Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухилянням від виконання батьківських обов`язків. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані зі слів матері згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батько [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , відбуває покарання в ДУ «Сумський слідчий ізолятор». 13.09.2022 до служби міської ради у справах дітей звернулася [PERSON] , [INFO] , з приводу неналежного виконання матір`ю [PERSON] батьківських обов`язків відносно неї та молодших сестричок. З [PERSON] неодноразово проводилися профілактичні бесіди спеціалістами служби міської ради у справах дітей щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Під час телефонних бесід їй повідомлялося про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків. Однак [PERSON] не зробила висновків і не вчиняє жодних дій, що свідчили б про її наміри змінювати обставини свого життя, змінювати свій спосіб життя, мотивація до змін відсутня. Вона не виявляє наміру виконувати свої батьківські обов`язки, [PERSON] займається своїм життям, поки про її дітей турбуються інші люди. Це стало приводом для звернення до служби міської ради у справах дітей бабусі дітей, [PERSON] , яка повідомила, що її колишня невістка [PERSON] протягом 4-х років ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживає окремо від них, не виявляє до доньок батьківської уваги, турботи, її не цікавить подальша доля дітей. Вона не купує одягу, взуття, необхідних речей, не цікавиться станом здоров`я дітей. Продовжує вести неорганізований спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дітей. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день , час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. (а.с.38) Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Оскільки представник позивача не заперечує заочному розгляду справи, справу на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. Суд, вислухавши представника позивача, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Встановлено судом, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Відповідно довідок, наданих адміністрацією КЗСОР «Конотопська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ст.» від 13.09.2022 №205, та від 21.10.2022 №266, де навчається [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням доньки, не відвідує батьківські збори. Дівчинкою опікується дідусь ті бабуся, цікавляться навчанням, займаються вихованням онуки, забезпечують шкільним приладдям, одягом та взуттям, відвідують батьківські збори (а.с.10,11). Згідно довідки, наданої адміністрацією КЗСОР «Конотопський фаховий медичний коледж» від 15.11.2022 №320/01-09, студенткою І курсу якого є [PERSON] , [INFO] , мати дівчинки [PERSON] батьківські збори, які проходили 12.11. 2022 року не відвідала, жодного разу не спілкувалась із класним керівником, завідувачкою відділення та зовсім не цікавиться навчанням і розвитком доньки в позанавчальній діяльності. Матеріально та морально доньку не підтримує (а.с.12). Відповідно до довідки, наданої Підлипненським старостинським округом від 19.10.2022 [PERSON] систематично вживав алкогольні напої, з 2021 року знаходиться в місцях позбавлення волі. Його співмешканка [PERSON] проживала в с.Підлипне з 2007 по 2014 роки, разом з ним зловживала спиртними напоями. З 2014 року вибула з дітьми до с. Поліське Новгород-Сіверського району Чернігівської області, де проживає з співмешканцем. Діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2017 року і по теперішній час постійно проживають, в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей матеріально не забезпечує, участі у їх вихованні не приймає, життям дітей не цікавиться. (а.с.13) Згідно інформації від 19.09.2022 року № 519, наданої адміністрацією КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. Михайла Давидова» амбулаторія загальної практики сімейної медицини с.Підлипне від 19.09.2022 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надглядаються в амбулаторії ПМД с. Підлипне №4 з 2018 року. [PERSON] та [PERSON] проживають у сім`ї [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дітей, [PERSON] проживає окремо від дітей в Чернігівській області. За здоров`я дітей постійно піклується бабуся. Приводить дітей на медогляди, за довідками в навчальний заклад, з приводу захворювань дітей, виконує рекомендації по обстеженню та оздоровленню дітей. Мати за 4 роки була з дітьми 2 рази. (а.с.14). Відповідно до довідки, наданої адміністрацією КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. Михайла Давидова» амбулаторія загальної практики сімейної медицини с.Підлипне від 29.10.2022, 19.10.2022 при лікуванні та обстеженні [PERSON] , [INFO] , була присутня [PERSON] . На консультації у хірурга та ортопеда винесено діагноз: «перелом І пальця лівої стопи», рекомендації вищезазначених лікарів виконувала бабуся [PERSON] (а.с.15-16). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Конотопської міської ради № 01-14/77 від 23.01.2023 року вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.19-21). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , мати дівчат - [PERSON] не бачила з 2001 року, дітьми займається бабуся та дідусь, які забезпечують дітей всім необхідним та опікуються ними. Судом з`ясована думка дитини - [PERSON] [INFO] , яка пояснила що вона проживає у бабусі, яка її повністю забезпечує та утримує, з матір`ю вона не спілкується, прохає позбавити її батьківських прав, вважає, що матір не виправиться. Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є первоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд вислухавши представника позивача, третьої особи, оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання своїх доньок [PERSON] та [PERSON] , не проявляє батьківської турботи, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, не бере участі у їх вихованні, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання. Наведене в сукупності свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Будь-яких об`єктивних причин, які б виправдовували таку поведінку відповідача та таке її ставлення до дітей та їх виховання протягом досить тривалого часу, суду не наведено. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення мати від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідністю позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дітей не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни її поведінки, суд за її позовом може поновити батьківські права. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З урахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття, принципу законності та, враховуючи, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дітей. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина, то на підставі ч. 1 ст. 267 ЦПК України, необхідно визначити порядок виконання рішення в цій частині, а саме: визначити, що рішення в частині стягнення аліментів слід виконувати на користь осіб чи установ, куди будуть влаштовані неповнолітні діти, та у випадку їх відмови від отримання аліментів, стягнення проводити на особистий рахунок дітей у відділенні Державного Ощадного банку України, одночасно зобов`язавши орган опіки та піклування Конотопської міської ради у випадку настання цих обставин, відкрити зазначений особистий рахунок у місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивача звільнено від його сплати при подачі позову на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved