Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов КП «Жилсервіс-5» ДМР, в якому позивач посилався на те, що Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради є балансоутримувачем будинку гуртожитку [ADDRESS] . За даними паспортного столу в кімнаті №320 вказаного гуртожитку зареєстрована відповідач [PERSON] , яка в останній тривалий час не проживає. Також у вказаній кімнаті зареєстровані [PERSON] , на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а також її син [PERSON] . Посилаючись на те, що відповідач за місцем реєстрації в кімнаті гуртожитку не проживає більше шести місяців, позивач у відповідності до ст.ст.71,72 ЖК УРСР, просив визнати останню такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи позивач, посилаючись на ті ж саме підстави, а також уточнивши, що [PERSON] надавалось право на зайняття ліжко-місця в кімнаті [ADDRESS] , остаточно просив визнати відповідача такою, що втратила право користування ліжко-місцем у вказаному житловому приміщенні. \~ \~ \~ \~Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] в пред`явленому позові посилалась на те, що 20.07.2009 року вселилась до кімнати [ADDRESS] на підставі ордеру №49, виданого ДП «Укрдіпромез». 23.08.2014 року вона укладала шлюб, від якого має дитину сина [PERSON] , [INFO] . Разом із нею у спірній кімнаті зареєстрована [PERSON] , яка в кімнаті з 2013 року не проживає, її особисті речі в кімнаті відсутні. Після одруження, вони проживають в кімнаті зі своїм чоловіком та дитиною, самостійно та в повному обсязі сплачують комунальні послуги та експлуатаційні платежі за кімнату, облаштовують її, проводять поточні ремонти. Іншого житла вони не мають. [PERSON] не мала жодних претензій до неї та не заперечувала щодо її проживання із сім`єю в кімнаті, сплачуючи за неї відповідні платежі. Посилаючись на вказані обставини, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, [PERSON] також просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування ліжко-місцем в кімнаті [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2019 року первісний спільний позов КП «Жилсервіс-5» ДМР та [PERSON] було залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 10.10.2019 року позовну заяву в частині позовних вимог, заявлених [PERSON] , було визнано неподаною та повернуто заявниці. \~ \~ \~ \~В частині позовних вимог, заявлених КП «Жилсервіс-5» ДМР, позов ухвалою від 10.10.2019 року було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2019 року позов було задоволено. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.02.2020 року заочне рішення було скасовано та справу призначено до нового розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою в судовому засіданні 30.07.2020 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] та прийнято до спільного розгляду позов останньої. Протокольною ухвалою від 20.10.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2021 року було залишено без розгляду позовну заяву КП «Жилсервіс-5» ДМР на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. Ухвалою від 25.05.2021 року провадження по справі було зупинено до перегляду в апеляційному порядку зазначеної вище ухвали. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.07.2021 року ухвалу від 25.05.2021 року було скасовано та справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.08.2021 року провадження по справі було поновлено та останню призначено до подальшого розгляду. Ухвалою від 06.10.2021 року було закрито провадження по справі в частині позовних вимог, заявлених КП «Жилсервіс-5» ДМР на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України та продовжено розгляд спарви за позовом [PERSON] . Ухвалою від 25.10.2021 року провадження по справі було зупинено до перегляду в апеляційному порядку ухвали суду від 06.10.2021 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2021 року ухвалу від 06.10.2021 року було залишено без змін. Постановою Верховного суду від 02.05.2022 року зазначені вище ухвала від 06.10.2021 року та постанова від 08.12.2021 року були залишені без змін. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.01.2022 року було поновлено провадження по справі та призначено до подальшого розгляду по суті. Після перегляду судами апеляційної та касаційної інстанції ухвали суду від 06.10.2021 року про закриття провадження по справі за позовом, заявленим КП «Жилсервіс-5» ДМР та продовження розгляду справи за позовом [PERSON] , остання та її представник в жодне з призначених судових засідань не з`явились. В наданому клопотанні представник позивачки адвокат Павелко С.М., просив відкласти судове засідання, призначене на 15.09.2022 року, в зв`язку із неможливістю явки позивачки [PERSON] , оскільки останню разом із дітьми було госпіталізовано. Також в поданому клопотанні представник позивачки просив відкласти розгляд справи, призначений на 15.11.2022 року, посилаючись на те, що [PERSON] разом із дітьми, як внутрішньо переміщена особа проживає в с.Вільхівці Лази Закарпатської області, що перешкоджає їй можливості приймати участь у розгляді справи. За вказаних обставин та ситуацією, яка склалась в країні, просив відкласти розгляд справи до скасування воєнного стану. Крім того, представником [PERSON] було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 12.04.2023 року через зайнятість в іншому судовому процесі. Іншим представником позивачки адвокатом Мальцевою І.М. також було подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 12.04.2023 року, оскільки вона не мала можливості ознайомитись із матеріалами справи та позбавлена можливості якісно надавати правову допомогу позивачці. Про причини неявки в судові засіданні, призначені на 12.10.2022 року, 20.12.2022 року, 09.02.2023 року, 16.03.2023 року та 01.05.2023 року, позивачка та її представники не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається. Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~ Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи судом упродовж розумного строку. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи. В рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що позивачка [PERSON] та її представники були обізнані про наявність в провадженні суду розглядаємої справи, повторно в призначені судові засідання не з`явились, що в силу положень п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. \~ \~ \~ \~Також суд враховує, що відповідно до приписів ч.5 ст.223 ЦПК України повторна неявка позивача не є підставою для залишення позову без розгляду, якщо за обставинами справи його неявка не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки підготовче провадження по справі було проведено, представник позивачки приймав участь у розгляді справи по суті та в судовому засіданні 30.03.2021 року у вступному слові надав свої пояснення стосовно розглядаємого позову, а також неодноразову неявку позивачки та її представників в подальші судові засідання, що має ознаки зловживання процесуальними правами та неналежного їх використання, призводить до затягування розгляду справи, в той час, як відповідачка та її представник постійно заявляються в судові засідання, розраховує на вирішення судом по суті спору щодо її права на подальше зайняття житлового приміщення, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників. Заслухавши відповідачку та її представника, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: -місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно з ч.ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 6 ЖК України встановлено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно ч.ч.1,2 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, визначені ч.3 ст.71 ЖК України, до яких згідно п.2 віднесено, зокрема, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності міста та у господарському віданні КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, якому цей гуртожиток переданий на баланс згідно рішення Дніпровської міської ради від 14.11.2012 року №53/28. Також матеріалами справи підтверджено, що 16.06.2009 року ДП «Укргіпромез» [PERSON] було видано ордер №48 на зайняття ліжко-місця в кімнаті №320 вказаного гуртожитку та з 03.07.2009 року остання була зареєстрована за вказаною адресою. 20.07.2009 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) ДП «Укргіпромез» також було видано ордер №49 на право зайняття ліжко-місця в кімнаті [ADDRESS] . 25.08.2009 року [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою. 23.04.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , від якого мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , якого 28.04.2016 року також було зареєстровано в спірній кімнаті. Посилаючись на те, що починаючи з 2013 року [PERSON] в кімнаті не проживає, своїх особистих речей не залишила та фактично в кімнаті мешкає вона ( [PERSON] ) зі своїм чоловіком та дитиною, самостійно та в повному обсязі несе витрати на утримання кімнати та оплату комунальних послуг, позивачка просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування ліжко-місцем в кімнаті [ADDRESS] . Суд враховує, що акти від 15.01.2019 року та 17.05.2019 року, якими зафіксовано факт не проживання [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] , складені в той час, коли остання перебувала у відряджені в м.Харкові, що підтверджується відповідним наказом ТОВ «ЛЕНГІПРОМЕЗ-ДНІПРО» від 04.01.2019 року №04-01-2019. Вказане свідчить про те, що відповідачка була відсутня у спірній кімнаті з поважних причин, за яких в силу п.2 ч.3 ст.71 ЖК України за нею зберігалось право користування житловим приміщенням. Таким чином, інший акт від 16.09.2019 року не є доказом не проживання відповідачки в спірній кімнаті більше шести місяців поспіль. Надані [PERSON] акти про не проживання від 24.11.2019 року, 29.12.2019 року, 05.01.2020 року, в яких зафіксовано не проживання [PERSON] в кімнаті останні шість років, свідчать про те, що вони складені за відсутності представників власника (балансоутримувача) гуртожитку, лише за участі мешканців інших кімнат гуртожитку, не засвідчені підписом та печаткою уповноваженої особи власника. В останніх не зазначено часу їх складання, зокрема чи не складались вони в робочий час, в період перебування відповідачки на роботі. Також суд критично ставиться до зафіксованих в них обставин не проживання відповідачки в кімнаті на протязі останніх шести років, оскільки відповідні акти фіксують лише відсутність особи в приміщенні на момент перевірки. Будь-яких даних, за яких зазначені в актах особи прийшли до висновку щодо не проживання відповідачки в кімнаті на протязі шести останніх років, в актах не наведено. З огляду на це, суд не визнає вказані акти належними, допустимими та достатніми доказами не проживання відповідачки в спірній кімнаті без поважних причин на протязі більше шести місяців. В той час, як згідно долучених відповідачкою квитанцій вбачається, що, зокрема, в 2016-2020 роках останньою регулярно здійснювалась оплата комунальних послуг. Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР від 28.12.2019 року, виданої [PERSON] , вбачається, що у останньої станом на 01.12.2019 року відсутня заборгованість по відкритому на її ім`я особовому рахунку, як наймача ліжко-місця в кімнаті [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] іншого житла у власності не має. Частиною першою ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Положення ЖК України не передбачають право наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім?ї звертатись до суду з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, разом з тим положеннями ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, саме власник гуртожитку може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в ньому. Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки (ч.1 ст.127 ЖК України). Особи, які проживають у гуртожитку, мають право на зайняття в ньому ліжко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою, що втратила право користування ним чи проживання в ньому. Згідно зі ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Як встановлено судом та зазначено вище, на час звернення позивачки [PERSON] до суду з даним позовом, гуртожиток по [ADDRESS] в цілому, у т.ч. і спірна кімната № [NUMBER] , перебували у комунальній власності м.Дніпра та у господарському віданні Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, якому цей гуртожиток переданий на баланс згідно рішення Дніпровської міської ради від 14.11.2012 року №53/28. Згідно ордеру №48 від 16.06.2009 року та №49 від 20.07.2009 року [PERSON] та [PERSON] , відповідно, було надано право на зайняття ліжко-місця в кімнаті №320 вказаного гуртожитку. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у позивачки [PERSON] , яка є лише наймачем ліжко-місця в кімнаті гуртожитку, не виникло право на звернення до суду з позовом про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратив право користування виділеним їй у передбаченому законом порядку ліжко-місцем в цій же кімнаті гуртожитку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі за недоведеності позовних вимог та в зв`язку із пред`явленням позову особою, яка не мала на це право. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.141 ЦПК України, в зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачкою по справі судові витрати покладаються на останню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed