Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У березні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В заяві посилалася на те, що між ними 23.04.2010 року укладено шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через протирічливість поглядів на життя, несумісність характерів, втрати поваги один до одного, подружніх стосунків не підтримують спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Тому позивач вважає, що спільне життя між ними, як подружжя та збереження шлюбу є не можливе, просила позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб. 12 квітня 2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якому просив розглядати справу за його відсутності та не заперечив щодо задоволення. Враховуючи,\~що сторони\~не прибули\~в судове\~засідання,\~а перешкод\~для розгляду\~справи судом\~не встановлено,\~суд вважає\~за можливе\~здійснювати розгляд\~у судовому\~засіданні без\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~відповідно до\~вимог частини\~другої статті247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб та зареєстрований Виконкомом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис 26. Від шлюбу подружжя мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ч. 2 ст.114, абзацу 2 ч. 3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved