Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування. 11.07.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 16.09.2022 року позивач подала уточнену позовну заяву. 27.09.2022 року ухвалою суду до участі у справі як співвідповідача до участі у справі залучено [PERSON] , а також витребувати копію спадкової справи після смерті [PERSON] 25.10.2022 року проведено підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду. Згідно поданої позовної заяви позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на садибний житловий будинок літера Б-1 площею 66,6 кв.м. з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя мати купила будинок за цією адресою та потім побудувала новий, проте право власності на нього не оформила. Позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте 09.06.2021 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності на спадкове майно. У зв`язку з чим позивач не має можливості зареєструвати право власності на спадкове майно, що й стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач - представник Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої будь-яких заперечень щодо задоволення позовних вимог не має. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Кам?янського районного нотаріального округу Малашова Г.В. в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила суд розглядати справу без її участі. Письмові пояснення суду не надала. Представник третьої особи, КП "Верхньодніпровське БТІ" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно та спадкування майна. Способом захисту порушених цивільних прав позивачами визначено визнання права власності на нерухоме майно, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . [PERSON] є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , 30.01.1982 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . За життя [PERSON] купила будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією дубліката договору купівлі-продажу від 23.10.1979 року. Згідно з копією технічного паспорту будинку садибного типу за вказаною адресою [PERSON] побудувала новий будинок з господарчими будівлями та спорудами. Після завершення будівництва було складено акт про завершення будівництва будинку та введення його в експлуатацію. Проте за повідомленням КП "Верхньодніпровське БТІ" право власності на новий збудований будинок літера Б-1 не оформила. Після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Кам?янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Малашової Г.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою від 09.06.2021 року нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується копією постанови нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що за життя у [PERSON] виникло право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі укладеного правочину, що підтверджується правовстановлюючим документом, проте право власності на новий збудований будинок не було зареєстровано. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України. Судом не встановлено підстав, які б свідчили про припинення права власності [PERSON] на спірне майно. Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла майно, що знаходиться по [ADDRESS] - [PERSON] , а все майно, що знаходиться по [ADDRESS] - [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 06.11.2009 року. Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, заповіт є чинним. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом та звернулась із заявою до нотаріуса про визнання за нею права на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто є такою, що прийняла спадщину. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відсутні інші спадкоємці за законом або заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. [PERSON] , син померлої [PERSON] , також звертався до нотаріуса з відповідною заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, проте згідно із заявою про визнання позову на спірне спадкове майно він не претендує. Також суд приймає до уваги положення ст. 1223 ЦК України, згідно з якими право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Отже, єдиним спадкоємцем майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] є позивач. Осіб, які за законом мають право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, не встановлено. Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати за спадкоємцем - позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Понесені судові витрати покласти на позивача, оскільки суд не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивача.

Outcome: approved