Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 27 липня 2016 року, в подальшому неодноразово уточнюючи зміст та пред`явлені вимоги, востаннє 09 березня 2022 року шляхом їх збільшення із зміною кола учасників справи (т.3 а.с.66-72), просила суд: поділити спільне сумісне майно подружжя таким чином: визнавши за нею, [PERSON] , та [PERSON] , кожним окремо, право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок «А» загальною площею 113,0 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., сарай «В», вбиральню-літній душ «Г», гараж, водоколонку І, огорожу №1, 2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнавши за нею, [PERSON] , та [PERSON] , кожним окремо, право власності по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 12110000000:06:127:0028, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна 27 вересня 2016 року №10433226412110; стягнути з відповідача на її користь усі судові витрати по справі. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 09 серпня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Пі час перебування сторін в шлюбі вони придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1350. У відповідності до п.1 договору, у власність [PERSON] перейшов житловий будинок загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, а саме підвалом Б, сараєм В, вбиральнею Г, гаражем Д, огорожею №1, воротами з хвірткою №2, водоколонкою 1 за адресою: [ADDRESS] . Одночасно з укладенням договору земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, перейшла в тимчасове користування покупця [PERSON] та підлягала переоформленню в особисту власність відповідно до діючого законодавства. Площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд складає 0,1000 га, кадастровий номер 1211000000:06:127:0028. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року [PERSON] зареєстрував за собою зазначену земельну ділянку в Управлінні з питань реєстрації апарату Криворізької міської ради та виконкому. Таким чином, враховуючи, що вказані вище житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, земельна ділянка, на якій вони розташовані, були придбані [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON] , в силу ч.1 ст.60 СК України вони є спільною сумісною власністю подружжя, з рівністю їх прав на володіння, користування та розпорядження цим майном. Починаючи з 2015 року сімейне життя у них не склалось, подальше спільне проживання стали неможливими, а вжиті спроби зберегти шлюб та сім`ю, незважаючи на наявність спільної дитини, виявились марними. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Оскільки останнім часом між сторонами почали виникати непорозуміння з приводу володіння та користування спільно нажитим ними майном, виникла необхідність його поділу. Досягти у позасудовому порядку згоди щодо поділу майна вони не можуть, що обумовило звернення позивача до суду. Оскільки в силу ч.1 ст.70 СК України частки чоловіка та жінки у спільній сумісній власності вважаються рівними, вона просить поділити житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , між ними порівну шляхом визнання за кожним з них окремо право власності по 1/2 частці цього майна. Зауважила, що доцільність поділу житлового будинку є реальною, оскільки є технічна можливість переобладнати житловий будинок в ізольовані квартири, збудувати додатковий самостійний вихід для іншого співвласника. Після проведення повної інвентаризації та оцінки нерухомого майна від 01 грудня 2021 року встановлено опис спірного об`єкта такий: житловий будинок А загальною площею приміщень 113,0 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., сарай В, вбиральня-літній душ Г, гараж Д, І водоколонка, огорожа №1, №2; земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 1211000000:06:127:0028. Саме в такому обсязі та за технічними характеристиками позивач вважає за можливе поділити спірне майно між нею та [PERSON] порівну. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08 вересня 2016 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) відкрито провадження по справі (т.1 а.с.25). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06 лютого 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Виконкому Криворізької міської ради копії реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку (а.с.145 т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) за клопотанням представника позивача призначено у справі проведення судової оціночно-будівельної експертизи спірного нерухомого майна житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . На час проведення експертизи провадження у справі зупинене (а.с.201-203 т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06 червня 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) за клопотанням судового експерта уточнено перелік питань, які поставлені на вирішення експерта. Провадження у справі зупинене (а.с.209 т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 20 липня 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) провадження у справі відновлене (а.с.34 т.2). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14 вересня 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) провадження у справі відновлене (а.с.48 т.2). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22 вересня 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) за клопотанням представника позивача призначено проведення повної інвентаризації спірного об`єкта нерухомості (а.с.56-57 т.2). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) позовну заяву залишено без розгляду (а.с.79-80 т.2). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року ухвалу суду від 16 листопада 2017 року скасовано, а справу направлено до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для подальшого розгляду (а.с.116-117 т.2). Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін (а.с.164-165 т.2). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року (головуючий суддя Прасолов В.М.) провадження у справі зупинене на підставі п.2 ч.2 ст.251 ЦПК України (а.с.228-229 т.2). \~ \~ \~ \~За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду № 680 від 11 березня 2019 року та протоколу матеріали справи передано судді Ткаченку А.В. (а.с.234, 235 т.2). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України. Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. \~ \~ \~ \~За даних обставин цивільну справу №214/4206/16-ц прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 липня 2020 року провадження у справі поновлено (а.с.244 т.2). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30 березня 2021 року за клопотанням позивача та її представника призначено по справі повну інвентаризацію спірного об`єкта нерухомості, проведення якої доручено незалежному спеціалісту, інженеру з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] . На час проведення інвентаризації провадження по справі зупинене (а.с.60-62 т.3). Ухвалою суду від 30 червня 2022 року провадження по справі поновлено у зв`язку з надходженням на адресу суду документів від ФОП [PERSON] на виконання ухвали суду від 30 березня 2021 року (а.с.142 т.3). Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву зі збільшенням розміру позовних вимог від 09 березня 2022 року (а.с.147-148 т.3). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів не застосовувались. Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Стельмах В.В. уточнену позовну заяву зі збільшенням розміру позовних вимог підтримав, наполягав на її задоволенні. Представник не заперечував той факт, що в період шлюбу сторони дійсно придбали спірний житловий будинок, який в подальшому реконструювали та перепланували, у зв`язку з чим площа вказаного будинку значно збільшилась. Вважав, що будинок підлягає поділу за дійсними характеристиками відповідно до проведеної повної інвентаризації майна. На думку представника, перепланування та добудови будинку не вимагали дозвільних документів для цього та не визначали за своїм характером необхідність введення його в експлуатацію. Будь-яких дозвільних документів на проведення будівельних робіт сторони не отримували, оскільки це не вимагалось. Будучи присутньою в судовому засіданні 13 грудня 2022 року позивач також підтримала уточнені позовні вимоги в редакції позову від 09 березня 2022 року. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Ратушна Р.П. в судове засідання не з`явилась, однак подала клопотання про розгляд справи за відсутності її та відповідача. Розгляд справи просила здійснювати за редакцією позову від 09 березня 2022 року, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.145 т.3). Аналогічну позицію висловила будучи присутньою в судовому засіданні 13 грудня 2022 року. \~ \~ \~ \~Разом з тим, в матеріалах справи наявні заперечення представника відповідача від 19 грудня 2016 року (а.с.42-44 т.1), в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свою позицію мотивувала тим, що дійсно з 09 серпня 2003 року по 07 жовтня 2016 сторони перебували в шлюбі, та в цей період часу придбали житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Протягом періоду з 2013 року по травень 2016 року вони здійснили реконструкцію будинку, а саме до будинку була добудована прибудова площею 55,0 кв.м., у 2013 році було збудовано вбиральню-душ площею 4,6 кв.м., під час реконструкції підвал Б площею 10,6 кв.м., вбиральню Г площею 1,00 кв.м. знесено. Після реконструкції площа будинку змінилась та склала 111,8 кв.м. Зважаючи на відсутність дозвільних документів на будівництво, спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, а тому до визнання права власності на нього як на новостворений об`єкт не може бути предметом поділу, адже головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає право власності на нього як на об`єкт нерухомості. Зауважила, що правила ст.376 ЦК України поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) усіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Щодо проведення повної інвентаризації житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, то вважала її недоцільною з огляду на те, що після проведеної сторонами реконструкції об`єкт не був введений в експлуатацію та узаконений шляхом реєстрації права власності на нього як новостворений об`єкт, а тому не підлягає поділу. \~ \~ \~ \~Відповідач-2 приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Лігута Л.В. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, попередньо направивши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин вважала, що не є належним відповідача у справі, а тому залучення до участі у справі є безпідставним. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору участь в судовому засіданні свого представника не забезпечила. Однак, 22 вересня 2017 року від представника Виконкому Криворізької міської ради Скляр Н.М. надійшли письмові пояснення щодо заявлених у позові вимог (а.с.64-65). Представник зазначила, що рішенням Криворізької міської ради №3795 від 22 липня 2015 року [PERSON] дійсно було передано у власність земельну ділянку із комунальної форми власності, право власності на яку він зареєстрував за собою у встановленому законом порядку відповідно до положень ст.125 ЗК України. Оскільки право власності у відповідача на земельну ділянку виникло в результаті її безоплатної приватизації, а тому при вирішенні спору просила врахувати положення ст.57 СК України щодо віднесення такого об`єкта до особистої приватної власності одного з подружжя. Розгляд справи представник просила проводити за її відсутності. \~ \~ \~ \~Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. З огляду на викладене, позицію учасників справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності інших учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. У порядку ч.6\~ст.259,\~ч.1\~ст.268\~ЦПК України26 квітня 2023 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши позицію представників відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 09 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №434 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 09 серпня 2003 року, а.с.7, 85 т.1). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 22 липня 2004 року (а.с.8, 86 т.1). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2016 року у справі №214/4203/16-ц, яке набрало законної сили 18 жовтня 2016 року (а.с.45, 139 т.1) шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу поновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За період шлюбу, а саме 13 липня 2012 року сторони придбали житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1350 (а.с.9-10, 11 т.1). Крім того, у 2016 році за [PERSON] було зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1211000000:06:127:0028 на підставі рішення Криворізької міської ради №3795 від 22 липня 2015 року, дата реєстрації права власності 27 вересня 2016 року, що слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.93-94 т.1). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що оскільки вказані вище об`єкти нерухомості були набуті у власність в період перебування її та [PERSON] в шлюбі, вони є спільною сумісною власністю подружжя із рівністю їх часток, а тому відповідно просила суд визнати за нею та за відповідачем, кожним окремо, право власності по 1/2 частині спірного майна за технічними характеристиками відповідно до останньої повної технічної інвентаризації, проведеної в рамках даної справи. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача із наданням оцінки доводам та запереченням відповідача-1, третьої особи в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, при вирішені спору щодо житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, суд виходить з наступного. Відповідно до\~Конституції України,\~засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.ст.60-63, 68 СК України, за приписами яких будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, яка кореспондує з п.п.24, 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є\~майно,\~набуте нею/ним\~за час\~шлюбу на підставі договору дарування\~або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо. Тобто статус\~спільної сумісної\~власності визначається\~такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття - спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям в їх сукупності. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст.70 СК України). У ч.2 ст.372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнаний той факт, що 13 липня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1350, сторони набули у власність житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10, 11 т.1). За умовами п.2 договору (а.с.9 т.1), на момент укладення правочину відчужуваний об`єкт нерухомості включав житловий будинок А-1, що мав загальну площу 67,6 кв.м., житлову площу 20,6 кв.м., та господарські будівлі і споруди: підвал Б, сарай В, вбиральню Г, гараж Д, огорожу №1, ворота з хвірткою №2, водоколонку І. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, переходила в тимчасове користування покупця (тобто [PERSON] ) і підлягала переоформленню в особисту власність у відповідності з діючим законодавством. Площа земельної ділянки складала 0,1000 га, кадастровий номер 1211000000:06:127:0028, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як визначено у п.13 договору (а.с.9-зворот), купівля будинку за цим договором вчинялась за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , справжність підпису якої на заяві було засвідчено нотаріально. Як слідує з Витягу про державну реєстрацію прав від 31 липня 2012 року №35009087 (а.с.12 т.1), реєстрація права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] була проведена КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року за [PERSON] , форма власності приватна, запис №182 в книзі 29 дод.-537, рішення про державну реєстрацію від 31 липня 2012 року. Аналогічні відомості про реєстрацію права власності на цей об`єкт нерухомості за [PERSON] внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 12352333 (а.с.93 т.1). Відповідні зміни щодо власника нерухомого майна внесено до технічного паспорта на житловий будинок із засвідченням запису КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.13-17 т.1). Технічні характеристики житлового будинку А-1 з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зазначені у технічному паспорті, повністю відповідають тим, що вказані у п.2 договору. Станом на 16 травня 2012 року жодних поточних змін у характеристиках об`єктів нерухомості за результатами проведення обстеження працівниками КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» виявлено не було, про що є відповідні відмітки у технічному паспорті. Житловий будинок включає кухню 20 кв.м., коридор 3,9 кв.м., кладову 3,7 кв.м., кухню 12,7 кв.м., житлову кімнату 20,6 кв.м., тамбур 6,7 кв.м. (а.с.15, 16 т.1). Враховуючи період придбання спірного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, згоду [PERSON] на укладення правочину її чоловіком [PERSON] на купівлю вказаного об`єкта, визнання сторонами факту набуття його у власність за спільні кошти та в інтересах сім`ї, де вони значились зареєстрованими та проживали разом в період перебування в шлюбно-сімейних стосунках, суд приходить до переконання про можливість віднесення його до спільної сумісної власності. У ході судового розгляду сторони не заперечували факт проведення реконструкції будинку у 2013-2016 р.р., в результаті чого змінились технічні характеристики житлового будинку А-1 та перелік господарчих будівель і споруд. Так, згідно з технічним паспортом від 14 червня 2016 року (а.с.46-49 т.1), у 2013 році збудовано самочинно вбиральню-гараж Е площею 4,6 кв.м., у 2016 році проведено реконструкцію житлового будинку А-1, в результаті чого загальна площа будинку склала 111,8 кв.м., житлова 60,7 кв.м. Зміни у технічному паспорті відображено як самочинне будівництво. Відповідно до експлікації житлового будинку А-1, за проектом загальна площа будинку складає 67,6 кв.м., житлова площа 20,6 кв.м., кількість кімнат 1, в той час як фактично загальна площа складає 111,8 кв.м., житлова 60,7 кв.м., кількість кімнат 3. Аналогічні технічні характеристики житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] відображено у технічному паспорті станом на 17 грудня 2016 року (а.с.50-53). Крім того, до технічного паспорту долучено повідомлення техніка з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] на адресу Департаменту Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської області про те, що при обстеженні житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] було виявлено самочинне будівництво: реконструйований житловий\~будинок А-1,\~побудовано вбиральню-душ\~Е;\~крім того,\~на земельній\~ділянці виявлено\~знаходження сараю\~В,\~гаража Д,\~знесені підвал\~Б,\~вбиральня Г (а.с.53 т.1). Відповідно до висновку судового експерта з питань оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №20-17 від 07 липня 2017 року [PERSON] , наданого на виконання ухвали суду від 26 квітня 2017 року (а.с.1-31 т.2) встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку А-1, сараю В, гаража Д, вбиральні-душу Е (2013 року забудови, огорожі №1-2, водоколонки І. Житловий будинок\~має загальну\~площу 111,8\~кв.м.,\~житлову площу\~60,7\~кв.м.,\~та складається\~з:\~коридору \~9,2\~кв.м.,\~кухні \~21,2\~кв.м.,\~коридору \~9,7\~кв.м.,\~кладової \~3,5\~кв.м.,\~санвузла \~7,5\~кв.м.,\~житлової кімнати\~ 20,8\~кв.м.,\~житлової кімнати\~ 23,2\~кв.м.,\~житлової кімнати\~ 16,7\~кв.м. Прибудова до житлового будинку не добудована, внутрішнє опорядження відсутнє. Технічний стан житлового будинку А-1 експертом прийнятий як незадовільний, фізичний знос будинку визначений на рівні 55%. Ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки за вищевказаною адресою станом на 07 липня 2017 року становить 393\~224 грн. 00 коп., у т.ч. вартість земельної ділянки 193\~021 грн. 00 коп. Разом з тим, як слідує з технічного паспорта, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 01 грудня 2021 року на замовлення [PERSON] на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , домоволодіння включає\~житловий будинок\~А,\~сарай В,\~вбиральню-літній\~душ Г,\~гараж Д,\~огорожу №1,2,\~водоколонку 1.\~Загальна площа\~житлового будинку\~А складає\~113\~кв.м.,\~житлова \~61,3\~кв.м.,\~будинок складається\~із:\~коридору \~9,1\~кв.м.,\~кухні \~21,6\~кв.м.,\~коридору \~9,8\~кв.м.,\~кладової \~3,5\~кв.м.,\~санвузла \~7,7\~кв.м.,\~житлової кімнати\~ 20,7\~кв.м,\~житлової кімнати\~ 23,1\~кв.м.,\~житлової кімнати\~ 17,5\~кв.м.\~Житловий будинок\~А 1937-2013\~років побудови\~має прибудову\~а2\~2013\~року побудови.\~У результаті\~добудованої прибудови\~а2\~загальна площа\~приміщень збільшилась\~і становить\~113\~кв.м.,\~житлова 61,3\~кв.м., дозвіл на будівництво прибудови не надано. Знесено погріб Б та прибудову «а» (а.с.74-79 т.3). Аналогічні відомості зазначено у наданих ФОП [PERSON] документах за результатами проведеної повної інвентаризації (а.с.127-141 т.3). Таким чином, співставленням технічних характеристик житлового будинку в окремі періоди часу у порівнянні з первісними на момент набуття у власність та зафіксованими при проведенні повної технічної інвентаризації у грудні 2021 року, суд приходить до висновку, що в результаті проведеної реконструкції та перепланувань його загальна площа збільшилась майже вдвічі (початково 67,6 кв.м., наразі 113,0 кв.м.), а житлова втричі (початково 20,6 кв.м. 1 житлова кімната, наразі 61,3 кв.м. 3 житлові кімнати). Змінились і технічні характеристики допоміжних приміщень: збільшена площа кухні до 21,6 кв.м., кухня одна (початково 20 кв.м., інша 12,7 кв.м.), збільшена площа коридору до 9,1 кв.м., вибудовано ще один коридор площею 9,8 кв.м. (початково коридор був один площею 3,9 кв.м.), зменшено площу кладової до 3,5 кв.м. (початково 3,7 кв.м.), добудовано санвузол площею 7,7 кв.м. (початково відсутній). За конструктивною системою у досліджуваного житлового будинку «А» зовнішні огороджувальні стіни частково збігаються з несучими конструкціями. При вивченні матеріалів справи встановлено, що лінійні розміри огороджувальних та несучих конструкцій частково зазнали змін в результаті прибудови, фактично повністю увесь будинок переплановано зі створенням більшої кількості приміщень (а.с.135 т.3) у порівнянні з тими, що існували на момент його придбання сторонами (а.с.15 т.1). Змінилась також висота приміщень: початково житлова 2,75 м, наразі 2,65 м, 2,55 м. Також зазнала істотних змін технічна система внутрішнього газопостачання, водопостачання та водовідведення: за поверховим планом будинку станом на 2012 рік в ньому була кухня (1-4) площею 12,7 кв.м., в якій встановлено газову плиту, кладова (1-3) площею 3,7 кв.м., коридор (1-2) площею 3,9 кв.м. (а.с.15 т.1); за даними станом на грудень 2021 року усі ці три приміщення повністю змінено, в результаті чого замість кухні (1-4) побудовано санвузол (5) (суміжний, де є туалет та ванна) площею 7,7 кв.м., коридор 9,8 кв.м. (3) та кладову (4) площею 3,5 кв.м., відповідно змінено систему газопостачання в результаті демонтажу плити газової. Що стосується системи водопостачання, то за планом станом на 2012 рік у житловому будинку було відсутнє водопостачання (окрім як централізоване), в той час як станом на грудень 2021 року водопостачання в будинку вже проведене, зокрема у кухні (2) та відповідно санвузлу (5), якого на момент придбання будинку не було. Таким чином, у житловому будинку «А» здійснено не тільки ремонтно-будівельні роботи, а й роботи з\~переобладнання та\~перепланування житлового\~будинку і\~жилого приміщення,\~виконання яких\~передбачає втручання\~в огороджувальні\~та несучі\~конструкції та\~інженерні системи\~загального користування (демонтаж внутрішніх несучих конструкцій, переоснащення внутрішніх систем газопостачання, опалення, оснащення системою водопостачання, із втручанням в несучі та огороджувальні конструкції, добудова прибудови), що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» визначає необхідність отримання дозвільних документів, які б надавали право на виконання таких робіт, а після закінчення їх введення новоствореного об`єкта в експлуатацію. Посилання позивача на здійснення переобладнань житлового будинку та реконструкцій протягом саме 2013-2016 р.р. суд оцінює критично, оскільки у порівнянні з висновками судового експерта з питань оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №20-17 від 07 липня 2017 року [PERSON] , наданого на виконання ухвали суду від 26 квітня 2017 року (а.с.1-31 т.2) та результатами проведеної повної інвентаризації від 01 грудня 2021 року, будівельні роботи продовжувались і після 2016 року, адже станом на 2017 рік технічний стан житлового будинку А-1 експертом був прийнятий як незадовільний, фізичний знос будинку визначений на рівні 55%, прибудова до житлового будинку була не добудована, внутрішнє опорядження відсутнє. При цьому станом на грудень 2021 року встановлено, що будівництво за кожним елементом будинку є завершеним, в будинку наявне усе інженерне обладнання, загальна площа будинку збільшилась, відповідно істотно збільшилась його вартість. Таким чином, сумнівною є реконструкція придбаного подружжям будинку та її завершення саме в період шлюбу. Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).\~Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.\~Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.\~До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). ЦК України\~у ч.1 ст.376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва: житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного\~документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи чи\~належно затвердженого\~проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі №361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі №722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та ін. Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво викладена у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження №14-8цс21) та від 12 квітня 2023 року у справі №511/2303/19. Відповідно до вимог ст.ст.328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи, що позивачем не надано жодних доказів отримання дозвільних документів на проведення будівельних робіт з перепланування житлового будинку, введення його в експлуатацію, суд приходить до висновку, що наявність самочинно збудованої прибудови до будинку та окремих господарських споруд робить цей об`єкт нерухомості самочинним, оскільки вказаний об`єкт нерухомості втратив тотожність із тим, який початково було придбано [PERSON] за договором купівлі-продажу від 13 липня 2012 року. Отже, доводи позивача про те, що спірний об`єкт нерухомого майна є новоствореним майном, яке не передбачає необхідності його введення в експлуатацію та підлягає поділу між подружжям за дійсними технічними даними є хибними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права. На переконання суду, у даному випадку позивач переслідує за мету делегувати суду повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю аби уникнути усієї визначеної законом процедури узаконення самочинного будівництва, підмінивши її виключно судовим рішенням, що є неприпустимим. Відтак суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Позаяк, суд зауважує, що після узаконення сторонами новоствореного об`єкта у встановленому законом порядку вони вправі звернутися до суду з приводу його поділу. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 12110000000:06:127:0028, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , її поділ між сторонами порівну, суд також не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, на якій вони розташовувались, з кадастровим номером 12110000000:06:127:0028, переходила у тимчасове користування [PERSON] та підлягала оформленню у встановленому законом порядку. Як слідує\~зі ст.81\~ЗК України,\~громадяни України\~набувають права\~власності на\~земельні ділянки\~на підставі: а)\~придбання за\~договором купівлі-продажу,\~ренти,\~дарування,\~міни,\~іншими цивільно-правовими\~угодами; б)\~безоплатної передачі\~із земель\~державної і\~комунальної власності; в)\~приватизації земельних\~ділянок,\~що були\~раніше надані\~їм у\~користування; г)\~прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Так, відповідно до рішення Криворізької міської ради №3795 від 22 липня 2015 року «Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову, спільну сумісну власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва» (а.с.187 т.1) встановлено, що [PERSON] було затверджено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у приватну власність із земель комунальної власності міста земельну ділянку, що перебувала у його користуванні кадастровий номер 1211000000:06:127:0028, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (відповідно до Витягу з додатка 5 до рішення, а.с.187-зворот). 27 вересня 2016 року [PERSON] подав до Виконкому Криворізької міської ради заяву про реєстрацію за ним права власності на вказану земельну ділянку (а.с.190 т.1). Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.93-94 т.1), право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1211000000:06:127:0028 зареєстроване за [PERSON] , форма власності приватна, підстава виникнення права власності рішення органу місцевого самоврядування Криворізької міської ради №3795 від 22 липня 2015 року, дата реєстрації права власності 27 вересня 2016 року. Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України (в редакції, діючій на момент набуття права власності на земельну ділянку [PERSON] ), земельна ділянка, набута чоловіком/ дружиною за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України є особистою приватною власністю одного з подружжя та не входить до обсягу майна, спільно нажитого подружжям в шлюбі. Таким чином суд приходить до висновку, що земельна ділянка, яка була приватизована одним із подружжя, якщо інший з подружжя не мав права на приватизацію або не хотів його реалізувати, належить до роздільного майна подружжя і є об`єктом права приватної власності лише цієї особи, а тому при приватизації земельної ділянки одним із подружжя другий з подружжя не набуває прав щодо цього майна, адже в такому випадку йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Поміж іншим, відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності\~на земельну\~ділянку,\~а також\~право постійного\~користування та\~право оренди\~земельної ділянки\~виникають з\~моменту державної\~реєстрації цих\~прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як слідує зі змісту рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2016 року у справі №214/4203/16-ц (а.с.139 т.1), звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] вказувала, що шлюбні відносини сторони припинили в липні 2016 року. Відповідач [PERSON] заперечень щодо цього не навів, визнавши позовні вимоги. Разом з тим, право власності у [PERSON] на спірну земельну ділянку виникло 27 вересня 2016 року, тобто з моменту державної реєстрації права власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Хронологічним та логічним співставлення цих обставин, очевидним є те, що право власності на земельну ділянку виникло у відповідача після припинення шлюбно-сімейних стосунків, а зважаючи на підстави набуття її у власність безоплатно шляхом приватизації, виключають можливість віднесення її до об`єкта спільної сумісної власності подружжя та поділ між сторонами, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині слід також залишити без задоволення. Хоча й безоплатна передача земельної ділянки у власність свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання її об`єктом спільної сумісної власності, втім позивач має право на отримання у власність частки за умови визнання за нею права власності на частину будинку після його поділу, та отримання у власність його частини. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом України у постанові від 9 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15 та станом на момент вирішення спору залишається незмінною. Відтак, з огляду на викладене та враховуючи відмову у задоволенні вимоги про поділ житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, правові підстави для поділу земельної ділянки відсутні. Інші доводи та посилання сторін суд залишає поза увагою з огляду на відсутність їх значення для вирішення спору. Що стосується\~заявлення співвідповідачем\~приватного нотаріусам\~Криворізького районного\~нотаріального округу\~Лігути Л.В.,\~топозивачем не доведено порушення її прав з боку цієї особи, яка не має жодного відношення до предмету спору, як і не має жодної процесуальної заінтересованості у справі, а ухвалення рішення не матиме жодного значення для неї та не стосуватиметься її інтересів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує відмову у задоволенні позовних вимог, а тому підстави для компенсації понесених позивачем судових витрат по справі за рахунок відповідача відсутні.

Outcome: dismissed