Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 17.05.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Шауляй Литовської Республіки, номер запису реєстрації 795. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . З моменту реєстрації шлюбу подружжя проживало однією родиною. Однак, поступово між подружжям зникло взаєморозуміння, підтримувати сімейні стосунки стало вкрай важко, подружжя втратило почуття любові і поваги один до одного. На даний час подружжя мешкає окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження шлюбу не можливе. Спору між подружжям про визначення місця проживання дитини не має. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу, в порядку спрощеного позовного провадження, окрім іншого, з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.03.2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивача, адвокат Крушинська А.А. надіслала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги позивача підтримала та просила задовольнити. Розгляд справи просила проводити без її участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.12.2015 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Шяуляй Литовської Республіки, номер запису реєстрації 795, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] (а.с.34). Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх справ України від 04.06.2002 року №113, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2002 року за №535/6823. Відповідно до п. 7 ч. 1 розділу ІІ Інструкції, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 05.10.1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: 1) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти; 4) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Відповідно до ст. ст. 2, 3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) Кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ,та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (ст. 3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Враховуючи вищезазначене, підстави недійсності шлюбу укладеного 17.12.2015 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Шяуляй Литовської Республіки, номер запису реєстрації 795, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] - відсутні. Частиною 4 статті 56\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Причиною розірвання шлюбу послужило відсутність взаємопорозуміння та різних поглядів на життя, шлюбно-сімейні відносини між подружжя наразі припинені, подружжя спільне господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, примирення неможливо. Згідно ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, вважає подальше збереження сім`ї неможливе. За таких обставин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню з причини неможливості подальшого сумісного життя подружжя і збереження сім`ї. На підставі викладеного,

Outcome: approved