Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 10 жовтня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу є одна дитина: син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, у сторін різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, які впливають на психічний стан сина та кожен раз спричиняє позивачу душевні страждання. На даний момент сторни спільне господарство не ведуть, та проживають окремо. Шлюб фактично розпався, збереження такого суперечить інтересам сторін. Шлюб носить формальний характер, тому просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.17). У судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. На адресу проживання відповідача надсилалась поштова кореспонденція суду, а також розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. На підставі викладеного, в суду наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі, на підставі ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 10 жовтня 2012 року зареєстрований шлюб Олешківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №101 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають одну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами шлюбні відносини припинені, позивач не бажає збереження сім`ї з відповідачем, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідач в свою чергу до суду не з`явився та зазначене позивачем не спростував. Як вказує ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України та ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцять років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати неповнолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно матеріалів справи, судом встановлено, що між сторонами щодо місця проживання дитини на момент розгляду справи відсутній, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`явили, суд його не вирішував. Тому, на думку суду, зазначення у резолютивній частині рішення щодо залишення проживання дитини з матір`ю не свідчить що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог При зверненні до суду, [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то судові витрати у виді сплаченого позивачкою судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved