Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки та винагороди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 вересня 2008 року відповідач за договором позики взяла у нього в борг 15000,00 доларів США для закупки товарів з подальшою реалізацією. Борг в розмірі 26573,00 доларів відповідач зобов`язалась повернути 31 березня 2019 року, але повернула тільки 16500 доларів винагороди, залишок боргу склав 10073,00 доларів США. Виконання цього договору тільки в місті Боярка. Згідно договору позики винагорода позикодавцю встановлено у розмірі 10 % від суми боргу щомісячно до дня повного фактичного повернення всієї суми кредитору. В разі неповернення суми боргу в строк відповідач зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Враховуючи неповернення відповідачем грошових коштів за вищезазначеним договором позики, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 296759,00 доларів США винагороди за договором позики (нарахованої в період з 10.06.2021 року по 04.10.2021 року) та 292088,00 доларів США неустойки (нарахованої в період з 10.06.2021 року по 04.10.2021 року) за невиконання умов договору, в загальному розмірі складає 296759,00,00 доларів США. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.11.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2022 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи просив проводити у його відсутності, про що зазначив у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За умовами\~даного договору\~ [PERSON] взяла\~у борг\~у [PERSON] \~гроші в\~сумі 15000\~доларів США\~строком на\~6\~місяців,\~які зобов`язалась\~повернути 31\~березня 2019\~року. Згідно ч. 1\~ст.\~1048\~Цивільного\~кодексу\~України (далі ЦК України)\~встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Неустойка згідно ч. 1\~ст. 546 ЦК\~забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] \~суму позики в розмірі 10073,00 доларів США та неустойку в розмірі 5000,00 доларів США, що разом еквівалентно становить 376 825 грн. (триста сімдесят шість тисяч гривень та вісімсот двадцять п`ять гривень). Постановою Київського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2021 року залишено без змін. Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає що\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Згідно ст. 1046\~ЦПК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1049 ЦК України\~визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України\~визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст.\~193, ч. 4 ст. 524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~,\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно\~ст. 551 ЦК України\~предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В договорі позики сторони погодили що розмір неустойки зменшенню не підлягаю. Разом з тим,\~статтею 203 ЦК України\~передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином умова договору про неможливість зменшення розміру неустойки прямо суперечить ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Отже такий пункт договору є нікчемним в розумінні ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~(Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)). Тому суд,

Outcome: partial