Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , ( [ADDRESS] ) [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] ( [ADDRESS] ) про усунення перешкод у користуванні власністю. Позивачем до участі в справі в якості третьої особи було залучено Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ, пр.. Володимира Маяковського, 21Г). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на праві власності Позивачу належить трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право власності від 28 вересня 2005 року серія [NUMBER] , виданого на підставі наказу головного управління житлового забезпечення від 20 вересня 2005 року № 1763-С. Право власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна про що в книзі реєстрації 06 жовтня 2005 року зроблено запис № 1040. Квартира розташована в ЖБК « «Арсеналець 31», членом якого Позивач є з 1991 року. Після введення будинку в експлуатацію в 1993 році, [PERSON] разом із Відповідачем [PERSON] , [INFO] переїхали на постійне місце проживання у вказану квартиру та були зареєстровані в ній. В грудня 2012 року між Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві було зроблено актовий запис №1537. Від шлюбу [INFO] у Відповідачів народилась донька [PERSON] , яка без згоди Позивача була зареєстрована у спірній квартирі. Після реєстрації шлюбу Відповідачі почали проживати разом в квартирі Позивача як окрема сім`я: мали самостійний бюджет, харчуватись окремо. Через деякий час відношення між відповідачами стали погіршуватись, що призвело до того, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки. Відповідач [PERSON] разом з дитиною переїхала на інше постійне місце проживання. У 2018 році між Відповідачами був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участі у вихованні згідно умов якого, [PERSON] залишилась проживати разом із матір`ю. Незважаючи на вказаний договір, онука продовжує бути зареєстрованою в спірній квартирі. У 2019 році, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом отримав спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно договору про поділ спадкового майна від 08.10.2019 року, до Відповідача [PERSON] в порядку спадкування за законом перейшло наступне майно: - автомобіль марки ВАЗ 2101, 1971 року випуску; - майнові права на об`єкт незавершеного будівництва - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка на даний час повністю відремонтована; - земельна ділянка та трикімнатний житловий будинок [ADDRESS] . Незважаючи на те, що Відповідач отримав спадщину, у нього з`явилось власне житло він продовжував періодично проживати в спірній квартирі не сплачуючи витрати пов`язані з утриманням квартири - комунальні послуги, у зв`язку з чим виникають у них періодичні сварки. Весною 2020 року Відповідач [PERSON] зібрав всі свої особисті речі, меблі та добровільно виїхав з квартири, не повідомивши позивачу свою нову адресу. Від знайомих їй стало відомо про те, що відповідач познайомився з жінкою з якою створив сім`ю та вони проживають разом як чоловік та жінка в м. Вишневе та очікують на дитину. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] працює лікарем та отримує маленьку заробітну плату, за квартиру сплачує практично частину зарплатні, не вистачає коштів на життя. У зв`язку із відсутністю коштів вона багато років не може зробити ремонт в квартирі, придбати нові меблі. Після отримання спадщини Відповідачем [PERSON] , придбання відповідачем [PERSON] квартири, де вона мешкає разом з донькою, Позивач зверталась до [PERSON] з проханням знятись з реєстрації самому та зняти з реєстрації онуку, так як має намір влаштувати своє особисте життя, продати квартиру та купити собі квартиру в іншому місці меншої площі, але отримала відмову. Починаючи з весни 2020 року, Відповідач [PERSON] не намагався вселитися в спірну квартиру, перешкод у користуванні квартирою не створювалось. Онука мешкає разом із своєю матір`ю спочатку в орендованій квартирі, а з 2020 року в новій трикімнатній квартирі [PERSON] . З огляду на вищевикладене позивач просить суд: Усунути перешкоди у користуванні власністю - квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] , визнавши [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Одночасно з позовом позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив заборонити Державній міграційній службі України здійснювати реєстраційні дії, пов`язані з реєстрацією місця проживання будь - яких осіб в квартирі [ADDRESS] . Своє клопотання заявник обґрунтувала тим, що має побоювання щодо можливої реєстрації ще однієї дитини відповідача в квартирі. Даною ухвалою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю. Призначено підготовче засідання. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом та 22 лютого 2022 року подав відзив на позовну заяву. Вимоги Позивача, викладені в позовній заяві не визнав повністю з наступних причин. В спірній квартирі зазначив, що буває періодично відсутнім в зв`язку з тим, що останнім часом виникають непорозуміння з позивачем. Зазначив, що приймає участь в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, в квартирі знаходяться його речі. Питання продажу квартири позивачем не піднімалося, а навпаки вони обговорювали плани на проведення ремонту в квартирі та оновлення інтер`єру. Поряд з тим, якщо б позивач мав намір продати квартиру, то після укладення попереднього договору купівлі - продажу та отримання завдатку або попередньої оплати, всі зареєстровані особи все одно знімаються з реєстрації місця проживання, тому він не вбачає в цьому спору, який треба вирішувати в суді. Доводи Позивача про те, що реєстрація відповідача в квартирі створює перешкоди в реалізації прав на продаж квартири не підтвердженні документально, так само немає підтверджень про те, що позивач має намір продати квартиру. Також, позивачем не надано доказів та не обґрунтовані обставини, що наявність реєстрації не дає можливості влаштувати їй особисте життя. Відповідач зазначив, що в зазначеній квартирі він проживає і був зареєстрований з дитинства. Вважає, що реєстрація його місця проживання та його доньки ніяким чином не порушують права на володіння, розпорядження та користування квартирою. В липня 2021 року позивач без підтвердження змінила дверні замки, чим створила перешкоди у користуванні квартирою. Окрім того, він не відмовляється від утримання майна та сплати комунальних послуг, про що свідчать надані квитанції з оплати комунальних послуг в 2020 році, частково в 2021 році та в 2022 році. Щодо реєстрації місця проживання його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] зазначив наступне. З першого класу дитина відвідує навчальний заклад, в якій вона була зарахована за місцем реєстрації місця проживання. Дитина з певними труднощами адаптувалася до шкільного життя, до вчителя та дітей в класі. Перехід до іншої школи в зв`язку із зміною реєстрації місця проживання негативно вплине на емоційний стан дитини, що відповідно негативно відобразиться на успіхах в навчанні. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він без поважних при чин не проживає у вказаній квартирі понад рік, а також що існують будь - які домовленості між ним і власником квартири. Також звертає увагу, що акти на предмет відсутності його в квартирі позивача були складені 11.01.2021 року, 09.02.2021 року, 25.03.2021 року, до суду позивач звернулася 24.06.2021 року, щ значно раніше строку, який передбачений законодавством в випадках, коли особа може втратити право на користування житлом. Окрім того, зазначає, що позивачем були надані суду документи в якості доказів, а саме: копія договору купівлі - продажу квартири від 06.11.2020 року та копія договору про визначення місця проживання дитини. Зазначені документи отримані позивачем незаконно, копії цих документів їй не надавалися ні ним ні [PERSON] . Документально підтверджених доказі, що зазначені документи отриманні у встановленому законом порядку позивачем не надано. 26.09.2022 року Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації подано до суду висновок № 102/02/38-3049 від 23.09.2022 року щодо розв`язання спору про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. У підготовче засідання з`явився представник позивача, заявила клопотання про допит свідків а також, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволені. Представник відповідача, адвокат Гудзима О.В. заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] до розгляду в підготовче засідання не з`явилась. До суду подала заяву про розгляд справи за її відсутність. Рішення прийняти в рамках чинного законодавства враховуючи інтереси дитини [PERSON] 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в підготовче судове засідання не з`явились. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю. Призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача, адвокат Гудзима О.В. у судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності серія [NUMBER] , виданого 28 вересня 2005 року, Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) квартира [ADDRESS] , належить на підставі приватної власності [PERSON] на підставі наказу головного управління житлового забезпечення від 20 вересня 2005 року № 1763-С. Право власності зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна про що в книзі реєстрації 06 жовтня 2005 року зроблено запис № 1040. З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі. У період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини та про участь у її вихованні від 04 квітня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О. визначено, що [PERSON] залишилась проживати разом із матір`ю за місцем проживання останньої. Згідно договору про поділ спадкового майна від 08.10.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І.І., до Відповідача [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , перейшло майно: автомобіль марки ВАЗ 2101, 1971 року випуску; майнові права на об`єкт незавершеного будівництва - квартиру [ADDRESS] ; земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,1058 га, кадастровий номер 3222789201:01:013:0054 та житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2110212080000 [PERSON] на підставі договору - купівлі продажу придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що внесено запис на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:54997396 від 06.11.2020 року, приватним нотаріусом Гунько І.І., Київський міський нотаріальний округ. Позивач вказує, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але не проживають за адресою реєстрації. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 Цивільного кодексу України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт не проживання відповідачів у квартирі підтверджується: Актом від 11 січня 2021 року затвердженим головою правління ЖБК «Арсеналець -31» [PERSON]., мешканцям будинку - сусідами із квартири [NUMBER]-[PERSON] та квартири [NUMBER]-[PERSON] згідно з яким засвідчили факт не проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Даний акт підписаний та засвідчений ними. Актом від 09 лютого 2021 року затвердженим головою правління ЖБК «Арсеналець -31» [PERSON]., мешканцями будинку - сусідами із квартири [NUMBER]-[PERSON] та квартири [NUMBER]-[PERSON] засвідчили факт не проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Даний акт підписаний та засвідчений ними. Актом від 25 березня 2021 року затвердженим головою правління ЖБК «Арсеналець -31» [PERSON]., мешканцями будинку - сусідами із квартири [NUMBER]-[PERSON] та квартири [NUMBER]-[PERSON] засвідчили факт не проживання за адресою [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . Даний акт підписаний та засвідчений ними. В судовому засіданні за клопотання позивача було допитано свідків. Так, свідок [PERSON] голова правління розповіла суду, що вона бачила як у 2020 році - навесні [PERSON] вивозив легкі речі, літом у червні місяці того ж року, бачила як вивозив меблі. На передодні звернувся із проханням до неї включити вантажний ліфт. Також, розповіла що приходила з комісією в квартиру три рази. Речей в квартирі ні чоловічих ні дитячих не було. Чи змінювали замки їй не відомо. Свідок [PERSON] розповіла суду, що [PERSON] не проживає в квартирі з весни 2020 року. Відносини між ними приятельські. Приймала участь у складанні актів. До квартири заходили протягом 3 місяців 3 рази в різні години. В квартирі навіть не було спального місця, шафа для речей була пуста. В шафах квартири чоловічих та дитячих речей не було. Також зазначила, що замок був врізаний в кімнату, після від`їзду з квартири серцевину замка [PERSON] забрав. Факту того, щоб [PERSON] хотів повернутися назад до квартири не знає. Акт друкувала голова правління в будинку і вона його підписувала. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки дані вимоги є підставними та обґрунтованими. Разом з тим, вимоги позивача до [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на відсутність порушень прав позивача даним відповідачем як особисто так і здійснюючи повноваження законного представника неповнолітньої [PERSON] . Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 гривні.

Outcome: partial