Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

23.11.2022 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму авансу в розмірі 1500,00 доларів США та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2022 року між сторонами було досягнуто попередньої домовленості про продаж позивачу в строк до 50 діб належної відповідачці квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що за наслідками цієї домовленості ним було передано [PERSON] , представнику відповідача завдаток у розмірі 1500,00 доларів США, на підтвердження чого він власноручно написав розписку. Виходячи з того, що позивач змінив свій намір і більше не бажає купувати квартиру, він 14.11.2022 року звернувся до відповідача із вимогою повернути у п`ятиденний строк від дня пред`явлення вимоги зазначену суму коштів, які за своєю правовою природою є авансом. Однак, відповідач ухиляється від повернення коштів добровільно та відмовляється виконати своє зобов`язання. 04.01.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 14.02.2023 року третьою особою [PERSON] через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення по справі, в яких він заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення суми авансу. 26.04.2023 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. 26.04.2023 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. 26.04.2023 року третя особа в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просив суд у його задоволенні відмовити. Заслухавши думку позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши зазначені підстави для позову та докази надані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571\~ЦК України визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Судом встановлено, що на підставі розписки від 07.10.2022 року третьої особи [PERSON] , який на підставі довіреності діяв в інтересах відповідача [PERSON] , позивач передав [PERSON] завдаток у розмірі 1500,00 доларів США. Обставини, які покладені в основу позовних вимог суд вважає невстановленими під час судового розгляду, оскільки всупереч принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства позивачем не подано суду належні і допустимі докази на підтвердження існування таких обставин, об`єктивності та достовірності відповідних тверджень. Також при наданні правової оцінки суті спірних правовідносин суд приймає до уваги наступне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем не доведено достатність правових і фактичних підстав для покладення в судовому порядку на відповідача сплатити кошти позивачу на підставі саме того правочину, який покладений в основу позову, на думку суду, його вимоги не ґрунтуються на законі та матеріалах справи. Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин зазначених у позові, вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт укладення між сторонами правочину, на умовах якого ґрунтуються позовні вимоги. Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факту наявності укладеного між сторонами відповідно до вимоги законодавства договору, з якого б виникали саме такі цивільно-правові зобов`язання, на які посилається позивач в обґрунтування позову. При цьому суд не може вийти за межі пред`явлених позовних вимог, тому надає правову оцінку лише доводам позову щодо виникнення у відповідача обов`язку сплати позивачеві розмір авансу на підставі розписки наявної в матеріалах справи про отримання завдатку. Іншим правовідносинам між тими ж сторонами, а також за участю осіб, що не залучені до участі у цьому спорі суд правової оцінки не надає зважаючи на принцип дизпозитивності цивільного судочинства. Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів укладення договору з відповідачем, оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. Позивач у позовній заяві зазначає, що всі домовленості щодо придбання квартири він вів з третьою особою [PERSON] . Розписку щодо отримання завдатку, яку позивач у поданому позові оцінює як аванс писав також [PERSON] . При цьому суд також враховує, що позивач неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем позову, оскільки суд не вбачає порушень прав чи законних інтересів позивачки, які б підлягали судовому захисту у передбачений позовом спосіб. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду. Статтею 11\~ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст.\~12\~ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст.\~14\~ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання відповідача сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст.\~76\~-\~81\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed