Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на злісне ухилення відповідачки від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог зазначено, що перебував з 23.12.2010 з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 13.03.2019 між ними розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей, місце проживання яких рішенням суду від 20.11.2019 визнано з ним. Восени 2018 року вони з відповідачкою припинили шлюбні відносини, оскільки вирішила поїхати до іншої держави працювати, звідки через деякий час повідомила, що вийшла заміж за іншого та залишається проживати там. Фактично з цього часу [PERSON] дітьми не цікавиться, не займається їх вихованням та утриманням, фактично дистанціювавшись від них. З відповідачкою він не спілкується, однак йому відомо, що вона має дитину від шлюбу з іншим чоловіком, з дітьми спілкується дуже рідко, матеріальну допомогу не надає, маючи заборгованість по аліментам у сумі 134 975,08 грн. Тому враховуючи байдужість відповідачки до своїх дітей та ухилення від виконання покладених на неї законом обов`язків, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відкрито провадження та прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року задоволено заяву про виклик свідків, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Протокольною ухвалою суду від 10 травня 2023 року, розгляд справи ухвалено проводити у заочному порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Бойченко Л.П. на вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст.. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради Овдій В.С. у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду з підстав, викладених у тексті висновку. Свідок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожен окремо у судовому засіданні суду пояснили, що відповідачка [PERSON] близько 5 років тому виїхала за кордон та вийшла там заміж, народила від нового чоловіка дитину. Синами [PERSON] та [PERSON] вона не цікавиться, діти взагалі не знають її та не підтримують звязок з нею, хлопчиками повністю займається їх батько, їх вихованням та утриманням. Вислухавши доводи позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 23 грудня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7 - копія свідоцтва), який рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року між ними розірвано (а.с. 15 - копія рішення). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8,9 - копії свідоцтв). Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком, [PERSON] (а.с. 16-18 - копія рішення). Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на доведення зазначених в позові обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов`язків надано письмові докази. Згідно акту мешканці будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] від 14.11.2022, посвідченого головою вуличного комітету № 25 Саксаганського району міста Кривого Рогу, [PERSON] зареєстрована, однак не проживає по [ADDRESS] з 05 вересня 2018 року по дату складання акту (а.с. 12). Відповідно до характеристик на учнів Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 31 [PERSON] та [PERSON] , мати хлопців перестала з`являтися до школи восени 2018 року і весь період навчання не цікавилась навчанням дітей, не спілкувалась із вчителями, не відвідувала батьківські збори. Вихованням [PERSON] та [PERSON] займаються тато і бабуся, які завжди цікавляться навчанням хлопчиків, підтримують зв`язок із класним керівником, реагують на рекомендації з боку учителів. Батько приймає активну участь у житті школи, допомагає у виконанні громадських доручень. Аналогічні обставини викладені у висновку Виконкому Саксаганської районної в місті ради від 10.04.2023 вих.№ 10/0.2.01-18-1531, де крім цього, за інформацією сімейного лікаря [PERSON] , малолітні [PERSON] та [PERSON] знаходяться під наглядом лікаря з 2016 року, мати останні 4 роки не приходить і не спілкується з лікарем, за дітьми доглядає батько. Однак оскільки [PERSON] перебуває за межами України, висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення її батьківських праві відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] неможливо, тому при винесенні рішення виконком покладається на розсуд суду. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Так, відповідачем [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Такі життєві умови були обрані відповідачкою близько 5 років тому, що підтверджується письмовими доказами та показами свідків, адже перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідачка мала усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Судом також приймається до уваги, що з 2018 року та по сьогодні [PERSON] проживає за межами України, та, відповідно, з вказаного часу не брала та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання, що підтверджується як письмовими маеріалами справи, так і показами свідків. Установлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Тому урахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дітей, а також те, що відповідач фактично не виконувала свої батьківські обов`язки майже 5 років, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між нею та її дітьми, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дітьми (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Крім того, частиною 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судовим наказом від 01 серпня 2019 року у справі № 214/5216/19 (провадження № 2н/214/933/19) стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу). Борг по аліментам станом на 01.09.2021 складає 67 270,79 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 992,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Outcome: approved