Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

09 березня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 55-56 СК України, просить: - розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , який зареєстрований 13 травня 2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 35. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який зареєстрований 13 травня 2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 35. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з даною позовною заявою є те, що сімейне життя між нею та відповідачем набуло ознак формальності, між ними зникли почуття поваги та любові. Відповідач проявляє по відношенню до неї зневажливе ставлення, всіляко намагається принизити її. Внаслідок психологічної несумісності шлюб між ними, який мав будуватися на любові та підтримці, перетворився на спільний простір, де кожен із них живе своїм життям, обмежуючись спілкуванням на побутові теми. Рішення розірвати шлюб є виваженим та таким, що відповідає інтересам кожного з них, а також інтересам дітей. Спільні діти після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з нею. Спірних питань щодо розподілу майна, набутого під час шлюбу, між ними немає. Ухвалою судді від 17 березня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 17 квітня 2023 року. 17 квітня 2023 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 04 травня 2023 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До канцелярії суду від представника позивача адвоката Климчук В.В. надійшла заява, в якій вона просила цивільну справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подав заяву, в якій просив судовий розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до\~частини 2\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13 травня 2016 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 13 травня 2016 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 13 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 35. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, мати позивач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою є те, що сімейне життя позивача та відповідача набуло ознак формальності, між ними зникли почуття поваги та любові. Відповідач проявляє по відношенню до позивача зневажливе ставлення, всіляко намагається принизити її. Внаслідок психологічної несумісності шлюб між сторонами, який мав будуватися на любові та підтримці, перетворився на спільний простір, де кожен із сторін живе своїм життям, обмежуючись спілкуванням на побутові теми. Рішення розірвати шлюб є виваженим та таким, що відповідає інтересам кожної зі сторін, а також інтересам дітей. Спільні діти сторін після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з позивачем. Спірних питань щодо розподілу майна, набутого під час шлюбу між позивачем та відповідачем немає. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, діти сторін дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з позивачем. Відповідач надає кошти на утримання дітей в добровільному порядку. Спірних питань щодо розподілу майна, набутого під час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved