Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суд з позовом до [PERSON] про виселення із житла. Позов обґрунтовує тим, що вона, відповідач та треті особи є співвласником квартири [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Вказує, що відповідач зареєстрований та проживає в даній квартирі з 2012 року та є колишнім чоловіком її доньки [PERSON] . Зазначає, що відповідач чинить домашнє насильство, провокує конфлікти. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2022 визнано винним у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілими у даній справі були [PERSON] та [PERSON] . З огляду на наведене, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом. Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 25 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, водночас, представник позивача у заяві від 01.05.2023 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити; не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Треті особи просили здійснювати розгляд справи без їх участі, висловили думку щодо задоволення позову. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що свідоцтвом про право власності на житло від 09.02.1996 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 16-17). З копії будинкової книги А №55817 встановлено, що в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 18-21). Крім того, в квартирі зареєстровані неповнолітні діти [PERSON] , 2011 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі\~ст. 116 ЖК Української РСР, позивач посилається на те, що відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки, провокує конфлікти, висловлюється нецензурною лайкою, чинить домашнє насильство. Позивач вказує, що неодноразово зверталася вона та інші члени сім`ї з поліцію щодо вчинення домашнього насильством відповідачем (а.с. 22-23). Так, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року у справі №161/13137/22 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 24-25). Відповідач порушує правила співжиття, що робить неможливим для позивача та третіх осіб проживання з ним в одному будинку. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до положень\~ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 3\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~109\~ЖК Української\~РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог\~ст. 157 ЖК Української РСР\~членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою\~статті 116 ЖК Української РСР\~визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. При вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК України\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). З матеріалів справи вбачається, що з відповідачем постійно провадяться профілактичні бесіди, які не дають позитивних результатів (а.с. 22-23). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2022 року у справі №161/13137/22 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, потерпілими були [PERSON] , та [PERSON] (а.с. 24-25). Варто зауважити, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 грудня 2022 року у справі №161/13008/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 03.01.2023. Наведені обставини дають підстави вбачати в діях відповідача систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для позивача та третіх осіб, неповнолітніх дітей проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання виявились безрезультатними. За таких обставин, суд вважає можливим виселити відповідача із займаного ним житлового приміщення на підставі\~ст. 116 ЖК України., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при зверненні з позовною заявою до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved