Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

30.12.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», мотивуючи позов тим, що позивач з 04.02.1985 року по 23.08.2000 року та з 15 листопада 2004 року по 28 квітня 2017 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах з повним робочим днем в шахті у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоград вугілля». 28 квітня 2017 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13 жовтня 2017 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої- другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), з гіпотрофією м`язів плечового поясу, больовий синдром. П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного до 10% в повітрі робочої зони в 5 разів перевищує ГДК (фактичне значення 21 мг/м3, при допустимому - 4 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88. Важкість праці: нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну 100 разів при допустимій кількості до 100 разів за зміну); фізичне динамічне навантаження: при загальному навантаженні за участю м`язів рук, корпусу, ніг 52066 кг/м (при допустимому 44000 кг/м). Фізичні фактори: природне Освітлення відсутнє, відносна вологість повітря 88%, при допустимій - 75%, по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1 .095-2002. Напруженість праці: ступінь ризику для власного життя - вірогідний «нормативний показник - виключений); нерегулярна змінність з роботою в нічний час (допустима - двозмінна робота без нічної зміни). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 03 листопада 2017 року серії 12 ААА № 049803 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 40% з яких: 20% - хронічне захворювання легень, 20% - остеоартроз. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 листопада 2019 року серії 12 ААА № 078439 повторно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 40% з яких: 20% - хронічне захворювання легень, 20% - остеоартроз. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань с очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 27.02.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В матеріалах справи відсутні докази про настання аварій на підприємстві, доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку Відповідача. Відповідач забезпечив Позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, створив безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб Відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Саме Позивач зобов`язаний подати до суду належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог. Самого згадування про фізичні та моральні страждання в позовній заяві недостатньо. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на виписку із медичної карти № 3565 стаціонарного хворого за період з 18.09.2017 року по 22.09.2017 року в якій зафіксовані скарги на стан здоров`я позивача. Посилання позивача, що від болю, що причиняють захворювання, які не визначені професійними, тобто не пов`язаними з виконанням трудових функцій під час роботи на підприємстві вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між природою походження болю позивача та моральною шкодою від професійних захворювань. Позивач не надав жодного підтвердження, того що надані комісією МСЕК відповідні рекомендації, розроблені програми лікування, які виконуються позивачем. Позивачем не надано жодного письмового доказу про зазначені хвороби не впливають на фізичні страждання позивача, виключаючи всі обставини на які посилається позивач у своїй позовній заяві. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, проте суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання, оскільки забезпечення явки представника Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", яке є юридичною особою з відповідним штатом працівників, в тому числі і юристів, віднесено до обов`язків підприємства. Відкладення розгляду справи не в межах встановленого ЦПК України строку розгляду справи Призведе до затягування розгляду даної цивільної справи, крім того судом враховано, що відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав свою позицію у даній справі, у відзиві представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з 04 лютого 1985 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 01.06.1985 року займав посаду підземного гірника з ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 23.08.2000 року звільнений за власним бажанням, з 15.11.2004 року займав посаду гірника з ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем в шахті, з 20.07.2011 року займав посаду гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним робочим днем в шахті за переведенням з ВСП «Шахта Благодатна» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 28.04.2017 року позивач був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.10.2017 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією гірник з повним робочим днем в шахті 28 років 7 місяців, за професією 27 років 9 місяців, 28 років в цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248 оцінка умов праці гірника ремонту гірничих виробок дільниці шахтного транспорту ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПЕРШОТРАВЕНСЬКЕ імені ГЕРОЇВ КОСМОСУ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 3 ступенію «Шкідливі»; - по рівню шумового навантаження до 2 класу «Допустимі»; - за показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; - за показниками освітлення - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - загальна оцінка - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі». Згідно п.17 Акту, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного до 10% в повітрі робочої зони в 5 разів перевищує ГДК (фактичне значення 21 мг/м3, при допустимому - 4 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88. Важкість праці: нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну 100 разів при допустимій кількості до 100 разів за зміну); фізичне динамічне навантаження: при загальному навантаженні за участю м`язів рук, корпусу, ніг 52066 кг/м (при допустимому 44000 кг/м). Фізичні фактори: природнє освітлення відсутнє, відносна вологість повітря 88%, при допустимій - 75%, по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1 .095-2002. Напруженість праці: ступінь ризику для власного життя - вірогідний (нормативний показник - виключений); нерегулярна змінність з роботою в нічний час (допустима - двозмінна робота без нічної зміни). На підставі виписки із медичної карти №3565 стаціонарного хворого, виданої ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 22.09.2017, Позивачу було встановлено професійне захворювання: 1. хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої- другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. 2. остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), з гіпотрофією м`язів плечового поясу, больовий синдром. Радикулопатія попереково-крижова L5-S1 зліва з помірно вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта, зі стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №049803 від 03.11.2017 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40% з 30.10.2017 р. до 01.11.2019 р. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №078439 від 05.11.2019 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40% з 01.11.2019 р. та безстроково. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 28 років, та звільнення за станом здоров`я 28.04.2017 року до встановлення позивачу 40 відсотків втрати професійної працездатності 03.11.2017 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 40 % втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26800 грн станом на 01.01.2023 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з урахуванням утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 800 грн.

Outcome: partial