Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

У липні 2022 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні і спілкуванні. Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. За цей час у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припиненні після чого вони почали проживати окремо один від одного, син залишився проживати разом із матір`ю. Позивач сплачує аліменти на користь відповідачки та додатково надає матеріальну допомогу на утримання сина. До серпня 2019 року у позивача з відповідачем непорозумінь з приводу участі у вихованні сина батьком не виникало, однак з цього часу відповідачка почала обмежувати його спілкування з сином, а у подальшому взагалі заборонила приймати будь-яку участь у вихованні та спілкуванні з сином. Внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до органу опіки та піклування із заявою про визначення йому способів участі у вихованні та спілкування з сином. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування № 1467 від 1 листопада 2019 року встановлено йому для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином способи участі. Однак відповідачка ігнорує виконання вказаного рішення, не надаючи йому можливості приймати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди йому брати участь у вихованні сина, а також у його побаченнях та у вільному спілкуванні з дитиною. Встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином, такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною без участі матері дитини та з можливістю брати дитину за місцем його проживання: - побачення щотижня у суботу з 10.00 год. до 13.00 год.; - побачення щотижня у неділю з 18.00 год. до 20.00 год.; - побачення щотижня кожний вівторок та четвер з 18.00 год. до 20.00 год.; - побачення щороку 10 серпня у день народження дитини з 10.00 год. до 16.00 год. (з організацією денного сну дитини за місцем проживання батька); - побачення щороку 14 липня у день народження батька дитини з 10.00 год. до 16.00 год. (з організацією денного сну дитини за місцем проживання батька); - спільний щорічний відпочинок влітку протягом 10 календарних днів з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання на відпочином та повернення дитини за місцем її проживання; - побачення у наступні світкові дні з 10.00 год. до 13.00 год. (якщо вони не припадають на суботу): 1 січня - Новий рік; 7 січня та 25 грудня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 травня Міжнародний день праці; 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні; 28 червня - День Конституції України; 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисника України. - після досягнення [PERSON] 6 - річного віку встановити [PERSON] необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, електронного та іншого зв`язку. - у разі хвороби дитини або виникнення інших причин, які перешкоджають виконанню даного порядку, рекомендувати батькам діяти за домовленістю, не порушуючи прав один одного. Ухвалою судді від 12 серпня 2022 року розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 39). 22 листопада 2022 року представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району полтавської області надано суду висновок органу про доцільність визначення способів участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с. 61-67). Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, просив задовольнити, розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула повторно, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Представник третіх осіб - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Бойченко О.С. проти задоволення позову не заперечувала, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала спосіб участі батька у вихованні дитини, зазначений у висновку органу опіки та піклування. Судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч.8\~ст.178 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.04.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 21 серпня 2019 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 10). Як зазначено позивачем, після припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, сторонами вирішено у добровільному порядку, що малолітній син буде проживати з матір`ю. Позивач [PERSON] надає відповідачу [PERSON] матеріальну допомогу на утримання сина та сплачує аліменти, що підтверджується копіями квитанцій долучених до позовної заяви (а.с. 15-20). 23 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування на імя міського голови міста Кременчука із заявою про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, оскільки [PERSON] чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином (а.с. 21). У статті 158\~СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно відповіді виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 1 жовтня 2019 року № С-02-25/5518 [PERSON] повідомлено, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області 25 вересня 2019 року було розглянуто питання, щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого, члени комісії вирішили рекомендувати виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області прийняти рішення про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Відповідно до рішення органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 1 листопада 2019 року № 1467 позивачу [PERSON] встановлено для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] наступні способи участі: - побачення щотижня у суботу з 10.00 год. до 13.00 год.; - побачення щотижня у неділю з 15.00 до 18.00 год.; - побачення щороку 10 серпня у день народження дитини з 10.00 год. до 15.00 год.; - побачення щороку 14 липня у день народження батька дитини з 10.00 год. до 15.00 год.; - спільний щорічний відпочинок влітку протягом 10 календарних днів з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання на відпочином та повернення дитини за місцем її проживання (а.с. 21-23). Відповідно до частини першої та другої статті 159\~СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] систематично не виконує рішення органу опіки, про визначення способів участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , що підтверджується листами Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, що свідчить про наявність перешкод у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] його батькові [PERSON] (а.с. 24-26). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11 листопада 2022 року № 1636 орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне встановити [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , такі способи участі: - побачення першої суботи місяця з 10.00 год. до 13.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення третьої суботи місяця з 10.00 год. до 10.00 год. неділі, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення другої та четвертої неділі місяця з 11.00 год. до 13.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - спільний щорічний відпочинок протягом 10-ти календарних днів, з 10 липня по 20 липня, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання; - побачення щороку у день народження дитини 10 серпня з 10.00 год. до 12.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення щороку у день народження батька дитини 14 липня з 10.00 год. до 16.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення щороку 01 січня, 07 січня, 08 березня, 19 грудня та 25 грудня з 10.00 год. до 13.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування (а.с. 61-67). Відповідно до ст.\~153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували те, що відносно позивача [PERSON] діють будь-які обмеження, щодо участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] . Згідно із ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст.\~158\~СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість вільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями та наркотичним засобами. «Спілкування» та «виховання» взаємопов`язані між собою поняття. Спілкування впливає на процес виховання, а виховання здійснюється через спілкування з дітьми шляхом прямих контактів, листування, за допомогою телефонного зв`язку. Згідно із ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України\~батько зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч. 2 ст. 18 СК України встановлено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Однією із основоположних засад цивільного судочинства є його диспозитивність, яка, зокрема, полягає у розгляді судом справ виключно за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідач не надала належні і допустимі, безспірні та достовірні докази на спростування позову у повному обсязі чи у певній частині, а також щодо встановлених і наведених судом обставин. На підставі встановленого суд вважає, що відповідач [PERSON] створює перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні з сином та його вихованні. З огляду на викладене та з врахуванням усіх обставин справи, інтересів малолітньої дитини, віку дитини, висновку органу опіки та піклування Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та доведеним, і таким, що підлягає задоволенню. Ннеобхідно зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний спосіб участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] : - побачення першої суботи місяця з 10.00 год. до 13.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення третьої суботи місяця з 10.00 год. до 10.00 год. неділі, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення другої та четвертої неділі місяця з 11.00 год. до 13.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - спільний щорічний відпочинок протягом 10-ти календарних днів, з 10 липня по 20 липня, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання; - побачення щороку у день народження дитини 10 серпня з 10.00 год. до 12.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення щороку у день народження батька дитини 14 липня з 10.00 год. до 16.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування; - побачення щороку 01 січня, 07 січня, 08 березня, 19 грудня та 25 грудня з 10.00 год. до 13.00 год. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання/перебування. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved