Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1416,50 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1136,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є матір`ю дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відносно останньої відповідач рішенням суду позбавлена батьківських прав. Відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, адже у серпні 2018 року малолітні [PERSON] та [PERSON] були виявлені працівниками поліції на вулиці у м. Києві без супроводу батьків. Діти доставлені до закладу охорони здоров`я, де їм були поставлені діагнози: у Олексія дефіцит маси тіла - 12%, а у Матвія діагноз - рахіт І. Під час бесіди з цього приводу із матір`ю дітей, остання повідомила, що у її сім`ї склались складні життєві обставини, відсутність постійного доходу, наявність неналежних умов проживання для дітей, у зв`язку із чим просила тимчасово влаштувати дітей [PERSON] та [PERSON] до дитячого закладу на повне державне утримання, де діти перебувають по сьогоднішній день. Мати жодного разу не відвідала синів, не цікавилась їх життям та здоров`ям; спосіб життя не змінила та не створила належних умов для повернення дітей у родину. Зловживає алкогольними напоями, адже знаходилась на стаціонарному лікуванні у період з 10.08.2018 по 13.08.2018. На запрошення Подільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не реагувала, соціальний супровід не підписала. Син [PERSON] залишився проживати із матір`ю та навчається у середній загальноосвітній школі м. Києва. Надано висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її синів. У зв`язку із наведеними обставинами просить позбавити відповідача батьківських прав відносно синів, у зв`язку із чим стягувати з неї аліменти на їх утримання, а позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 03 лютого 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 07 квітня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просить такий задовольнити. У судовому засіданні відповідач визнає свою провину у тому, що її трьох дітей (двох синів та дочку) відібрали від неї. Старший син [PERSON] проживає із нею, гарно навчається у середній загальноосвітній школі, просить щодо нього не позбавляти батьківських прав. На даний час намагається працевлаштуватися та вже проходить стажування. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] , [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження / а.с. 8/. [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть /а.с. 7/. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження / а.с. 9/. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження / а.с. 9/. Відомості про батька [PERSON] та батька [PERSON] заначено у відповідності до ст. 135 СК України (за вказівкою матері, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /а.с. 11, 12/. 14 серпня 2018 року службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державна адміністрація прийнято наказ № 53 « Про постановку на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 27 серпня 2018 року Подільської районною у місті Києві державною адміністрацією прийнято наказ № 652 «Про тимчасове влаштування малолітніх [PERSON] та [PERSON] до Київського міського будинку дитини «Берізка» /а.с. 17/. [PERSON] залишився проживати із матір`ю по сьогоднішній день. Дана обставина не заперечується сторонами, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, суд зазначає, що мати із синами проживали за адресою - [ADDRESS] . 05 серпня 2018 року працівниками поліції виявлено двох малолітніх дітей чоловічої статі у [ADDRESS] та установлено, що ними були [PERSON] на вигляд три роки та [PERSON] на вигляд 4 місяці, які доставлені до закладу охорони здоров`я / а.с. 22, 24/. Дитячою клінічною лікарнею № 9 Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 05.08.2018 дитині [PERSON] поставлено діагноз - білково-енергетична недостатність (дефіцит маси тіла - 12 %), гіпотрофія І ступеня; дитині [PERSON] поставлено діагноз - рахіт І, підгострий перебіг, період розпалу. З дітьми перебувала їх мати [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння /а. с. 21, 23, 25/. 10 серпня 2018 року службою у справах дітей Подільського районної у місті Києві державної адміністрації складено акт обстеження умов проживання дітей за адресою - [ADDRESS] . Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Наявні окремі місця для сну, але мало місця для відпочинку дітей. Зі слів сусідів родина характеризується з негативної сторони, батьки зловживають алкогольними напоями, діти недоглянуті, в родині відбуваються сварки /а.с.27/. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були направленні у 2021 році та у 2022 році відповідно до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей та сім`ї м. Києва, що підтверджено направленнями № Ц 42-В/З від 14.06.2021 та № Ц 7-В/3 від 25.01.2022 /а.с. 43, 44/. Згідно з повідомлення служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.12.2018 № 10671/955/02-847 та від 19.02.2019 № 10671/142/02-119 від суб`єкта соціальної роботи за результатами відвідування спеціалістом Подільського районного в місті Києві Центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді вжиті наступні заходи: у жовтні-листопаді 2018 року відвідування сім`ї [PERSON] за місцем проживання, однак такої не було вдома, на запрошення [PERSON] не реагувала, на запрошення на індивідуальну бесіду не прийшла та не телефонувала, на телефонні дзвінки спеціаліста Центру не відповідає; у лютому 2019 році Центр здійснював планові відвідування сім`ї [PERSON] , проте вдома нікого не було, на запрошення до Центру та телефонні дзвінки [PERSON] не реагує. У зв`язку із цим, введення супроводу не є доцільним /а.с. 18, 19/. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2023 року № 106-2457, останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Орган опіки і піклування наводить аргументи про те, що дітям проживати із матір`ю небезпечно через неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, зловживає спиртними напоями; [PERSON] та [PERSON] жодного разу не відвідувала в КМБД «Берізка», Центрі соціально-психологічної реабілітації та не цікавитися малолітніми дітьми; не створила належних умов для повернення дітей в родину; на запрошення до Подільського районного в місті Києві Центру соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді не реагує , соціальний супровід не підписала. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, які підтверджують доводи позивача про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей, суд не встановив жодних даних із сторони відповідача щодо відсутності таких обставин. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітніх сині [PERSON] та [PERSON] , безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться їх фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позовна вимога про позбавлення батьківських прав щодо синів [PERSON] та [PERSON] обґрунтована, підставна, а відтак необхідно відповідача позбавити батьківських прав відносно цих дітей. Щодо частини позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , суд прийшов до наступного. У судовому засіданні відповідач заперечила проти позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , адже такий проживає разом із нею та не вилучався позивачем у неї, добре навчається у школі. Відповідно до довідки середньої загальноосвітньої школи № 93 Подільського району м. Києва від 15.09.2022 № 79 [PERSON] навчається у 11-Б класі цієї школи. Згідно з характеристики середньої загальноосвітньої школи № 93 Подільського району м. Києва від 15.09.2022 [PERSON] зарекомендував себе як працелюбний учень. Володіє учбовим матеріалом на середньому рівні. Має здібності до гуманітарних предметів. За характером спокійний, врівноважений, доброзичливий, правдивий. Поважає дорослих, вчителів. З однокласними має дружні відносини. Фізично добре розвинений, брав участь у шкільних спортивних змаганнях. Мати виходить на контакт з класним керівником, виконує певні доручення, але контролює навчання і відвідування школи рідний дядько хлопця. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що неповнолітня дитина, яку залишили із матір`ю проживає у неналежних умовах, ухилення від виконання батьківських обов`язків із сторони відповідача по відношення до сина, зловживання відповідачем спиртними напоями, оскільки будь-яких доказів на момент подання позову до суду у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України суд не подано. Суд приймає до уваги подані дані про те, що [PERSON] відвідує школу, добре навчається, його фізичний та психологічний стан, про що вказано у характеристиці від 15.09.2022, дій відповідача , які свідчать про зацікавленість в навчальній успішності сина [PERSON] та вихід на контакт із класним керівником сина. Також суд бере до уваги заперечення відповідача проти позову у цій частині, що свідчить про зацікавленість відповідача у виконанні батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Суд прийшов до переконання про відсутність встановлення фактичних обставин у справі, які б свідчили про те, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на неповнолітнього сина [PERSON] . Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до висновку про те, що оскільки позивачем не доведено викладений у позовній заяві доводів, та судом не встановлено із матеріалів справи підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , а відтак відсутні підстави для застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а тому у цій частині позові необхідно відмовити. Разом із тим, суд застосовує у цій справі спеціальні норми статей 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилався позивач у позовній заяві. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд прийшов наступного. Беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов переконання, що відповідач не бере участі в утриманні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відтак, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст.180, 166 ч. 2, 3 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище малолітніх дітей, які перебувають на повному державному утриманні, матеріальне становище відповідача через відсутність доказів скрутного матеріального становища останнього. Зважаючи на розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у відповідності до законодавчих положень, суд прийшов висновку, що щомісячний розмір аліментів, необхідних до стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1416,50 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1136,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім, таким, який в змозі будуть сплачувати відповідач з врахуванням обставин встановлених судом, починаючи із моменту подачі позовної заяви до суду, а саме із 31 січня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 181, 182, ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як на підстави для стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] то таке питання судом не вирішується, адже у частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] відмовлено, а тому відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 166 СК України. Щодо подальшого влаштування дітей [PERSON] та [PERSON] , суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо, зокрема надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Аналогічне положення щодо діяльності таких органів передбачено у постанові Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки і піклування» від 24 вересня 2008 року № 866. Таким чином, враховуючи, що мати дітей [PERSON] та [PERSON] позбавлена батьківських прав судовим рішенням, а відтак є необхідність передати дітей [PERSON] та [PERSON] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, а позовну вимогу в цій частині задовольнити. В частині позовної вимоги про передачу неповнолітньої дитина [PERSON] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, то оскільки така є похідною від основної про позбавлення батьківських прав у якій відмовлено, а відтак відсутні підстави для задоволення такої вимоги, а тому у цій частині вимоги необхідно відмовити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн у дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial