Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні квартою [ADDRESS] шляхом вселення до даної квартири та передачі йому ключів від неї. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між відповідачем та [PERSON] (його мамою) 25.04.1998 року було укадено шлюб. Після укладення шлюбу батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] надали його батькам для проживання квартиру [ADDRESS] , з 2004 року він зареєстрований за вказаною адресою. Окрім нього, по [ADDRESS] зареєстровані його батько (відповідач), [PERSON] (брат відповідача) та [PERSON] (племінник відповідача). У 2012 році шлюб між його батьками було розірвано, після розірвання шлюбу він з мамою [PERSON] переїхали проживати до її батьків за адресою [ADDRESS] , а батько (відповідача) переїхав в місто Тернопіль. З 2013 до 2018 року він був змушений переїжджати та тимчсаове місце проживання за місцем своєї реєстрації у квкартиру [ADDRESS] , оскільки [PERSON] (бабуся по лінії мами) чинила на нього тиск щодо переїзду за місцем його реєстрації. Однак, до квартири [ADDRESS] його не допускають, ключів не надають. У спірній квартирі на даний час ніхто не проживає, оскільки його батько (відповідач) проживає у м. Тернопіль, а його дядько із сином переїхали до Великобританії. Враховуючи дані обставини, відсутність місця проживання, постійний тиск родичів щодо місця його проживання, неможливість налагодити особисте життя, просить позов задоволити. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, між ним та [PERSON] було укладено щлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Після народження сина було зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Протягом тривалого часу відповідача разом із батьками проживав за адресою [ADDRESS] . Рішенням Сихівського районного суду м.Льовва від 08.10.2012 шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Ще до розірвання шлюбу, а саме в серпні 2012 року [PERSON] забрала сина [PERSON] та переїхала жити до своїх батьків за адресою [ADDRESS] . Із 2012 року по даний час відповідач у спірній квартирі не проживає, жодних його особистих речей у квартирі немає, він не приймає участі в оплаті послуг на її утримання. Після досягнення повноліття відповідач у квартиру [ADDRESS] вселитися не намагався, не вважав її своїм постійним місцем проживання, не проявляв до неї жодного інтересу. Враховуючи тривале непроживання у квартирі та відсутність домовленості між наймачами квартири про порядок користування квартирою, вважає, що відповідач втратив право на користування нею, а тому просить позов задоволити. Відповідач подав відзив на первісну позовну заяву, в якому позов не визнав та зазаначив, що спірна квартира перебуває у комунальній власності, родина [PERSON] вселилась до неї на підставі ордеру на житлове приміщення № 002572 виданого Галицькою районною адмінінстрацією 01 грудня 2003 року на ім`я матері відповідача [PERSON] , [INFO] остання померла. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та протягом тривалого часу із батьками проживав за заначеною адресою. Рішенням Сихівського районного суду м.Льовва від 08.10.2012 шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Ще до розірвання шлюбу, а саме в серпні 2012 року [PERSON] забрала сина [PERSON] та переїхала жити до своїх батьків за адресою [ADDRESS] . З цього часу до теперішнього позивач не проживав та не намагався проживати у спірній квартирі, його особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує. Жодних перешкод у користування квартирою позивачу не чинили, позивач не намагався вселитися у спірну квартиру, жодних доказів того, що йому чинились перешкод не надав. Крім того, згідно акту ТзОВ «Стимул Сихів-1» від 21.10.2022 вбачається, що [PERSON] , 1998 р.н. зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично не проживає більше 10 років. Просить в задоволенні позову відмовити. Позивач подав відзив на зустрічну позовну заяву в якому зустрічний позов не визнав та зазначив, що він не має житла у власності, у якому він би міг проживати та наявних доходів для реалізації свого права на житло. ЄСПЛ вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якшо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне демократичному суспільстві» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). При вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право на користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «Необхідним у демократичному суспільстві», воно має відповідачти «нагальній суспільній необіхдності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту первісного позову, просять позов задоволити. В зустрічному позові просять відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача в судовому засідання первісний позов не визнав з підстав викладених у відзиві, просить відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав, просить такий задоволити. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат, кухні, комунальних вигод, житловою площею 32,31 кв.м., вказана квартира належить до комунальної власності територіальної громади м.Львова. Як вбачається із ордеру на житлове приміщення № 002572 від 01 грудня 2003 року виданого Галицькою районною адмінісрацією [PERSON] було надано право на вселення у квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї чотири особи (вона, чоловік [PERSON] та двоє синів [PERSON] та [PERSON] (відповідач). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2018 Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 09 лютого 2004 року, як член сім`ї відповідача. Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7\~даної статті\~встановлено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте, позивачем за первісним позовом всупереч обов`язку доказування не надано суду жодних доказів, які б свідчили про створення йому перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] . З часу набуття повноліття та права самостійно визначати власне місце проживання позивач [PERSON] не вселявся і спірну квартиру, не звертався ані до суду, ані до правоохоронних органів з приводу створення йому перешкод у вселенні у спірну квартиру, чого він сам не заперечив в судовому засіданні під час розгляду справи. Жодного доказу, який би свідчив про створення позивачу перешкод у користуванні спірним житлом останній суд не надав. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги первісного позову є необгрунтованими та недоведеними, а відтак, в задоволенні такого слід відмовити. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з роз`ясненнями, що містить п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається із акту від 21.10.2022, складеного комісією ТзОВ «Стимул Сихів» [PERSON] , 1998 року народження зареєстрований за адресою [ADDRESS] та фактично не проживає у вказаній квартирі більше 10 років. Вказані докази у своїй сукупності свідчать про факт не проживання відповідача у спірній квартирі понад строк визначений ст.71 Житлового кодексу України. Частиною 3 статті 71 Житлового кодексу визначений перелік поважних причин за яких за особою зберігається право на користування жилим приміщенням. Зокрема, такими є: 1) призов на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призов офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасовий виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзд у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзд для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Враховуючи вищенаведені обставини, з огляду на непроживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, зважаючи на відсутність обставин передбачених ч.3 ст.71 Житлового кодексу України та доказів поважності причин непроживання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збереження за відповідачем права на користування спірною квартирою, а відтак, зустрічний позов слід задоволити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Окрім цього,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору. На підставі ст.ст.71, 72 Житлового кодексу та

Outcome: approved