Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі зареєстрованого 23 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 913. Від даного шлюбу вони з [PERSON] неповнолітню дитини: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюбні відносини між ними поступово погіршувались так як було відсутнє у їх відносинах порозуміння та повага. Не один раз вони як подружжя розходились та примирились, але з грудня місця 2019 року вони перестали жити разом, а їхня дитина залишилась проживати з батьком. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечать їхнім інтересам. Вважає що надання строку на примирення є недоцільним. Відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, не спілкується та не відвідує її, не проявляє належного батьківського піклування, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, позивач вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї малолітньої доньки. На даний час позивач самостійно забезпечує всебічний розвиток своєї дитини, створює належні умови для її зростання та забезпечує всіма необхідними у побуті речами, позбавлення батьківських прав відповідача жодним чином не погіршить життя малолітньої дитини. Зазначає, що відповідачка не раз вчиняла психологічне насильство щодо дитини, про що притягувалась до адміністративної відповідальності. Отже, з метою захисту найвищих інтересів малолітньої дитини [PERSON] , для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, а також рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, позивач вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки . Зважаючи на викладене просить суд шлюб між ним та відповідачем розірвати, та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області відкрито провадження у даній справі, та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 28 квітня 2023 року. До суду через канцелярію надійшла Заява від позивача, [PERSON] та його представника, адвоката Онофрей В.К., якою просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Від відповідача, [PERSON] , через канцелярію суду, також надійшла заява, якою просить розглянути справу у її відсутності, та щодо задоволення позовних вимог не заперечує, та визнає позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що відзив на позовну заяву нею не буде подаватись. Від представника третьої особи також через канцелярію суду надійшла заява, якою просить провести розгляд справи у їхній відсутності. Щодо задоволення позовних вимог не заперечують. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що шлюб між сторонами, [PERSON] та [PERSON] , укладено 23 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 913. Від спільного шлюбу у сторін народилась одна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом ( ч.4 ст.56 СК України ). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає встановленим, що вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сім`ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. Щодо вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки, суд дійшов до наступних висновків.. Постановою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03.02.2023 року у справі №714/179/23 визнано винною [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень. Судом встановлено, що відповідачка, [PERSON] , 20.01.2023 року приблизно о 15:00 [PERSON] , прийшовши до дому с. Велика Буда Герцаївського району Чернівецької області вона вчинила домашнє насильство психічного характеру відносно її малолітньої дитини, а саме кричала та виражалась нецензурними словами. Також, 23.01.2023 року відповідачка знову перебуваючи у с. Велика Буда Герцаївського району виражаючись нецензурними словами, чим вчинила насильство психічного характеру щодо дитини. Судом встановлено що малолітня дитина, [PERSON] постійно проживає із батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Довідки №2-1 від 16.01.2023 року видана виконавчим комітетом Острицької сільської ради. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності з ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Рішенням Виконавчого комітету Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.03.2023 року №22 було затверджено висновок служби у справах дітей Острицької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав мами [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Висновку служби у справах дітей Острицької сільської ради від 07.03.2023 року №09-30/08, служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки мати доньки, [PERSON] , ніяким чином не піклується про доньку, [PERSON] , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як на складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу - утворились умови які шкодять інтересам дитини. Згідно ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , 2011 року народження, посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення його від виконання обов`язків по вихованню дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивача про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, не спілкується з нею та не проявляє турботи, тобто фактично усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані, на засідання комісії Служби у с правах дітей Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки, вона, будучи повідомленою, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Крім того, відповідач подала до суду заяву, яким визнає позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення, зокрема і щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до доньки, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Тому вимога позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Судом позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,2 гривень На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112, 160, 164 СК України та

Outcome: approved