Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Чіп Я.М. звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 09 червня 2021 року, реєстровий номер 120732, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість, що виникла по кредитному договору №859735 від 08 травня 2019 року в загальному розмірі 25822,41 грн, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 27 вересня 2021 року постановою приватного виконавця Русецької О.О. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису від 09 червня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. Вказаним виконавчим документом запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача по справі заборгованість за кредитним договором №859735 від 8 травня 2019 року за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року в загальному розмірі 25822,41 грн. Представник позивача вважає, що вчинений виконавчий напис нотаріуса є незаконним, а отже має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що після набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (за відсутності їх нотаріального посвідчення) не є документами, на підставі яких нотаріус має право вчиняти виконавчий напис. Вказує, що разом із позовною заявою позивач надає суду належним чином засвідчену копію кредитного договору №859735 від 08 травня 2019 року, який очевидно не є нотаріально посвідченим, а укладений у простій письмовій формі, що робить не можливим вчинення по таким договорам виконавчого напису. Крім того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було перевірено чи є ТОВ «Еліт Фінанс» є кредитором у даних правовідносинах та чи має він право вимоги до позивача за кредитним договором. Крім цього, з позивача за виконавчим написом стягнута заборгованість яка перевищує 50 відсотків від отриманої позики, що суперечить ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», а також не враховані спеціальні строки позовної давності до вимог неустойки в один рік, що стало причиною для безпідставного нарахування заборгованості в розмірі 15473,06 грн за штрафними санкціями, коли розмір позики становив лише 7000 грн. Також позивач ніколи не був зареєстрований за адресою, яка вказана у кредитному договорі та у виконавчому написі ( [ADDRESS] ), а отже не мав можливості відреагувати на письмову претензію відповідача (яку він повинен був надіслати на адресу позивача за 30 днів до вчинення виконавчого напису). Разом із цим, наданий відповідачем приватному нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором є лише відображенням розрахунків відповідача щодо наявності грошового зобов?язання позичальника та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача, і цей розрахунок підлягає перевірці нотаріусом при вчинені виконавчого напису. Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Таким чином, при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. не було враховано відсутність безспірності заборгованості, як це зазначено у ст.88 Закону України «Про нотаріат», а тому і з цих підстав також він є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 10 січня 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову в справі. 21 лютого 2022 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Чіпа Я.М. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить також стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 25822,41 грн. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що, під час перебування позову в провадженні суду, 10 лютого 2022 року приватним виконавцем Русецькою О.О., на виконанні якої перебував оскаржуваний виконавчий напис, у примусовому порядку списано кошти із зарплатної карти позивача в розмірі 28904,65 грн. Представник позивача вказує, що сутність зобов?язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Тобто, у разі задоволення позовних вимог, правові підстави набуття відповідачем 25822,41 грн, які були стягнуті в процесі примусового виконавчого провадження із позивача на підставі незаконного виконавчого документу відпадуть, а отже це майно має бути повернуто позивачу саме підставі ст.1212 ЦК України (вказана правова позиція повністю підтверджується практикою судів касаційної інстанції по аналогічним справам (постанова ВС від 08 вересня 2021 року по справі №201/6498/20, постанова ВС від 06 березня 2019 року по справі №910/1531/18, постанова ВС від 28 січня 2020 року по справі №910/16664/18). 25 серпня 2022 року до суду надійшла заява представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - директора Наваренка В.Г. про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також клопотання представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - директора Наваренка В.Г. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В обґрунтування вказаного клопотання, зокрема, зазначено, що витрати, визначені позивачем, є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Також, вказано, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є максимально простою й не потребує спеціальних знань у громадянина, оскільки у мережі Інтернет наявна велика кількість безкоштовних зразків позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначені обставини, відповідач вважає, що у позивача не було крайньої необхідності звертатися за наданням правової допомоги. Крім того, відповідач просить суд врахувати ту обставину, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також врахувати, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем. Водночас просить врахувати поведінку відповідача у справі, який позов визнає та не здійснює будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, а також не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи, чим сприяє пришвидшенню розгляду справи. З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що покладення судових витрат на відповідача в розмірі, заявленому позивачем є неправильним і несправедливим, та що відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000,00 грн. 30 серпня 2022 року до суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на позовну заяву в якому вказується про те, що позовну заяву в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів відповідач не визнає. При цьому звертається увага на те, що за фактичними обставинами справи на момент вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого виконавець відкрив виконавче провадження та здійснив стягнення, був чинним, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів, які були стягнуті з позивача у межах виконання виконавчого документу до набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Також, вказується, що за відсутності розрахунку стягнутих коштів з позивача на користь відповідача у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів. З урахуванням наведеного, відповідач просить позовну заяву про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів залишити без задоволення. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, пояснень щодо позову в порядку, передбаченому ст.181 ЦПК України, не подавали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що 08 травня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №859735 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 7000 грн на умовах строковості, зворотності, платності з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів. Загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 127% від суми позики та включає в себе проценти за користування позикою - 27% від розміру позики або 1890 грн. 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис з реєстровим №120732 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №250521-ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №23/12/20 від 23 грудня 2020 року, якому АТ «Альфа-Банк» на підставі договору факторингу №15112019 від 15 листопада 2019 року відступлено право вимоги за кредитним договором №859735 від 08 травня 2019 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року у розмірі 6687,89 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3611,46 грн - заборгованість за відсотками та комісією, 15473,06 грн - заборгованість за штрафними санкціями, 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 25822,41 грн. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 27 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №120732, виданого 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» грошових коштів у розмірі 25822,41 грн. Постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2582,24 грн. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] від 14 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №120732, виданого 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 25822,41 грн. Позивачем до справи долучено копії платіжної вимоги [NUMBER] від 07 лютого 2022 року, де платником визначено [PERSON] , а стягувачем приватного виконавця Русецьку О.О., на суму 28904,65 грн, призначення платежу: примусове стягнення за виконавчим написом №120732 від 09 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. на користь юридичної особи з урахуванням витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця; а також виписки АТ «КБ «ПриватБанк» по картці [NUMBER] [PERSON] за період 10 лютого 2022 року, з якої вбачається стягнення згідно виконавчого документу №120732 від 09 червня 2021 року у сумі 28904,65 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. За загальним правилом ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595). Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 рішення суду залишено без змін. Суд враховує в якості рекомендаційного/консультаційного роз`яснення, викладене у п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 09 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, нотаріально не посвідчувався. Доказів та обґрунтувань протилежного учасниками судового провадження не надано та не наведено. Отже, оскільки, судом не встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п.93-95 постанови від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом береться до уваги, що у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного у вищевказаній постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19). При цьому, у справі, яка переглядається, відповідачем не доведено, що сума заборгованості взагалі існувала, а якщо так, то була саме такою, як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Також суд враховує, що у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Окрім того, суд зауважує, що у справі, що є предметом розгляду, відповідач скористався своїм правом, передбаченим у п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України та подав заяву про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даній справі відповідачем вказану позовну вимогу визнано. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Главою 83 ЦК України визначені підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку із набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі №334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Також, судом враховується, що як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. Крім того, за змістом постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18 якщо правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Отже, оскільки, виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 приватним нотаріусом Остапенком Є.М. та зареєстрований за №120732 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, то отримані ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»» грошові кошти за таким виконавчим написом у сумі 25822,41 грн підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки правова підстава, на якій вони були отримані, відпала. Приписами ч.1 ст.141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, суд враховує, що у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №643/2870/18 (провадження №61-4126св19) викладено правову позицію, що оскільки між позивачем та банком, було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит на споживчі потреби і на підставі заяви банку приватний нотаріус на підставі відповідного кредитного договору вчинив оскаржений виконавчий напис, то позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в дохід державного бюджету 2270 грн (908 грн за вимогу немайнового характеру та 908 грн за вимогу майнового характеру та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову). Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представником позивача, зокрема, вказано розмір витрат на правову допомогу у сумі 8000 грн. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи, зокрема, долучено: копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги №1000152 від 12 жовтня 2021 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1918 від 17 листопада 2006 року. Оскільки наразі матеріали справи не містять будь-яких доказів розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо), то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved