Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл., [PERSON] у якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. № 577 від 02.09.2020 року, яким визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкування з нею. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що у першому півріччі 2020 року до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл., як органу опіки та піклування, звернулась [PERSON] про усунення перешкод у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , їх спільної дочки, про що він дізнався з листа служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. у якому було зазначено, що 24.06.2020 року відбудеться засідання комісії з питань захисту прав дитини, на яку винесено питання щодо встановлення способу участі матері [PERSON] у виховання та спілкуванні з малолітньою [PERSON] 18.06.2020 року він надіслав службі у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. пояснення з приводу звернення, де зазначав, що починаючи з червня 2019 року [PERSON] почала грубо порушувати законодавство України у частині рівності прав батьків відносно виховання дитини, чинила йому перешкоди у доступі до дитини, вчинила ряд незаконних дій, зокрема: не надавала йому можливості побачити його рідну дитину, самовільно змінила місце проживання їхньої спільної дочки, зареєструвала місце проживання дитини за місцем її проживання без його згоди, влаштувала дитину до дошкільного навчального закладу, доступ у якому до дитини йому був обмежений на підставі заяви матері, поставила дитину на облік у лікарні за місцем її проживання без його згоди і вірогідно вчиняла дії щодо лікування дитини у спосіб, не погоджений з ним, вчиняла конфлікти у присутності дитини, не надаючи йому можливості поспілкуватися із дочкою.Крім того, у період з листопада 2019 року по червень 2020 року [PERSON] було вчинено ряд кримінальних правопорушень, відомості про які було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. 18.06.2020 року він надіслав звернення до Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл.про відкладення засідання комісії з питань захисту прав дитини, оскільки на території України було введено загальнонаціональний карантин. 24.07.2020 року у телефонному режимі особа, яка представилася фахівцем Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, повідомила йому про те, що 28 липня 2020 року відбудеться засідання комісії з питань захисту прав дитини. 27.07.2020 року він направив до служби звернення про відкладення засідання комісії з питань захисту прав дитини, оскільки він не був належним чином повідомлений про винесення на комісію вказаного вище питання та проведення комісії з питань захисту прав дитини є неможливим у зв`язку із впровадженням на території України карантину. 11.08.2020 року листом Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. № 2197 повідомлено, що 18.08.2020 року відбудеться засідання комісії з питань захисту прав дитини, але вказаний лист ним було одержано 29.08.2020 року, тобто уже після проведення комісії відповідачем. 17.08.2020 року у телефонному режимі особа, яка представилася фахівцем Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, повідомила його про те, що 18.08.2020 року відбудеться засідання комісії з питань захисту прав дитини. 17.08.2020 року він направив до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл.звернення про відкладення засідання комісії з питань захисту прав дитини, оскільки він не був належним чином повідомлений про винесення на комісію питання про встановлення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною та з метою запобігання розповсюдженню коронавірусу він з усією сім`єю перебував на самоізоляції та оскільки проведення комісії з питань захисту прав дитини є неможливим у зв`язку із впровадженням на території України карантину, обмеженням діяльності органів державної влади у зв`язку із великою чисельністю захворювань у регіоні. При цьому, він вказував, що його особиста участь при вирішенні питання участі у вихованні дитини матір`ю, є обов`язковою та нагальною, оскільки виключно ним особисто можуть бути повідомлені обставини, що стосуються сімейної ситуації, що склалася. Проте така участь станом на серпень 2020 року була унеможливлена у зв`язку із карантинними заходами, у межах яких він не міг наражати на небезпеку своїх дітей,шляхом порушення карантинних заходів. 02.09.2020 року Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 577 визначено способи участі матері, гр. [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкуванні з нею, встановивши їй наступний графік спілкування з дитиною: щомісяця з 15:00 год. першої, третьої п`ятниці до 18:00 год. першої, третьої неділі, 50 % канікулярного періоду, в інші дні - за попередньою домовленістю між батьками. Належним чином засвідчену копію розпорядження він не отримував у встановленому законом порядку, 09.11.2020 року він отримав його копію у межах справи про адміністративне правопорушення, яка розглядається Києво-Святошинським районним судом Київської обл. Вважає оскаржуване розпорядження незаконним та таким, що прийняте всупереч вимогам чинного законодавства, без урахування ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, які у даному конкретному випадку пов`язані із психоемоційним станом дитини, а також із порушенням процедури розгляду питання участі у вихованні дитини відповідачем, без дотримання вимог, що передбачені п. 73 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 року головуючим у справі визначено суддю Войтенко Ю.В. (а.с. 42 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі за правила загального позовного провадження (а.с. 44 т.1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2021 року витребувано у Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. докази (а.с. 116 т. 1). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с. 171 т. 1). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 року головуючим у справі визначено суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 172 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 174 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 195-196 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2023 року судове засідання постановлено проводити в режимі відеоконференції (а.с. 208 т. 1). 14.12.2020 року до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] , вяких просить відмовити [PERSON] у позовних вимогах у зв`язку із пропуском строків на звернення до суду та у зв`язку із безпідставністю таких вимог. Вказує, що 17.10.2019 року Шевченківським районним судом м. Києва було відкрито провадження за її позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Згідно якої, 01.11.2019 року [PERSON] приїхав за місцем проживання дитини в Кіровоградську область і взяв, з її згоди, дитину на три дні до себе в [ADDRESS] про що написав розписку. З 06.11.2019 року [PERSON] всіляко перешкоджає спілкуванню матері та дитини, не дає з нею бачитись та розмовляти, жодного разу за 13 місяців не показав їй дитину. Вона неодноразово зверталась до органів поліції у період часу з 01.11.2019 року по 08.07.2020 року. Між нею та позивачем існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Батько не тільки перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною, а повністю самовільно усунув її від виховання та догляду за дочкою.14.11.2019 року було зроблено Акт обстеження умов її проживання, а 19.06.2020 року було складено акт оцінки потреб сім`ї/особи. 14.01.2020 року за місцем проживання [PERSON] було складено Акт оцінки потреб сім`ї/особи. 30.01.2020 року за місцем проживання [PERSON] було складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї. Крім того, було складено Висновок оцінки потреб сім`ї. 19.03.2020 року вона звернулась до відповідача з заявою про встановлення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 09.04.2020 року листом її було повідомлено, що із [PERSON] в телефонному режимі було проведено бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків. 24.06.2020 року відбулось перше засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл., щодо встановлення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, [PERSON] не прибув на засідання і воно було відкладено за його письмовим зверненням. 28.07.2020 року відбулось друге засідання комісії, але [PERSON] не прибув і електронним листом повідомив про те, що не має можливості прибути. Тому засідання було перенесено на 18.08.2020 року. 18.08.2020 року [PERSON] на третє засідання комісії знову не прибув надіславши аналогічне попередньому звернення і тому засідання відбулось без його участі. 02.09.2020 року при систематичному неприбутті [PERSON] на комісію з питань захисту прав дитини було прийнято розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №577 від 02.09.2020 року, яким було визначено способи участі матері у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та встановлено графік спілкування з дитиною. Співробітники Служби у справах дітей Києво-Святошинської РДА неодноразово телефонували відповідачу із повідомленнями про місце, дату та час засідань та проводили з ним бесіди. Вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту у вигляді визнання розпорядження №577 від 02.09.2020 року не має наслідком зміни права [PERSON] щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, їх звуження або зменшення. 03.09.2020 року [PERSON] до Києво-Святошинського районного суду Київської області подав заяву про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців із забороною [PERSON] наближатись до [PERSON] та до його житла на відстань не менше 50 метрів. Відповідно до електронної копії запису судового засідання від 08.09.2020 року [PERSON] отримав Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. №577 від 02.09.2020 року в цей день і ознайомився із його змістом. Отже [PERSON] подавши позов 12.11.2020 року пропустив строк на звернення до суду. Посилання позивача на перебіг позовних строків з моменту закінчення карантину території України є лише його одноосібним трактуванням нормативно-правових актів не відповідає дійсності. Вважає, що Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №577 від 02.09.2020 року про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] та спілкуванні з нею прийнято повноваженим органом, в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, а тому підстави для його скасування відсутні. Розпорядження було видано з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та на реалізацію права дитини на спілкування з батьками. 18.02.2021 року до суду від заступника голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. надійшов відзив на позовну заяву у якому просили відмовити у задоволенні позову, вказує, що 19.03.2020 року громадянка [PERSON] звернулась із заявою до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. про встановлення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею із відповідним пакетом документів відповідно до вимог п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». 24.06.2020 року відбулось перше засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл., щодо встановлення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною. Розгляд даного питання було відкладено за письмовим зверненням [PERSON] . Розгляд вищезазначеного питання було винесено на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області 28.07.2020 року. Проте, на засідання [PERSON] не прибув і електронним листом повідомив про те, що не має можливості прибути. Тому засідання було в черговий раз перенесено. 18.08.2020 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл. [PERSON] в третє не прибув, надіславши повідомлення про те, що знову не має можливості прибути за засідання комісії. Розгляд питання щодо встановлення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною було розглянуто без участі [PERSON] . За результатами прийнятого рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області підготовлено розпорядження виконувача обов`язків голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. від 08.09.2020 року № 577 яким було визначено способи участі матері у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та встановлено графік спілкування з дитиною. Отже, даному розпорядженню передували 3 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області, на які [PERSON] не прибув. 21.07.2021 року до суду надійшли пояснення заступника голови Бучанської районної державної адміністрації Київської обл., як правонаступника Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл. у яких зазначає, що відповідно до типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання. Під час розгляду 18.08.2020 року комісією з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл. питання щодо встановлення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею використовувались наявні матеріали, а саме: акти оцінки потреб сім [PERSON] від 22.01.2020 року та [PERSON] від 13.01.2020 року та 01.07.2020 року. Акти оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 22.01.2020 року та [PERSON] від 13.01.2020 року наявні у службі у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл., у зв`язку з наданням висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 27.01.2020 року про визначення проживання [PERSON] , [INFO] на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл. від 14.01.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва. Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 577 направлялось [PERSON] простою кореспонденцією, що підтверджується копією супровідного листа служби у справах дітей Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл. від 03.09.2020 Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області № 2657 та копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції служби у справах дітей Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської обл. 23.03.2023 року у судовому засіданні [PERSON] надав письмові пояснення у яких вказує, що Орган опіки і піклування мав провести відповідну роботу, до розгляду заяви по суті і винесення розпорядження, однак цього не було зроблено, як не проведено бесіди з батьками і іншими родичами дитини, немає актів оцінки потреб батьків, не взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, або за її присутності та інші вагомі обставини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву у якій просив розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Бучанська районна державна адміністрації Київської обл., як провонаступник Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл.у судове засідання свого представника не направили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Третя особа служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрація Київської обл. у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, просили розглядати справу за їх відсутності, вирішити питання у відповідність до вимог чинного законодавства (а.с. 106 т. 1). Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, не скористались своїм правом на провення судового засідання в режимі відеоконференції, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, направила до суду клопотання про перенесення судового засідання, яке судом не береться до уваги, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено обставини участі представника у іншому судовому засіданні. Відповідно до п.1.ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.04.2020 року [PERSON] звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею (а.с. 156-159 т.1 ). 17.06.2020 року листом № 2168 повідомлено [PERSON] про необхідність з`явитись 24.06.2020 року о 12:50 год на засідання комісії з питань захисту прав дитини (а.с. 15 т. 1). 18.06.2020 року [PERSON] надіслав на адресу служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл.. звернення про відкладення засідання комісії (а.с. 17 т. 1). 11.08.2020 року листом № 2197 повідомлено [PERSON] про необхідність з`явитись 18.08.2020 року о 11:10 год на засідання комісії з питань захисту прав дитини (а.с. 28 т. 1). 17.08.2020 року [PERSON] надіслав на адресу служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської обл.. звернення про відкладення засідання комісії (а.с. 31-33 т. 1). 02.09.2020 року прийнятого рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області та підготовлено розпорядження виконувача обов`язків голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 08.09.2020 року № 577 яким було визначено способи участі матері у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та встановлено графік спілкування з дитиною (а.с. 35 т. 1). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. За правилами частин другої-третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Судом встановлено, що розпорядженням № 577 від 02.09.2020 року права позивача на участь у вихованні дитини не порушені, розпорядження винесене з дотриманням вимог закону та не встановлює якихось додаткових обмежень для батька у часі, способі або методах участі у вихованні дитини. Суд враховує, що наразі тривають судові спори щодо визначення місця проживання дитини, жоден із батьків не позбавлений батьківських прав, а відтак мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, що відповідає приписам статті 153 СК України. Законодавством України визначено певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у разі якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть вирішити його в судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки та піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується з рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. На переконання суду, розпорядження Києво-Святошинської районної адміністрації Київської обл. від 04.09.2020 року № 755 в першу чергу сприяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також забезпечує рівне здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків. Крім того, подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. З урахуванням викладеного, всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення. Питання судових витрат, що складаються з сплати судового збору, суд вирішує відповідно з вимогами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed