Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачкою в шлюбі, який згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.02.2023 року розірвано. \~ \~ \~ \~У сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем за адресою реєстрації його місця проживання, що в смт. Печеніжин Коломийського району\~ Івано-Франківської області. Відповідачка на протязі останніх років живе і працює в Італійській Республіці. Тому позивач просить офіційно визначити місце проживання вказаних дітей з ним, оскільки це буде відповідати їх інтересам дітей, так як позивач має у власності житло, веде належний спосіб життя та позитивно характеризується. Позивач в судове засідання не з`явився, 16.02.2023 року подав письмову заяву, в якій просить позов задовольнити та справу розглядати за його відсутності (а.с.35). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявок суд не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутності та не подала відзив на позовну заяву. \~ Представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача не вказала про заперечення проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,12). Згідно з характеристикою №712/02-86/095 від 07.12.2022 року, наданою Печеніжинською селищною\~радою Коломийського\~ району\~ІваноФранківської області,позивач позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.17). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~ ст.7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї.\~\~Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~ статті 11 цього Закону). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).У § 54 рішення цього Суду «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами\~статті 19 СК України\~встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки\~\~щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Крім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування (служби у справах дітей), затвердженого рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району ІваноФранківської області від 11.04.2023 року за № 93, 16.03.2023 року, в ході досліджень обставин даної справи Комісія з питань захисту прав дитини цієї ради з?ясувала, що [PERSON] [INFO] , навчається у 5-Б класі Коломийського ліцею №5, що підтверджується довідкою, виданою дирекцією цього навчального закладу 09.12.2022 pоку №342/01-44, а [PERSON] [INFO] - в групі ПМ-22 Івано-Франківського коледжу на спеціальності «Прикладна математика». Також у довідках зазначається, що батько дітей [PERSON] регулярно відвідує батьківські збори та зустрічі, бере активну участь у класних заходах, цікавиться успішністю дітей. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини батько дітей [PERSON] пояснив, що бере участь у вихованні дітей, і бажає щоб його діти проживали разом з ним. Тому вказаний орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання зазначених малолітніх дітей сторін саме з їх батьком, тобто з позивачем (а.с.56,57).\~ Отже, враховуючи цей висновок, виходячи із найкращих інтересів молодшого сина сторін [PERSON] , суд дійшов переконання про необхідність визначити місце проживання цієї дитини саме з її батьком, з яким вона вже фактично проживає тривалий час, оскільки порушення позитивних взаємовідносин дитини з батьком може мати негативний вплив на подальший її розвиток. Тому суд погоджується з вище наведеною позицією вказаного органу опіки та піклування, висловленою в даному висновку, в частині вимог, що стосуються молодшого сина сторін. Однак, щодо визначення місця проживання старшого сина сторін [PERSON] , то згідно з положеннями ч.3\~ст.160 СК України\~якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки цей син сторін вже досяг сімнадцяти років, то він сам визначає своє місце проживання. Тому вимоги в частині визначення його місця проживання задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що відповідачка як мати дітей має право та обов`язок піклуватися про здоров`я своїх синів, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким вони будуть проживати, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: partial