Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що він працював у Міжгірській дитячій музичній школі (далі Міжгірська ДМШ) на посаді викладача по класу гітара з 15 серпня 2017 року за цим основним місцем роботи та на умовах постійного трудового договору з оплатою праці згідно штатного розпису та тарифікації. Відповідачем 01.12.2022 видано наказ від №74-к, яким його було звільнено із займаної посади з 01.12.2022 на підставі до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та який ним оскаржено в судовому порядку. Посилаючись на не виплату йому при звільненні допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2022 рік, позивач просив суд стягнути з Відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради на свою користь: допомогу для оздоровлення за 2022 рік у розмірі його посадового окладу, обрахованому в установленому порядку; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при його звільненні, починаючи з дня звільнення по день постановлення судового рішення, але не більш як за шість місяців, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 20-21). 05.04.2023 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій усунуто помилку щодо періоду з якого він просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні (а.с. 37-38). В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Кривка П. П. підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Відділом освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконкому Міжгірської селищної ради та Міжгірською дитячою музичною школою явку представників у судове засідання, про дату якого повідомлені належним чином, повторно не забезпечено. У визначений судом строк до суду не надходив відзив на позовну заяву, зміст якого б обумовлював обов`язкову участь представників відповідачів. З огляду на вказане, суд, виходячи із такої засади цивільного судочинства як розумність строків розгляду справи та з урахуванням значення справи для позивача, вважав можливим провести заочний розгляд справи за вищевказаної явки учасників. Заслухавши доводи сторони позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України) звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою та третьою статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79\~ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. [PERSON] працював у Міжгірській ДМШ на посаді викладача по класу гітара з 15 серпня 2017 року, про що свідчить копія наказу про його прийняття на вказану посаду №44-к від 14.08.2017 (а.с. 13). Наказом в.о. директора Міжгірської ДМШ від 01.12.2022 №74-к: --- [PERSON] звільнено з посади викладача по класу гітара Міжгірської ДМШ 01.12.2022 відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України; --- бухгалтері відділу освіти, сім`ї, молоді, спорту та культури виконавчого комітету Міжгірської селищної ради надано доручення здійснити повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, а саме: - компенсацію за 32 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки; - вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 12). Зазначений наказ про звільнення [PERSON] оскаржено в судовому порядку і за його позовом Міжгірським районним судом Закарпатської області відкрито провадження у справі №302/1607/22 (а.с. 30). Наказом в.о. директора Міжгірської ДМШ від 11.04.2022 №21, [PERSON] надано щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні з 11 квітня 2022 року (а.с. 32). Як стверджує позивач, при проведенні розрахунку при звільненні співвідповідачем йому було виплачено не у повному обсязі всі належні до виплати суми. Зокрема, не виплачено допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2022 рік у розмірі його посадового окладу. При вирішенні питання обґрунтованості позову в цій частині, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 57\~Закону України\~«Про освіту» держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема: виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною їхньою виплатою з 2001 року проводиться відповідно до Закону України\~№2050\~від 19.10.2000\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та постанови Кабінету\~Міністрів України\~№159\~від 21.02.2001\~«Про затвердження\~Порядку проведення\~компенсації громадянам\~втрати частини\~грошових доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~термінів їх\~виплати» (з урахуванням унесених змін згідно з постановою №430 від 31.03.2003). За змістом статті 44\~КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Порядок виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним і науково-педагогічним працівникам, який розроблено на виконання норм Закону України\~«Про освіту» затверджено постановою КМУ від 31.01.2001 №78. Листом від 11.06.2001 №1/9-223, №02-8/267, Міністерство освіти і науки України та ЦК профспілки працівників освіти і науки України на численні запити з місць щодо виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та обчислення стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічним і науково-педагогічним працівникам, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частиною першою статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частиною другою статті 18 та частиною першою статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту» від 31.01.2001 №78 надали такі роз`яснення: «Відповідно до пункту 4 зазначеної вище постанови допомога на оздоровлення при наданні у 2001 році щорічної відпустки виплачується працівникам, які обіймають посади педагогічних або науково-педагогічних працівників (за основною посадою), у розмірі 40 відсотків їх місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) незалежно від тижневого (річного) навчального навантаження або обсягу роботи, що виконується. При цьому виплата допомоги провадиться цим працівникам тільки за місцем основної роботи при наданні чергових відпусток згідно з графіком їх надання. У випадках виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується». А відтак, визначено, що така допомога на оздоровлення надається лише при надані щорічної відпустки й у випадках виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується. Судом установлено, що позивача звільнено з посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Виплата йому компенсації за невикористану щорічну відпустку підтверджується довідкою від 17 січня 2023 року (а.с. 14) та не заперечується самим позивачем. Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, аналізуючи надані докази, суд вважає, що позов у частині вимоги щодо стягнення на користь позивача допомоги на оздоровлення за 2022 рік задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від вимоги про стягнення допомоги на оздоровлення й при звільненні позивачу виплачені всі належні йому до виплати суми, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Outcome: dismissed