19.11.2019 року № 222 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2019 року для розгляду даної справи був визначений суддя Литвиненко І.Ю., який ухвалою від 25.11.2019 року прийняв дану цивільну справу до свого провадження, визначив про її розгляд у загальному провадженні з проведенням підготовчого засідання. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 18.11.2020 року № 444 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Яковлев Д.О. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 22.12.2020 року № 531 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 року для розгляду даної цивільної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою від 29.01.2021 року суддею вказана цивільна справа прийнята до провадження, визначено про її розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.02.2022 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості належного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС». 30.05.2022 року до суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення, в який зазначено про необгрунтованість позовних вимог. Ухвалою суду від 17.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду . В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив провести судове засідання без його участі. У наданому суду клопотанні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглянути справу без участі представника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі за відсутності сторін заочне рішення суду та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши цивільну справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Встановлено, що 18.10.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УКРСИББАНК» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11057541000 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18.10.2006 року банком було надано [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 184 132,09 швейцарських франків зі сплатою 8,49 відсотків річних за користування кредитом. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 18 жовтня 2006 по 16 жовтня 2017 року (п.1.2.1. Договору). Відповідно до п.1.2.2. Договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 16 жовтня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10, 7.4., 9.2., 9.14. Договору. При цьому, якщо термін повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку терміном повернення кредиту вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок № 26203010653500 АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в разі зарахування кредитних коштів, спрямованих на погашення кредиту в повному обсязі на рахунок Банку, зазначений у цьому пункті Договору. Відповідно до п.1.3. Договору, проценти за кредит та комісії Банку (цим пунктом Договору сторонами визначено їх детальний розпис): п.1.3.1. за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,49% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2. даного Договору. У випадку, коли Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.9.2. даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Відповідно до п.1.3.2. Договору, сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.9.2. Договору. Відповідно до п.1.3.3. Договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України. Пунктом 1.3.4. Договору встановлено строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Відповідно до п.1.5. Договору, кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням. У п.1.6. Договору сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим Договором: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за Договором. У випадку перерахування коштів на погашення кредиту та/або процентів та/або комісій у порушення вищевказаної черговості з вини позичальника, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти позичальника, що надійшли, відповідно до черговості, викладеної в цьому пункті Договору, шляхом проведення відповідних банківських проводок. Відповідальність сторін за порушення виконання умов Договору передбачена Розділом 7 Договору. Пунктом 9.2. Договору передбачено, що відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов п.1.3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з обставин, а саме: а) у разі порушення позичальником кредитної дисципліни; б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ. Згідно умов Договору про надання споживчого кредиту повернення кредитних коштів має відбуватися шляхом щомісячного внесення ануїтетного платежу в розмірі 1400,00 шв.фр. Вбачається, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№2949, 2959, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі і по Договору про надання споживчого кредиту№ 11057541000 від 18.10.2006 року з усіма забезпечувальними договорами. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». 07 листопада 2019 року між АТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено Договір № 2082/К купівлі-продажу прав вимоги, за яким, в тому числі, було відступлено право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18.10.2006 року з усіма забезпечувальними договорами. Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 07 листопада 2019 року та зареєстровано в реєстрі за № 1980. Також, змінено іпотекодержателя з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Відповідні зміни внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Зважаючи на викладене, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2022 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості належного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС». Як вказує у позові позивач, його представником [PERSON] було випадково виявлено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту від 30.01.2009 року та Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30.01.2009 року. Стверджуючи про те, що ніяких додаткових угод він з Банком не укладав та не підписував, що свідчить про відсутність виразу його внутрішньої волі на укладання цих додаткових угод, та про те, що вперше він про ці додаткові угоди почув від свого представника, позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання даних додаткових угод недійсними. Як вбачається з Додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року, у цій Додатковій угоді зазначено, що вона укладена між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - позичальник), які підтверджуючи свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (далі - Договір), уклали цю Додаткову угоду до Договору про наступне: п.1. Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № 11057541000, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме № 11057541001. При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер договору; п.2. Сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту; п.п.2.1. позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. При цьому сторони погодили, що: «ануїтетниї платіж» - це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені цією Додатковою угодою; «день сплати ануїтетного платежу» - це вказане в цій Додатковій угоді число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити банку ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу складає 2185,00 швейцарських франків 00 сан. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов Договору. У разі, якщо термін повернення кредиту або день сплати ануїтетного платежу припадає на вихідний, святковий або неробочий день, терміном повернення кредиту та днем сплати ануїтетного платежу вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу, встановленого цим пунктом Договору, і буде складатися із суми фактичної заборгованості за кредитом, що залишилася після сплати позичальником всіх попередніх ануїтетних платежів. Відповідно до п.2.2. Додаткової угоди №1, нарахування процентів за Договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом «30/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Етапи нарахування процентів визначаються як: останній робочий день поточного місяця; за перід з дня фактичного надання кредиту по останній календарний день місяця включно (в місяць фактичного надання кредиту); з дня сплати ануїтетного платежу у поточному місяці по останній календарний день місяця включно (в наступні місяці); в день сплати ануїтетного платежу - з першого календарного дня поточного місяця по день, що передує дню сплати ануїтетного платежу (день сплати ануїтетного платежу в розрахунок не включається). В пункті 2.3.1. Додаткової угоди №1 зазначено порядок дострокового повернення кредиту за ініціативою позичальника. Відповідно до п.2.3.1., достроковим повним погашенням кредиту вважається повернення позичальником суми кредиту та нарахованих на дату погашення процентів в повному обсязі до настання кінцевого терміну погашення за цим Договором Як зазначено в п. 2.3.2. Додаткової угоди №1, достроковим частковим погашенням кредиту вважається: внесення суми чергового ануїтетного платежу раніше визначеного цим Договором для сплати ануїтетного платежу, шляхом перерахування суми такого платежу за дорученням позичальника з його поточного рахунку або зарахування позичальником суми такого платежу на транзитний рахунок Банку, та/або - внесення коштів в день сплати ануїтетного платежу, в сумі, яка перевищує розмір такого платежу, встановлений цим Договором шляхом перерахування суми такого платежу, за дорученням позичальника з його поточного рахунку або зарахування позичальником суми такого платежу на транзитний рахунок Банку. Сумою дострокового часткового погашення буде вважатися різниця між сумою внесених коштів і сумою ануїтетного платежу. Відповідно до п.2.3.3. Додаткової угоди №1, у разі дострокового часткового погашення кредиту сума грошових коштів сплачених позичальником, зараховується Банком в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитом шляхом коригування останнього ануїтетного платежу. Відповідно до п.2.3.4. Додаткової угоди №1, здійснення дострокового часткового погашення кредиту у поточному платіжному періоді не звільняє позичальника від сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати ануїтетного платежу. Як зазначено в п.3 Додаткової угоди №1, сторони домовились, що за зміну схеми погашення кредиту позичальник згідно умов Договору сплачує Банку комісію за зміну схеми погашення у розмірі 2,00 швейцарських франка 00 сан, що у гривневому еквіваленті на день сплати по курсу НБУ становить 13,40 грн. 40 коп. Комісія нараховується та сплачується у день підписання цієї додаткової угоди в Національній валюті по курсу НБУ на день сплати згідно умов Договору. Пунктом 4 Додаткової угоди №1 передбачено, що позичальник зобов`язується повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов Договору на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк». Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії Договору (п.5). Інші умови Договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій Додатковій угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними (п.6). Відповідно до п.7, ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, складена українською мовою у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Як вбачається з Додаткової угоди №1, у її п.8 «Підписи сторін» містяться підписи представника від імені АКІБ «УкрСиббанк» та від імені позичальника [PERSON] . Матеріали справи також містять Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) від 30.01.2009 року, у цій Додатковій угоді зазначено, що вона укладена між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - позичальник) до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (далі - Договір) про наступне: п.1. Сторони домовились: 1.1. про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за Договором (при цьому на вказане перенесення не розповсюджуються загальні правила черговості погашення зобов`язань, встановлені Договором), : сплата процентів, нарахованих згідно умов Договору за використання кредитних коштів у швейцарських франках в період з 01.11.2008 по 30.11.2008, здійснюється позичальником у період з 01.12.2013 по 10.12.2013 року згідно умов Договору. Сплата процентів, нарахованих згідно умов Договору за використання кредитних коштів у швейцарських франках в період з 01.12.2008 по 31.12.2008 року, здійснюється позичальником у період з 01.01.2014 по 10.01.2014 року згідно умов Договору; п.п.1.2. Про зміну розміру ануїтеного платежу за Договором: позичальник зобов`язується повертати суду суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 2185,50 швейцарських франків 00 сан. в день сплати ануїтетних платежів, передбаченого Договором. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця протягом якого позичальник зобов`язаний сплачувати ануїтетний платіж; п.2. Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії Договору. Інші умови Договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій Додатковій угоді, залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобов`язання за ними (п.4). Відповідно до п.5, ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, складена українською мовою у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Як вбачається з Додаткової угоди №2, у її п.6 «Підписи сторін» містяться підписи представника від імені Банку - АКІБ «УкрСиббанк» та від імені позичальника [PERSON] . Додатком №1 до Додаткової угоди №2 до Договору визначено Графік погашення кредиту. Посилаючись на те, що ніяких додаткових угод він з Банком не укладав та не підписував, а вказані Додаткові угоди підписані іншою особою від його імені, позивач в ході розгляду справи заявив клопотання про призначення проведення у справі судової почеркознавчої експертизи. При цьому, позивач посилається на те, що вищевказаними додатковими угодами Банк суттєво, в односторонньому порядку істотно змінив умови Договору про надання споживчого кредиту, зокрема, безпідставно збільшивши суму щомісячного ануїтетного платежу з 1400,00 шв.фр. до 2185,50 шв.фр., не зменшуючи при цьому строку повернення кредитних коштів; тобто, фактично Банк збільшив свій дохід на 785,50 шв.фр. в місяць лише за рахунок одного його кредиту. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2018 року за клопотанням позивача витребувано у ПАТ «Дельта Банк» оригінали оспорюваних позивачем Додаткових угод. 07.09.2018 року від ПАТ «Дельта Банк» до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшли: оригінал Додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року, укладеної між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] ; та оригінал Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11057541000 від 18.10.2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) від 30.01.2009 року, укладеної між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] , які на час розгляду судом справи містяться на аркушах 161 та 162 тома 1 даної цивільної справи № 200/264/18. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.09.2018 року за клопотанням позивача у даній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДІ СЕ, на вирішення експертизи поставлені питання: «Чи виконані підписи в Додатковій угоді №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року, та Додатковій угоді № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) від 30.01.2009 року, що укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , саме [PERSON] чи іншою особою від його імені. Відповідно до «Висновку експерта № 5513-18 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 200-264-18» від 28.02.2019 року, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені [PERSON] , що розміщені в Додатковій угоді №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту від 30.01.2009 року, та Додатковій угоді № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30.01.2009 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк», - виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його підпису. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1, 2 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином, вбачається, що підписи від імені [PERSON] , як позичальника, що розміщені в Додатковій угоді №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року та Додатковій угоді № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) від 30.01.2009 року, сторонами в яких зазначено АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його підпису, що встановлено вищевказаним «Висновком експерта № 5513-18 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 200-264-18» від 28.02.2019 року. У пункті 9.4. Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18.10.2006 року зазначено, що зміни до Договору оформлюються шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до нього, крім випадків, коли цим Договором передбачено, що зміни його умов не потребують укладення будь-яких додаткових угод. Зважаючи на те, що судом встановлено, що [PERSON] не підписував Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року та Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) від 30.01.2009 року, тому у нього було відсутнє волевиявлення на укладання вищевказаних Додаткових угод і їх укладення не відповідало його внутрішній волі. З огляду на викладене, Додаткова угода №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) від 30.01.2009 року та Додаткова угода № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) від 30.01.2009 року підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення. Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» було подано суду клопотання про застосування позовної давності до заявлених у цій справі позовних вимог та про відмову у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку із спливом позовної давності за даними вимогами. В обгрунтування клопотання представник відповідача посилаючись на положення статей 253, 261, 264, 266 ЦК України та практику Верховного Суду України, вказує на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2011 року у справі 2-1843/2011, ухваленим у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , ТОВ НВП «Будмастер» та ТОВ «Електрогаз» про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги були задоволенні і в цьому рішенні суд зазначив про наявність укладених додаткових угод №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18.10.2006 року. Також вказав, що сторони кредитного договору встановили строк дії договору та і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням кредиту; позивач та його представник не вказують при яких обставинах і коли саме представником було виявлено вищевказані Додаткові угоди, оскільки до ПАТ «УкрСиббанк» чи до АТ «Дельта Банк» з метою отримання копії кредитної справи позивач не звертався, активного виконавчого провадження не існує, доказів звернення до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з метою ознайомлення з матеріалами справи № 2/1843/2011 чи для оскарження рішення суду від 23.05.2011 року у вказаній справі позивачем не надано; про наявність додаткових угод №1 та №2 позивачу було відомо у 2011 році, таким чином, трирічний строк позовної давності сплив у 2014 році, позивач звернувся до суду із даним позовом лише 09.01.2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до положень ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України передбачено наслідки спливу позовної давності та зазначено, зокрема, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як зазначає позивач та судом встановлено, що представником позивача [PERSON] було випадково виявлено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни схеми погашення кредиту від 30.01.2009 року та Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18 жовтня 2006 року щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації від 30.01.2009 року, які начебто були укладені між Банком та ним - [PERSON] . Звертаючись до суду 09.01.2018 року з позовом про визнання недійсними вказаних додаткових угод, позивач у позові посилається на те, що про ці додаткові угоди йому стало відомо від його представника місяць тому, того ж часу він їх вперше побачив. Виходячи із доводів позивача, суд вважає, що позов [PERSON] , який розглядається у даній цивільній справі, подано ним у межах встановленого законодавством строку позовної давності і доказів зворотнього відповідачем суду не надано. Суд вважає, що посилання відповідача на те, що у рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2011 року, ухваленому у цивільній справі №2-1843/2011 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , ТОВ НВП «Будмастер» та ТОВ «Електрогаз» про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом зазначено про наявність укладених додаткових угод №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту № 11057541000 від 18.10.2006 року, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову з підстави пропущення строку позовної давності, оскільки як вбачається з тексту цього рішення, справа була розглянута судом та ухвалено рішення суду у відсутність відповідача [PERSON] та його представника і доказів того, що [PERSON] за вказаних відповідачем обставин був обізнаний про наявність вищевказаних додаткових угод, із їх умовами, знайомився з матеріалами справи та бачив їх, суду не надано. Зважаючи на викладене, суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів і доходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та їх про задоволення. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд також зважує на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. На підставі викладеного,

Outcome: approved