Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення права земельного сервітуту на належну позивачу земельну ділянку. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він є виконавцем робіт з реконструкції ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати» та заміни опори №200. Вказане зумовлює необхідність встановлення строкового земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0235 га для влаштування будівельного майданчика та проведення будівельно-монтажних робіт, а також безстрокового земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,2407 га для проходу, проїзду, складування будівельних та інших матеріалів при експлуатації опорної конструкції повітряної лінії електропередачі ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати» на земельній ділянці площею 4,8490 га з кадастровим номером 4820686500:04:000:0018, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] та перебуває в оренді ТОВ «Агро Капітал Юг» і суборенді ФГ «Володимир» [PERSON] , оскільки вказана земельна ділянка повністю по периметру обмежує земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивача. Оскільки позивачу не було відоме місцезнаходження відповідача, то пропозиція відповідачу про укладення договору земельного сервітуту (строкового та безстрокового) була опублікована в газеті «Голос України». Крім того, необхідно погодити з відповідачем технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки площею 0,0235 га та 0,2407 га. Однак відповідач не надав відповіді на пропозицію позивача, що оцінюється позивачем як відмова від підписання зазначених договорів та погодження технічної документації. Позивач не може задовольнити свої потреби в інший спосіб, тому просив про встановлення за позивачем права на встановлення відповідних строкового та безстрокового земельних сервітутів та про визнання погодженою землевласником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельних ділянок, на які поширюється право земельного сервітуту. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 21.12.2021 року (зданий до відділення зв`язку 13.12.2021 року). 30.12.2021 року було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 24.02.2023 року підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідачки за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання, тому вона відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлена відповідачка не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Від третьої особи приватного підприємства «Гео-Прайм» до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, відповідно до яких третя особа позов підтримала та вказала, що встановлення сервітуту на частини земельної ділянки відповідача зумовлене потребою у земельних ділянках для проходження траси для розміщення, реконструкції, експлуатації та обслуговування ПЛ-330 кВ «Криворізька ТЕС-Трихати» та для влаштування будівельного майданчика та проведення будівельно-монтажних робіт з реконструкції опори вказаної ПЛ. Третя особа просила про розгляд справи за відсутності її представника. Від третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника та пояснення по справі, відповідно до якого рішення прийняте у справі не може вплинути на права або обов`язки Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Третя особа ФГ «Володимир» не забезпечила участь свого представника, про час та місце судового розгляду повідомлялась вчасно та належним чином. Від неї не надходило пояснень на позовну заяву. Третя особа ТОВ «Агро Капітал Юг» не забезпечила участь свого представника, про час та місце судового розгляду повідомлялась вчасно та належним чином. Від неї не надходило пояснень на позовну заяву. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі матеріали (довідку Явкинського старостинського округу від 23.06.2021 року; оголошення в газеті «Голос України»; проект договору про встановлення строкового земельного сервітуту; проект договору про встановлення постійного земельного сервітуту; копію державного акту на право постійного користування землею ІІ-МК №000168 від 17.06.2002 року; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.03.2021 року; копію наказу про затвердження переліків назв підстанцій та повітряних ліній електропередачі НЕК «Укренерго» від 16.08.2021 року №466; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є виконавцем робіт з реконструкції ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати». Маршрут траси повітряної лінії електропередачі ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС-Трихати» проходить по земельним ділянкам, наданим позивачу в постійне користування та перетинає земельну ділянку з кадастровим номером 4820686500:04:000:0018, площею 4,8490 га, розташовану на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, власником якої є відповідач [PERSON] . Вказана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Агро Капітал Юг» і суборенді ФГ «Володимир» [PERSON] , строк оренди та суборенди до листопада 2027 року. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальні правила встановлення сервітуту визначені ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 404 ЦК України особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно з ч.1-2 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Разом з тим, вказаний спір стосується передачі в користування частини належної відповідачу земельної ділянки для експлуатації опорної конструкції повітряної лінії електропередачі і спеціальним законом, який регулює відповідні правовідносини є Закон України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» підприємства, які будують чи експлуатують об`єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки або за рішенням суду для розміщення об`єктів, зазначених у частинах другій та четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів. Згідно з ч.8 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» у договорі про встановлення земельного сервітуту для розміщення об`єктів енергетики та передачі електричної енергії зазначаються: зміст земельного сервітуту, кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут (за наявності), площа земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, місце розташування земельної ділянки, кадастровий номер, розмір плати за встановлення сервітуту, строк дії сервітуту. Типова форма\~договору про\~встановлення земельного\~сервітуту затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту Типового договору про встановлення земельного сервітуту слідує, що як земельний сервітут на підставі договору, так і встановлений судом сервітут має визначати всі відомості, передбачені частиною 8 статті 16 Закону, а також зміст права користування чужим майном, умови встановлення та дія земельного сервітуту, терміни та умови припинення, права та обов`язки кожної сторони, в тому числі і конкретні обмеження для власника (користувача) у користуванні власністю та інше. Але, звертаючись з позовом про встановлення земельного сервітуту, позивач у позовній заяві не зазначив, на яких умовах має бути встановлений сервітут, не виклав його зміст, в тому які конкретні права, обов`язки та гарантії набуває позивач як сервітуарій та власник (землекористувач), а також яких обмежень має дотримуватись власник (землекористувач). Конкретні умови земельного сервітуту складають зміст позовних вимог, які за принципом диспозитивності визначає позивач та спрямовує їх відповідачу. Натомість такі умови не можуть встановлюватись судом за власної ініціативи. Крім того, як слідує з процитованих вище положень ст. 404 ЦК України та ст. 100 ЗК України вимога про встановлення земельного сервітуту має адресуватись не тільки власнику, а і землекористувачу чи володільцю земельної ділянки в залежності від специфіки фактичних спірних правовідносин. При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За такого, орендар за договором оренди землі набуває прав на володіння та користування відповідною земельною ділянкою, тобто є володільцем земельної ділянки та землекористувачем. Тому встановлення сервітуту на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка перебуває в оренді та суборенді, в першу чергу та головним чином впливає на права та інтереси саме орендаря та суборендаря, які володіють та користуються такою земельною ділянкою, а не титульного власника такої земельної ділянки, який у зв`язку з передачею землі в оренду фактично такою земельною ділянкою не користується. Внаслідок цього відповідні обмеження запроваджені сервітутом в більшій мірі вплинуть саме на права та інтереси орендаря, який безпосередньо використовує земельну ділянку, а не власника, інтерес якого полягає в отриманні плати за користування належною йому земельною ділянкою. При цьому, позивачу до пред`явлення позову до суду було відомо, що земельна ділянка з приводу якої виник спір про встановлення на ній сервітуту, перебуває в оренді ТОВ «Агро Капітал Юг» і суборенді ФГ «Володимир» Ященка Валерія Васильовича. Проте позивач, незважаючи на відповідне роз`яснення суду на стадії підготовчого провадження, не залучив вказаних осіб в якості співвідповідачів по даній справі, а залучив їх лише в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому, процесуальний статус та обсяг процесуальних прав відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тотожні. Натомість відповідно\~до постанови\~Верховного Суду\~від 28.04.2021\~року № 707/2-1006/2011 суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. При цьому, встановлення за судовим рішенням сервітуту на належній відповідачу земельній ділянці, яка перебуває в оренді іншої особи, прямо вплине на права і обов`язки вказаної особи, оскільки вона як користувач земельної ділянки повинна буде виконувати умови земельного сервітуту встановленого вже після укладення нею відповідного договору оренди землі в частині практичної реалізації відповідних прав позивача на користування спірною земельною ділянкою, визначених умовами сервітуту. Позиція позивача щодо того, що встановлення земельного сервітуту на права орендаря земельної ділянки не вплине, оскільки спірна земельна ділянка і так має відповідні обмеження щодо її використання, бо знаходиться в межах охоронної зони ПЛ, не спростовує вказаних вище висновків суду, оскільки сутність земельного сервітуту полягає не у встановленні обмежень власнику або користувачу земельної ділянки, відносно якої встановлений такий сервітут, а, в першу чергу, - у наданні права іншій особі користування чужою земельною ділянкою для відповідної мети. Також не впливає на необхідність правильного визначення кола учасників справи та їх правильного процесуального статусу процесуальна поведінка таких учасників (неявка до суду чи ненадання письмових пояснень на позовну заяву), оскільки учасник справи користується своїми процесуальними правами на власний розсуд і така його модель процесуальної поведінки може змінитись після ухвалення судового рішення, в залежності від результату такого розгляду. Натомість саме суд відповідно до вказаного вище має встановити те, чи поданий позов до всіх осіб, які дійсно мають відповідати за таким позовом, і такий обов`язок не ставиться в залежність від ситуативної поведінки учасника справи. Таким чином, з урахуванням того, що позов пред`явлений не до всіх осіб, які з врахуванням специфіки спірних правовідносин мають бути відповідачами по справі, а також у зв`язку з тим, що заявлені позовні вимоги не містять усіх необхідних відповідно до закону умов земельного сервітуту, суд вважає, що вимоги позивача встановлення відповідних земельних сервітутів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Як наслідок відмови у встановленні права земельного сервітуту, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання погодженою землевласником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельних ділянок, на які поширюється право земельного сервітуту. Вказана вимога також не може бути задоволена і з тих підстав, що суд, вирішуючи цивільну справу, не може діяти від імені сторони та погоджувати від її імені в спірних матеріальних правовідносинах певні документи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed