Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08.02.2011 року у розмірі 38889,33 грн та судові витрати по справі у виді судового збору у розмірі 2684 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заява № б/н від 08.02.2011 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 29.01.2023 року виникла заборгованість у розмірі 38889,33 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 32185,84 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 55676,69 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6703,49 грн. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06.03.2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність і не заперечував проти заочного розгляду справи. Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча була повідомлена про розгляд справи належним чином, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 08.02.2011 року відповідач, як клієнт банку, підписала надруковану Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку з № 1206090400196554213 (а.с. 39) про те, що вона виявила бажання оформити на своє ім`я [PERSON] карту, про що свідчить її підпис у зазначеній анкеті-заяві та позначка у віконці «Зарплатна карта». 21.05.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, погодженої НБУ 06.09.2019 року, є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 71-72). Позивач у позовній заяві посилається на те, що на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Також, позивач посилається на те, що анкета-заява, в сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 29.01.2023 року у розмірі 38889,33 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 32185,84 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 55676,69 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6703,49 грн, відповідно до розрахунку (а.с. 20-23). Крім того, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач 08.02.2011 року отримала кредит, розмірякого у подальшому збільшився до 50000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, у позовній заяві позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі повертала кредитні кошти та не сплачувала передбачені зазначеним вище кредитним договором платежі, що призвело до виникнення перед банком заборгованості. Згідно з ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не містить даних про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту, а зазначено те, що відповідач бажає оформити на своє ім`я [PERSON] карту. Водночас, у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав довідку з № 0705001000209773731 про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» до договору SAMDN50000043941955, ІПН [NUMBER] , [PERSON] від 15.04.2011 року, відповідно до якої остання отримала карту Visa Classic (а.с. 40). Разом з цим слід зазначити, що в самій Анкеті-заяві не вказано суму кредиту, яку отримала відповідач [PERSON] , тим паче, остання зазначила про отримання картки виду «Зарплатна карта», а не «Visa Classic», як вказано у довідці від 15.04.2011 року. До того ж, з наданої до заяви довідки з підписом відповідача від 15.04.2011 року вбачається, що це довідка про умови кредитування з використанням саме картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000043941955, однак, будь-яких доказів про укладення такого договору (існування такого) та його умови, ні позовна заява, ні долучені документи, ні анкета-заява, не містять. Відповідно до довідки про видані картки (а.с. 38), відповідач [PERSON] отримала картку 15.04.2011 року, згодом 01.08.2014 року та 24.11.2017 року, тоді як Анкета-заява стосується зарплатної картки, яку відповідач отримала 08.02.2011 року. Викладене також підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 37), відповідно до якої саме 15.04.2011 року відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 3100 грн, який цього ж дня був зменшений до 300 грн, 26.05.2011 року був збільшений розмір кредитного ліміту у розмірі 3700 грн, 20.08.2011 року збільшення кредитного ліміту до 5900 грн, 16.09.2017 року збільшення кредитного ліміту до 50000 грн, 23.06.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн, 06.07.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн, 30.07.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн, 11.08.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн, 25.08.2021 року зменшення кредитного ліміту до 48523,26 грн, 31.08.2021 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн, 01.09.2021 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. Отже, з доданих документів та наявності в них об`єктивних суперечностей (номери документів, дати, різні види карток) неможливо встановити, який саме кредитний договір обумовили сторони при підписанні анкети-заяви чи при укладенні кредитного договору та на яких саме умовах, тобто, суд не може їх вважати належними та допустимими доказами, що має суттєве значення для вирішення вказаного спору. Адже, у позові представник позивача стверджує, що саме з часу підписання анкети-заяви виникли кредитні договірні правовідносини, та, що укладено договір б/н від 08.02.2011 року відповідач отримала кошти в кредит, а в долученій довідці про умови кредитування з підписом особи від 15.04.2011 року зазначено, що це - умови до договору SAMDN50000043941955, з використанням саме картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» Visa Classic. Зазначена інформація на веб-сайті банку про умови кредитування, з якою, за твердженням позивача, ознайомлено споживача банківських послуг, містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за різним и типами преміальних кредитних карток, та мала б передувати укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Однак, навіть, в даному випадку, не доведено, що цю саме цю інформацію надано споживачу в момент отримання кредитної картки та підписання анкети-заяви на отримання зарплатної картки. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати принципу справедливості розгляду справи судом. На підставі наявних доказів, судом встановлено, що позивач не довів факту прийняття [PERSON] запропонованих їй умов кредитування, та умов щодо розміру відсотків та штрафів/пені. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання. Надані суду позивачем письмові докази, а саме: виписка за договором №б/н за період 15.04.2011-31.01.2023, також не містить даної інформації, а лише відображає рух коштів по рахунку станом на 01.08.2022 року (а.с. 24-36). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд дійшов висновку, що надані позивачем докази викликають сумнів у своїй достовірності, а їх сукупність недостатня для висновку щодо визначення існуючої заборгованості за відповідачем. При цьому суд позбавлений можливості збирати докази з власної ініціативи. Так,\~відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли вони мають сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed