Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визначити їй додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла двоюрідна баба позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого, право власності на вищевказану квартиру, після її смерті, у рівних частинах, переходить: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На час відкриття спадщини позивач не проживала разом із спадкодавцем, тому у межах установленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме 16 червня 2021 року, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каліушко І. А. для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . За результатами зазначеного звернення була оформлена та посвідчена заява, зареєстрована в реєстрі за № 291, відповідно до якої позивач прийняла спадщину. З огляду на викладене, позивач вважала, що прийняла спадщину, тому в кінці листопада 2021 року, після спливу шестимісячного строку, звернулась до приватного нотаріуса Каліушко І. А. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено, оскільки приватним нотаріусом спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а лише була засвідчена заява позивача про прийняття спадщини. У подальшому стало відомо, що 22 червня 2021 року державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюгою О. А. була відкрита справа за заявою відповідача [PERSON] , однак позивача державний нотаріус не повідомила про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] 10 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюги О. А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса від 10 грудня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини. Позивач зазначає, що через певну юридичну необізнаність, неналежне роз`яснення приватним нотаріусом порядку подальших дій з прийняття спадщини та не повідомлення державним нотаріусом про відкриття спадщини, остання вважала, що вчинила у встановлений законом строк дії для прийняття спадщини, тому вважає, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин та є незначним. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просять позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 67855695 відносно померлої [INFO] [PERSON] 29 листопада 2022 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову, в якій зазначила, що державним нотаріусом не було повідомлено позивача про відкриття спадкової справи, а відповідачем було повідомлено [PERSON] про те, що відкрито спадкову справу після померлої [PERSON] , лише на початку грудня 2021 року. Письмової згоди на прийняття позивачем спадщини без відповідача [PERSON] надати не може, з нею зв`язок не підтримує. Враховуючи викладене, вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] поважними та не заперечує проти задоволення позову. Таким чином, просить позов задовольнити. 15 грудня 2022 року до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 67855695 відносно померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 18 січня 2023 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак 28 квітня 2023 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якому зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, у поданій до суду заяві про визнання позову просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, 24 квітня 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 14 липня 2014 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демченко О. І. та зареєстрований в реєстрі за № 749. Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що [PERSON] заповіла належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожному. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30 січня 2021 року, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 26916 від 09 серпня 2021 року квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] 16 червня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каліушко І. А. із заявою про прийняття спадщини, яку приватним нотаріусом було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 291. 10 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюги О. А. від 10 грудня 2021 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки остання пропустила встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, постійно не проживала з померлою на день її смерті та не була зареєстрована з нею за однією адресою, і тому є такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Як встановлено з матеріалів спадкової справи № 724/2021 до майна померлої [INFO] позивач 10 грудня 2021 року звернулась до державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюги О. А. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак державним нотаріусом постановою від 10 грудня 2021 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки остання пропустила встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, постійно не проживала з померлою на день її смерті та не була зареєстрована з нею за однією адресою, і тому є такою, що не прийняла спадщину. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливе за наявності таких умов: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 6121447св19). Водночас, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З викладеного вбачається, що спадкоємцю, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий висновок зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 13 березня 2020 року у постанові у справі № 314/2550/17. Так позивач зазначає поважними причинами пропуску строку те, що нею було подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Каліушко І. А., яким її було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 291, однак не роз`яснено подальших дій щодо прийняття спадщини, у зв`язку з чим позивач вважала, що прийняла спадщину у встановлений законом строк та спосіб. Крім того, державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюгою О. А., якою було відкрито спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] на підставі заяв відповідачів, не було повідомлено позивача про факт відкриття вказаної справи, що позбавило можливості [PERSON] звернутися до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до пунктів 2.2, 3.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22 лютого 2012 року при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Так, в ході судового розгляду, судом встановлено що в порушення вказаних вище норм приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каліушко І. А. при посвідченні заяви про прийняття спадщини, не роз`яснила позивачу право подачі заяви про прийняття спадщини, не повідомила про наявність відкритої спадкової справи та порядок отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судовому засіданні в якості свідка було допитано чоловіка позивача [PERSON] , який пояснив, що він був присутній при зверненні дружиною до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каліушко І. А. із заявою про прийняття спадщини. Зазначив, що приватний нотаріус прийняла заява, однак жодних роз`яснень щодо подальших дій не надала, що викликало у позивача впевненість в тому, що нею здійснені всі необхідні дії для прийняття спадщини. Крім того, у порушення вищевказаних норм, державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюгою О. А. не було повідомлено позивача про наявність відкритої спадкової справи, щоб не допустити пропущення нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, хоча в матеріалах справи наявний заповіт, з якого вбачалося, що одним із спадкоємців зазначена [PERSON] . Таким чином, не вчинення приватним та державним нотаріусом дій, передбачених законодавством призвело до пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростувала. Відповідач [PERSON] визнала позов про що подала відповідну заяву. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що строк на прийняття спадщини пропущений позивачами з поважних причин, у зв`язку із обставинами, які перебували поза її волею, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і їх задоволення, та визначення [PERSON] додаткового строку для подання відповідної заяви терміном у 3 місяці. З огляду на викладене,

Outcome: approved