Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі- позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі- відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 16 квітня 2015 року у розмірі 47 724,48 гривень станом на 19 січня 2023 року, яка складається із заборгованості за тілом кредита у розмірі 41196,62 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 527,86 гривень, а також судові витрати у розмірі 2 684,00 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та 16 квітня 2015 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 09 березня 2023 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 47 724,48 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредита у розмірі 41 196,62 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 527,86 гривні. Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву та його не надала. До канцелярії суду відповідачем надана заява про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Рух справи 14 березня 2023 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 березня 2023 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, у разі невки відповідача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву та його не надала. До канцелярії суду відповідачем надана заява про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 16 квітня 2015 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які викладені на банківському офіційному сайті ПриватБанку www: privatbank.ua., які складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки (а.с. 17) вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н за яким було надані наступні кредитні картки: [NUMBER] від 16 квітня 2015 року терміном дії до січня 2019 року, [NUMBER] від 31 січня 2019 року терміном дії до листопада 2022 року. У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 16) зазначено, що 16 квітня 2015 року відбувся старт карткового рахунку, 16 квітня 2015 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 5 000,00 гривень, 16 квітня 2015 року кредитний ліміт був зменшений до 300,00 гривень, 19 квітня 2017 року кредитний ліміт був збільшений до розміру 8 000,00 гривень, 31 січня 2019 року кредитний ліміт був збільшений до розміру 14 500,00 гривень, 18 лютого 2019 року кредитний ліміт був збільшений до 20 000,00 гривень, 21 травня 2019 року кредитний ліміт був збільшений до 25 000,00 гривень, 16 жовтня 2019 року кредитний ліміт був збільшений до 27 000,00 гривень, 10 вересня 2020 року кредитний ліміт був збільшений до 32 000,00 гривень, 16 липня 2021 року кредитний ліміт був збільшений до 48 000,00 гривень, 06 липня 2022 року кредитний ліміт був зменшений до 47 060,00 гривень, 19 вересня 2022 року кредитний ліміт був зменшений до 45 866,00 гривень, 05 жовтня 2022 року кредитний ліміт був зменшений до 45 746,60 гривень, 11 жовтня 2022 року кредитний ліміт був зменшений до 43 450,00 гривень, 26 грудня 2022 року кредитний ліміт був зменшений до 0,00 гривень. До позовної заяви банк також додав Витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20-61), які розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором №б/н від 16 квітня 2015 року станом на 19 січня 2023 року заборгованість становить 47 724,48 гривень, яка складається із 41 196,62 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 6 527,62 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 гривень - нарахована комісія, 0,00 гривень- нарахована пеня (а.с. 6-15). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Приписами частини 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частина 1 статті 663 ЦК України вказує на те, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умов розроблює підприємець (в даному випадку банк). Так як умови договору розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на редакцію статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як зазначено в статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, враховуючи вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вбачає наявність правових підстав для пред`явлення вимог щодо стягнення в примусовому порядку з боржника [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 196,62 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем банківських послуг та заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 16 квітня 2015 року, а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка склала 41 196,62 грн. є не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду, що підтверджується розрахунком суми заборгованості, а тому є всі підстави для задоволення позову в цій частині. Крім того, згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В частини 1 статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 19) була зазначена та погоджена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту у розмірі 41 196,62 гривень (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 6 527, 86 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором від 19 січня 20023 року, посилається на анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ та Витягу з Тарифів Банку, Витягу з Умов, які розміщені на його сайті. Крім того, з Витягу з Тарифів обслуговування кредитним карт «Універсальна»(а.с.19) вбачається, що сторонами була погоджена базова % ставка в місяць у розмірі 2,5% UAH. Таким чином суд дійшов висновку, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Суд вважає, оскільки при зверненні до суду з даним позовом в частині нарахування вказаних відсотків, банк посилається на те, що їх нарахування передбачено Договором (Умови та правила надання банківських послуг), то наявні підстави вважати, що сторони погодили відсотків за користування кредитом, а тому вимога щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 527,86 грн. підлягає задоволенню. При винесенні рішення суд враховує, що 26 квітня 2023 року до канцелярії суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до пункту 24 Постанови ПВСУ 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що при відмові позивача від позову суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника, якщо він бере участь у справі та висловив такий намір. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(ст.2 ЦПК України). Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження погашення відповідачем станом на момент розгляду справи суми основного боргу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та стягнення суми заборгованості за простроченими відсотками відповідно до договору надання банківських послуг. Щодо розподілу судових витрат За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 684,00 грн (а. с. 1) - платіжне доручення). Оскільки суд повністю задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 684,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved