Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.10.2018 у справі № 274/3604/18 з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення сином 18-річного віку, тобто до [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 30.10.2018. Також, вказаним рішенням ухвалено стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Позивач на даний час є батьком [PERSON] , який народився [INFO] , шлюб з його матір`ю був укладений 21.07.2022. Починаючи з 07.10.2022 дружина позивача [PERSON] перебуває у неоплачуваній відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] , адже дитина має потребу у домашньому догляді. Згідно довідки лікуючого лікаря дитина має певний діагноз та супутні захворювання. Окрім того, матір позивача [PERSON] має 3 групу інвалідності, за станом здоров`я потребує лікування та реабілітації, а розмір її пенсії становить 2300 грн. За наведених обставин, враховуючи, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан після постановлення рішення про стягнення аліментів на користь відповідачки, а грошове забезпечення позивача, як військовослужбовця, є єдиним джерелом доходу сім`ї, витрат на потреби непрацездатної матері та сплату аліментів, позивач просить суд зменшити розмір аліментів. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 25.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23.02.2023 задоволено клопотання відповідача, розгляд справи відкладено. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечила з приводу зазначених позовних вимог та зазначила, що позивач ставить у нерівне становище утримання однієї дитини порівняно з іншою. Окрім того позивачем не підтверджено погіршення майнового стану, навпаки як у військовослужбовця його доходи збільшились. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин. По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо). По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними. По-третє, вказані обставини мають виникнути\~виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст.182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану». За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`ята матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.10.2018 у справі 274/3604/18 шлюб, зареєстрований в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міькрайонного управління юстиції Житомирської області 21.08.2010 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 407, розірвано. Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] , зокрема, вказує на те, що в нього змінився сімейний та майновий стан, оскільки він 21.07.2022 одружився та у нього [INFO] народилася дитина, проте доказів про вказане не долучає: ні свідоцтва про шлюб, ні свідоцтва про народження дитини. Водночас, суд звертає увагу, що зміни у сімейному стані позивача, навіть якщо вони і відбулися, суд не приймає як істотну обставину, оскільки позивачем не обґрунтовано належними доказами, що такі зміни вплинули на змогу сплати позивачем аліментів у вже визначеному розмірі. Крім того, сам факт укладення нового шлюбу та народження другої дитини у позивача не є істотною обставиною, яка звільняє його від обов`язку з утримання своєї першої дитини. Надані позивачем копії витягів із наказів про надання [PERSON] (як вказує позивач [PERSON] неоплачуваної відпустки по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , довідка КНП "Первинної медико-санітарної допомоги" Бердичівської міської ради № 1260 від 07.12.2022 про те, що [PERSON] , [INFO] , часто хворіє гострими інфекціями верхніх дихальних шляхів, не доводять погіршення майнового стану позивача. Посилання позивача на те, що він утримує свою непрацездатну матір, суд вважає недоведеним, адже на підтвердження вказаного суду надано: копію паспорту [PERSON] , РНОКПП, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, довідка про доходи [PERSON] , копію пенсійного посвідчення, довідку до акту огляду МСЕК, індивідуальну програма реабілітації, висновок лікарсько-консультативної комісії, що на переконання суду не підтверджує того факту, що позивач дійсно здійснює утримання матері, надає їй фінансову допомогу. Наявність додаткових витрат на військову амуніцію, харчування та інше, про що йдеться в позовній заяві, не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому судом не береться до уваги. Окрім того, позивач не надав жодних доказів на підтвердження свого матеріального стану як на дату ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, так і на момент звернення до суду з цим позовом, документів про суму аліментів, яка підлягає стягненню з нього на підставі рішення, не звертався до суду з клопотанням про витребування будь-яких доказів судом. Зазначена обставина позбавляє суд можливості об`єктивно оцінити зміни матеріального стану відповідача у співвідношенні до суми аліментів, яка нараховується до стягнення, відповідно до частки від доходу, що визначена судовим рішенням. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому суд враховує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а підстави, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, а отже суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити. V. Розподіл судових витрат На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed