Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

28 лютого 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , яка підписана їх представником адвокатом Семененко В.Б., до [PERSON] , третя особа: Товарна Біржа «Нерухомість-Південь», в якій позивачі просять: визнати дійсним договір міни нерухомого майна № 3504 від 01.12.1998 р., зареєстрований на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», згідно якого квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , а квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ; визначити частки [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним. 02 березня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. 17 березня 2023 року представником позивачів подана заява про виправлення недоліків позовної заяви, до якої додано докази сплати судового збору, заява про уточнення позовних вимог. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, позивачами залишено лише вимогу про визнання дійсним договір міни нерухомого майна № 3504 від 01.12.1998 р. Позовна заява\~обґрунтована тим,\~що при\~укладенні договору\~міни вказаної\~квартири не\~було дотримано\~вимоги про\~нотаріальне посвідчення\~цього договору,\~а тому\~він вважається\~недійсним.\~ Вказаний\~Договір міни\~був виконаний\~сторонами належним\~чином і\~дотепер не\~виникало ніяких\~претензій і\~спорів щодо\~предмету договору.\~ На\~даний час\~сторони не\~можуть посвідчити\~Договорі про\~визначення часток\~у праві\~спільної сумісної\~власності,\~оскільки договір\~міни не\~був нотаріально\~посвідчений.\~У зв`язку\~з чим\~вони змушені\~звернутись до\~суду. 20 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивачів адвокат Семененко В.Б. до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] до судового засідання подала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, пояснень не надіслав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 01 грудня 1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», укладено договір міни нерухомого майна, між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку та [PERSON] з іншого боку, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . В результаті обміну квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ; квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано в Миколаївському МБТІ за № 17589.\~ Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 204 ЦК України, визначена презумпція правомірності правочину, зокрема вказано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) За договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з цим, зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3504 від 01 грудня 1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. У відповідності зі\~ст. 47 ч.2 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір міни був укладений відповідно до вимог законодавства діючого на момент його укладення, зареєстрований в КМ «МБТІ», був направлений на реальне настання наслідків, виконаний сторонами, на даний момент можливість його нотаріального посвідчення вичерпана, а тому, виходячи з принципів розумності, справедливості, непорушності права власності, суд приходить до висновку про можливість визнання вказаного договору міни дійсним. За такого, суд вважає, що позов належить задовольнити. Розподіляючи судові витрати, суд доходить такого: Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, оскільки позивачами сплачено судовий збір у розмірі по 1073,60 грн, до початку судового розгляду відповідач визнала позов, позивачам слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, а саме по 536,80 грн. кожному, а іншу частину судового збору по 536,80 грн. стягнути з відповідача на користь кожного позивача.

Outcome: approved