Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] , [INFO] , місце народження - с. Гольма Балтського району Одеської області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , батьком [PERSON] , [INFO] . - зобов`язати Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження № 103 від 06 травня 2022 року [PERSON] , зазначивши батьком дитини громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження - с. Гольма Балтського району Одеської області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , дату, місце народження, прізвище, ім`я та по батькові залишити незмінним. - стягнути з [PERSON] , [INFO] , місце народження - с. Гольма Балтського району Одеської області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , місце роботи невідоме, на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , а також понесені судові витрати в сумі 992,40 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 29.07.2015 року вона уклала шльб з відповідачем, який відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області 29.06.2016 року було розірвано. На початку червня 2021 року вони відновили близькі стосунки, про що знала її сім`я та їхні друзі. На початку вересня 2021 року вона повідомила відповідача про свою вагітність, чому він зрадів, так як не мав своїх дітей. Вагітність проходила з ускладненнями, у зв`язку з чим вона неодноразово лікувалася в умовах стаціонару. Відповідач турбувався про неї, привозив ліки, продукти та давав кошти на лікуванн, виявив бажання бути записаним батьком дитини. однак з середини листопада 2021 року відповідач став уникати зустрічі з нею без пояснення такої поведінки.. [INFO] в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня «ООР» вона народила доньку [PERSON] , недоношену, на 35 тиждні вагітності та повідомила про це відповідача, який відмовився подати заяву про реєстрацію батьківства до органі реєстрації цивільного стану. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Печарський В.Д. підтримали позовні вимоги та просили їх задовільнити. Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що обставини, викладені у позові, не відповідають дійсності, оскільки після розірванні шлюбу з позивачкою у нього ніяких близьких інтимних відносин з нею не було. Він не заперечує проти проведення експертизи, але при цьому не бажає приймати участі в ній та здавати свої біологічні зразки. Відзив був надісланий з електронної пошти [INFO] Відповідач на неодноразові виклики у судове засідання не з`являвся, Хоча про час, дату та місце розгляду справи повдомлявся належним чином шляхом направлення повісток на його електронну пошту[INFO]. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що справа в проваджені суду перебуває з липня 2022 року, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача. Представник третьої особи Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи у їхню відсутність. Ухвалою суду від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотаня позивачки про призначення судово-генетичної експертизи, проведення якої доручено судово-експертній установі КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». 26.10.2022 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 2519-11 від 14.10.2022 року про те, що судово-медична молекулярно-генетична експертиза може бути проведена в Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи при одночасному прибутті (обовязково) [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] о 10 годині 28.10.2022 року для відбору біологічних зразків. Повідомлення було надіслано на адресу електронної пошти відповідача [INFO] та ним отримано 26.10.2022 року (а.с. 65-68). Повідомлення також було надіслано відповідачу і за номером його мобільнго телефона (а.с. 70). Аналогічні повідомлення були надіслані позивачці. 31.10.2022 року на адресу суду надійшло чергове повідомлення експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 2658-11 від 31.10.2022 року про те, що судово-медична молекулярно-генетична експертиза може бути проведена в Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи при одночасному прибутті (обовязково) [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] о 10 годині 30 хвилин 21.11.2022 року для відбору біологічних зразків. Повідомлення було надіслано на адресу електронної пошти відповідача [INFO] та ним отримано 07.11.2022 року (а.с. 71-73). Повідомлення також було надіслано відповідачу і за номером його мобільнго телефона (а.с. 74). Аналогічні повідомлення були надіслані позивачці. 02.12.2022 року від судово-експертної установи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» надійшло повідомлення за № 2828-11 про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з повторною неявкою відповідача [PERSON] , при цьому [PERSON] з дитиною [PERSON] в призначені дати прибували. (а.с.78). Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що відповідно до ч.1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.ст. 150, 155 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. В силу вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ухвала Балтського районного суду Одеської області від 12.09.2022 року, у якій вказувалися наслідки ухилення від проведення експертизи, призначалася судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертиза, від проведення якої відповідач [PERSON] двічі ухилявся. Неодноразове нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи, ухилення від її проведення свідчить про небажання відповідача отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивачки про його батьківство щодо дитини. Вказана бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачем заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача. Крім того, у підтвердження своїх позовних вимог позивачка просила допитати свідків. Свідок [PERSON] суду розказав, що підтримував буже тісні дружні стосунки з [PERSON] . Позивачка та відповідач є уродженцями с. Гольма Балтського району Одеської області, згдом вони одружилися, але прожили недовго і розлучилися, піся чого [PERSON] виїхав до м. Дніпропетровську область та створив нову сім`ю. В червні 2021 року [PERSON] приїхав до села та відновив стосунки з [PERSON] та повідомив, що буде проживати з позивачкою. Відносини між ними продовжувалися протягом літа 2021 року, [PERSON] неодноразово приїздив разом з [PERSON] та її сином до нього додому і вони разом двома сім`ями відпочивали. Коли [PERSON] дізнався про вагітність [PERSON] , радів цій новині, радів що стане батьком, просив залишити дитину, так як у нього дітей у другому шлюбі не було. Восени, коли [PERSON] госпіталізували з приводу збереження вагідності, то [PERSON] турбувався про неї, привозив їй ліки, харчування, але піся того став віддалятися від [PERSON] , а згодом повернувся до другої дружини. Свідок [PERSON] суду розказала, що [PERSON] та [PERSON] одружилися в 2015 році, а в 2016 році розвелися, після чого [PERSON] виїхав з села. На початку літа 2021 року [PERSON] знову приїхав в с. Гольма Подільського району (в прошлому Балтський) Одеської області та став проживати з [PERSON] у її будинку. Її сім`я разом з ними часто проводили вільний час. Коли [PERSON] завагітніла та потрапила до лікарні [PERSON] просив залишити дитину, допомагав їй ліками та майже щодня її відвідував у лікарні. Свідок [PERSON] , розказала. що являється сусідкою [PERSON] . Позивачка та відповідач проживали в с. Гольма Балтського району Одеської області з дитинства. Згодом вони одружилися, прожили трохи і розлучилися. [PERSON] після розлучення виїхав з села, а [PERSON] залишилася. В літку 2021 року [PERSON] повернувся до села та став підтримувати стосунки з [PERSON] , проживали вони в будинку останньої. [PERSON] катав на автомобілї сина [PERSON] заготовляв сіно на зиму. Судом оглянуті сумісні фото позивачки та відповідача, а також відеозапис на CD-R диску, які суд визнає як доказ існування стосутнків між сторонами. З огляду на викладене, позовна вимога про визнання батьківства є обґрунтованою та доказово підтвердженою, а відповідно підлягає до задоволення. Положеннями ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Копія витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.11). вбачається, що запис про народження [PERSON] [INFO] зроблена на підставі ст. 135 СК України. В силу ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Тобто, рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утрималя дититини, суд виходить з наступного. Згідно ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.. 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України встановлено принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини. Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про свою дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з наведеного, враховуючи, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, обставин відповідно до ст. 182 СК України, які б перешкоджали стягненню з відповідача аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved