Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, з урахуванням заяви представника позивача, якою просив позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважати виконаною, про\~стягнення моральної та майнової шкоди, посилаючись на те, що він працював на посаді начальника постачання в Чернівецькому міському комунальному підрядному шляхово-експлуатаційному підприємстві. Зазначає, що відповідно до наказу №23-КВ від 08.12.2022 року «Про надання відпустки» йому було надано щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік на 14 календарних днів з 08 квітня 2022 року по 21 квітня 2022 року включно. 14.04.2022 року було видано наказ №41-К «Про звільнення [PERSON] » яким відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 24.02.2022 року №2102-ІХ статті, вирішено звільнити його, у перший день після виходу із відпустки. 15.04.2022 року до Чернівецького міськШЕП надійшло повідомлення з Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про те, що він 15.04.2022 року призивається до ЗСУ. Крім того, у повідомленні зазначено, що у відповідності до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 119 Кодексу законів про працю Чернівецький міськШЕП належить звільнити його від роботи, виплатити зарплату по день вибуття з роботи (включно) та забезпечити гарантоване збереження місця роботи, посади і середнього заробітку. Крім того, у разі призову на збори виплатити належну йому за першу половину місяця зборів суму середнього заробітку в установленому розмірі. Директор [PERSON] знаючи, що позивач мобілізований, тобто призивається до Збройних сил України, з порушенням норм чинного трудового законодавства, умисно, протиправно прийняв рішення про звільнення працівника без належних підстав та дотримання відповідного порядку передбаченого Кодексом законів про працю України. Наказом №42-К «Про відкликання з відпустки та звільнення з роботи Юрія Кондрашова» від 15.04.2022 року керівником підприємства прийнято рішення: Відкликати його з відпустки та звільнити, згідно наказу від 14.04.2022 р. №41-К. Внаслідок протиправних дій керівника Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства йому було завдано моральну шкоду. Він змушений був докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, подальшої організації свого життя, забезпечити достатній рівень життя своїй сім`ї, зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану, зазнав приниження честі та гідності, а також ділової репутації, через незаконні дії пов`язані з його звільненням. Крім того, завдана йому майнова шкода, внаслідок неправомірних дій Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства повинна бути відшкодована в повному обсязі в розмірі 15000 грн. А тому просив стягнути з Чернівецького міського\~комунального підрядного\~шляхово-експлуатаційного\~підприємства на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, майнову шкоду в розмірі 15000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 274\~ ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.\~ Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 лютого 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства Урсуляна Володимира про визнання поважною причини пропуску процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву [PERSON] до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди залишено без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити. В останнє судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник відповідача Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у поясненнях, просив застосувати строки позовної давності, в задоволенні позову просив відмовити.\~В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступних висновків.\~ Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 жовтня 2022 року справа № 727/3622/22, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 грудня 2022 року ухвалено визнати незаконним та скасувати наказ № 41-К від 14.04.2022 року «Про звільнення [PERSON] » та поновити [PERSON] на посаді начальника постачання Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства (а.с. 11-19). Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 10.04.2023 року Чернівецьким міським комунальним підрядним шляхово-експлуатаційним підприємством на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.10.2022 року справа №727/3622/22 наказ № 41-К від 14.04.2022 року «Про звільнення [PERSON] » скасовано та поновлено [PERSON] на посаді начальника постачання, про що свідчить наказ від 10.04.2023 року №41-K (а.с. 77). У наказі про поновлення на посаді [PERSON] відповідачем вирішено виплатити середній заробіток в розмірі, як працівнику увільненому від виконання посадових обовязків на час проходження військової служби за період з 15.04.2022 року по 18.07.2022 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Згідно з платіжною інструкцією від 10.04.2023 року №453 на рахунок отримувача виплачено середню заробітну плату з дня увільнення з 15.04.2022 року по 18.07.2022 в розмірі 44684,85 грн. (а.с. 78). Щодо позовної вимоги про стягнення шкоди у розмірі 15000 грн. В обґрунтування цієї позовної вимоги позивач [PERSON] в позовній заяві та його представник в поясненнях у судовому засіданні зазначили, що матеріальні збитки у розмірі 10 000 грн. полягають у тому, що позивач змушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката з метою захисту порушених прав у цивільній справі №727/3622/22, предметом розгляду якої було скасування наказу Чернівецького комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства від 14.04.2022 року №41-К та поновлення на посаді начальника постачання. Надана правова допомога підтверджується Додатком №l до Договору про надання правової допомоги від 16 листопада 2022 року №417 (а.с. 22) та копією квитанції №1 (а.с.23). Аналогічно, з метою представництва інтересів [PERSON] у Чернівецькому апеляційному суді за апеляційною скаргою у справі №727/3622/22 ним було підписано Додаток №2 до Договору про надання правової попомоги від 16 листопада 2022 року №417 (а.с. 25), згідно з яким позивачем понесено витрати у розмірі 5000,00 (п?ять тисяч) гривень, що підтверджується копією квитанції №2 (а.с.26). Суд робить висновок, що позивач фактично просить не відшкодувати шкоду, а стягнути судові витрати, понесені ним під час розгляду справи №727/3622/22. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв?язку із розглядом справи. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов?язані ці витрати з розглядом справи (п.1 частини 3 статті 141 ЦПК України). Вищезазначені позивачем витрати не є шкодою чи збитками у розумінні вимог ст.ст.22, 1166, 1173-1175 ЦК України, не входять до\~складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов?язані з розглядом справи №727/3622/22 і випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин. Аналогічна правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі №331/247/21, в якій зазначається, що за своєю правовою природою судові витрати можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством і лише в тому процесі, в якому розглядалась справа. Таким чином, наведені вище обставини свідчать, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 15000 грн. необхідно відмовити, оскільки судові витрати в цивільній справі №727/3622/22, понесені позивачем [PERSON] для захисту своїх трудових прав, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, є процесуальними витратами, які стягуються у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України і не можуть стягуватися, як майнові збитки в межах розгляду цієї справи. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, зазначеними в пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. За наведеного суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом у рішенні Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 жовтня 2022 року справа № 727/3622/22, що набрало законної сили, було встановлено факт неправомірного винесення відповідачем оскаржуваного наказу № 41-К від 14.04.2022 року «Про звільнення [PERSON] », у зв`язку з чим [PERSON] був неправомірно позбавлений законного права на працю та заробітну плату, що призвело до тривалих моральних страждань та емоційних переживань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, постанову Чернівецького апеляційного суду, якою рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 жовтня 2022 року справа № 727/3622/22 залишено без змін та ухвалено визнати незаконним та скасувати наказ № 41-К від 14.04.2022 року «Про звільнення [PERSON] » та поновити [PERSON] на посаді начальника постачання Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства, було винесено 02 грудня 2022 року, а поновлено [PERSON] на посаді начальника постачання, про що свідчить наказ від 10.04.2023 року №41-K лише 10.04.2023 року. Разом з тим суд також враховує те, що під час розгляду цієї справи, 10.04.2023 року Чернівецьким міським комунальним підрядним шляхово-експлуатаційним підприємством на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.10.2022 року справа №727/3622/22 [PERSON] було поновлено на посаді начальника постачання, про що свідчить наказ від 10.04.2023 року №41-K, що не оспорюється сторонами. У наказі про поновлення на посаді [PERSON] відповідачем вирішено виплатити позивачу середній заробіток в розмірі, як працівнику увільненому від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби за період з 15.04.2022 року по 18.07.2022 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Таким чином, виконуючи рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.10.2022 року у справі №727/3622/22 та враховуючи повідомлення з Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.04.2022 року, відповідач добровільно виконав вимоги ст. 119 Кодексу Законів України про працю та першу вимогу цієї позовної заяви. Однак, позивач зазнав у зв`язку із протиправними діями Чернівецького міського\~комунального підрядного\~шляхово-експлуатаційного\~підприємства душевних страждань, що свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між такими неправомірними діями відповідача та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок винесення відповідачем незаконного наказу № 41-К від 14.04.2022 року «Про звільнення [PERSON] », у розмірі 3000 грн, що є достатнім для їх компенсації. Суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує ступінь вини відповідача, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, глибину та обсяг душевних страждань, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень суд вважає завищеними. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 16 грудня 2019 року у справі №823/726/16. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що \~необхідно стягнути з Чернівецького міського\~комунального підрядного\~шляхово-експлуатаційного\~підприємства на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги. Щодо посилань представника відповідача на необхідність застосування судом положень КЗпП, що регламентують строк звернення до суду з відповідним позовом, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Однак, відповідно до пункту 1 Глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року № 211 з 12.03.2020 року на усій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 встановлено карантин з 19.12.2020 року до 31.12.2022 року на території України, таким чином продовжено дію карантину, що встановлювався іншими постановами Кабінету Міністрів України. Звільнення [PERSON] з посади начальника постачання Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства та подальша шкода заподіяна [PERSON] відбулася у період дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому строк звернення з позовною заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду вважається продовженим на строк дії такого карантину. Щодо судових витрат Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 16.04.2022 року між адвокатом Шаларом І.В. та позивачем [PERSON] укладено договір №417 про надання правової допомоги в цивільній справі (а.с.9). В поданій позовній заяві представник позивача [PERSON] - [PERSON] вказав попередній розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень Відповідно до детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.99), адвокат надав такі послуги, як юридична консультація, участь у судових засіданнях, пересування адвоката на власному транспорті та послуги помічника адвоката, за що позивач [PERSON] сплатив грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією №3 (а.с.100). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сторона відповідача скористалася своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність гонорару зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, просила зменшити розмір витрат представника позивача до 1500 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, проте розмір таких витрат є завищеним. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що представник [PERSON] - адвокат Шалар І.В. прийняв участь у одному судовому засіданні, що свідчить про невелику кількість витраченого адвокатом часу та невеликий обсяг наданих послуг, що не відповідає зазначеному обсягу участі у судових засіданнях у Шевченківському районному суді м. Чернівці, зазначеному в детальному описі робіт тривалістю 6 год., а тому підлягає зменшенню. Суд зауважує те, що в матеріалах справи відсутні докази пересування адвоката на власному транспорті, та що такий транспортний засіб у нього є, відсутні докази, щодо надання послуг помічника адвоката ( суду невідомо чи є у адвоката помічник ), зазначені у детальному описі робіт виконаних адвокатом. Крім того, заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають складності справи, оскільки справа розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження та є малозначною. Таким чином, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, із урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг у суді, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та доведеності факту понесення саме цих витрат, суд дійшов до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з Чернівецького міського\~комунального підрядного\~шляхово-експлуатаційного\~підприємства на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді у розмірі 2000 грн. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1191,41 грн. (а.с. 32), який має бути стягнутий з відповідача на його користь. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1492,59 грн. ( різниця між 2684 грн. та 1191,41 грн.). На підставі наведеного та

Outcome: partial