Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-15 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, просила визнати за нею право власності на 17/25 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:34:222:008, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя вона склала заповіт, посвідчений Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою\~ 03 жовтня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за №5-1520, яким належне їй майно заповіла дочці [PERSON] . До складу спадщини увійшли, зокрема 17/25 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , частка земельної ділянки кадастровий номер 3510100000:34:222:008, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за вказаною адресою. У визначений цивільним законодавством України строк, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 12 січня 2023 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 17/25 частки вищевказаного житлового будинку. Інша 8/25 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами на праві приватної спільної часткової власності належить брату позивача [PERSON] . Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7116374032021 від 21 травня 2021 року, земельна ділянка кадастровий номер 3510100000:34:222:008, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , без визначення конкретної частки кожному. Вказано, що 12 січня 2023 року позивач звернулася до державного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на 17/25 частки земельної ділянки, належної за життя її матері. Однак, постановою державного нотаріуса від 12 січня 2023 року їй відмовлено у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зокрема, відмова мотивована тим, що частки у праві спільної власності співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не зазначені, відтак неможливо визначити склад спадкового майна частку у праві власності на земельну ділянку, на яку має видаватися свідоцтво про право на спадщину. Позивач не має можливості у позасудовому порядку успадкувати частину земельної ділянки, на якій знаходиться успадкована частка будинку, а тому змушена звернутися до суду\~ з даним позовом. Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано з Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2\~ копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання представник позивача адвокат Нофенко Ю.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 03 березня 2022 року Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 17/25\~ частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на 17/25 частки земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:34:222:008, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до інформаційної довідки від 22 березня 2023 року у Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі №2 відкрита спадкова справа щодо майна [PERSON] за заявою позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 5-1520, яким усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно з законом матиме право, в тому числі належну їй на праві особистої власності частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла позивачу [PERSON] , [INFO] . Вказану спадщину прийняла позивач і у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори. 12 січня 2023 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 17/25 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21 травня 2021 року, земельна ділянка кадастровий номер 3510100000:34:222:008, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , без визначення конкретної частки кожному. Постановою від 12 січня 2023 року №45/02-31державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки прощею 0,0508 гектарів, кадастровий номер 3510100000:34:222:008, розташовану: [ADDRESS] . Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку стало те, що частки у праві спільної власності співвласників земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не зазначені, неможливо визначити склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року у справі №346/5216 /18 (провадження № 61-3050cB21). За змістом ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 86 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною 3 статті 89 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що с у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Частинами 1, 2 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної та комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану попередньому власнику частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо попередньому власнику у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Згідно ч.4 ст.36 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Крім того, згідно із п. «г» ч.1 статті 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Зазначені норми закріплюють загальний принципи цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таким чином, у зв`язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні. За нормою ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26 / 17 (провадження No 14-47 цс20). Так як позивач успадкувала 17/25 частки житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] і, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером3510100000:34:222:008, враховуючи приписи земельного та цивільного законодавства, розмір частки у спільній сумісній власності співвласників земельної ділянки слід визначити пропорційно до розміру їх часток як співвласників на житловий будинок. Таким чином за позивачем слід визнати право власності на 17/25 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:34:222:008, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернулась з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом в судовому порядку, а тому суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За клопотанням позивача, суд не здійснює розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved