Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

15.03.2022 року представник АТ КРЕДОБАНК звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ КРЕДОБАНК заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №CL-221416 від 24.09.2019 року у розмірі 183779,69 грн., та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2019 року [PERSON] уклав з АТ "КРЕДОБАНК" кредитний договір №CL-221416. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 158 466,11 грн. на поточні потреби, зі сплатою 35% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 23.09.2024 року. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. В порушення вимог закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.10.2021 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 183 779,69 грн., що складається: з заборгованості за тілом кредиту - 141 466,62 грн.; заборгованості за відсотками - 42 313,07 грн. Також зазначив, що 24.09.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву №CL-221416 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті [PERSON] про реєстрацію шлюбу з [PERSON] . Відповідно до Анкети-заяви №CL-221416 зазначено, що [PERSON] підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. З огляду на зазначене позивач вважає, що [PERSON] є солідарним відповідачем іншого подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №205/5882/18. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-221416 від 24.09.2019 року в загальному розмірі 183 779, 69 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.03.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В судове засідання представник позивача АТ «Кредобанк» не з`явився, попередньо надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву на позов не подавали. На підставі вимог статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 24.09.2019 року до Акціонерного товариства «Кредобанк» подано Анкету-Заяву фізичної особи [PERSON] на отримання готівкового кредиту №CL-221416, в якій він зазначив свої персональні дані, такі як: ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу реєстрації та фактичного проживання, номера телефону, сімейний стан, освіту, наявність майна у власності, інформацію про зайнятість, інформацію про свої доходи та витрати, а також другого з подружжя. 24.09.2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Кредобанк» було укладено кредитний договір №CL-221416. Відповідно до п. 1 кредитного договору №CL-221416 банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. В пунктах 2.1., 2.2., 2.3. кредитного договору визначені: сума та валюта кредиту 158466,11 грн.; дата видачі кредиту 24.09.2019 року; строк (термін) кредитування 60 місяців терміном до 23.09.2024 року. Як вбачається з пункту 4.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у пункті 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі; якщо інше не випливає із умов цього кредитного договору. За змістом пунктів 6.1., 6.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток № 1 до цього кредитного договору). Відповідно до пункту 6.9. кредитного договору банк у випадках, передбачених п. 3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Пунктом 6.10. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно пунктів 3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 6.9. Кредитного договору). Також відповідачем [PERSON] 24.09.2019 року підписано паспорт споживчого кредиту до укладення договору про споживчий кредит, який додано позивачем до позову. Розділом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту кредит; суму/ліміт кредиту 158466,11.; строк кредитування 60 місяців; мета отримання кредиту поточні потреби, рефінансування заборгованості; спосіб та строк надання кредиту у безготівковому порядку, в день підписання сторонами кредитного договору. Відповідно до розділу 4 вказаного паспорта передбачено проценту ставку 35 відсотків річних; тип процентної ставки фіксована, метод розрахунку факт/360, схема ануїтет; загальні витрати за кредитом 182055,92 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 340522,03 гривень; реальну річну процентну ставку 41,19%. Розділом 5 вказаного паспорта визначений порядок повернення кредиту 60 ануїтетних платежів по 5676 гривень щомісячно, кожного числа, що відповідає даті укладення договору відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання договору. Матеріали справи свідчать, що отримані грошові кошти отримані [PERSON] відповідно до кредитного договору №CL-221416 на суму 158 466, 11 грн. відповідно до: меморіального ордеру №551010491 від 24.09.2019 року [PERSON] було надано кошти у розмірі 42 815 грн. на погашення кредиту №2018705286 від 06.04.2018 року; меморіального ордеру №55101080 від 24.09.2019 року [PERSON] було надано кошти у розмірі 85 047,66 грн., на погашення кредиту №CL-176306 від 07.03.2019; меморіального ордеру №55101117 від 24.09.2019 року [PERSON] було надано кошти у розмірі 30 603,45 грн., видача кредиту №CL-221416 від 24.09.2019 року. Випискою про рух коштів по рахунках, яка долучена до матеріалів справи, підтверджено, що відповідачу на відкритий картковий рахунок з 24.09.2019 року по 20.10.2021 року було зараховано кошти у розмірі 158 466,11 грн., які надійшли від АТ «Кредобанк». З досудової вимоги від 29.10.2021 року №127/2021 року та від 29.10.2021 року №128/2021, вбачається, що Банк повідомив відповідачів про наявність заборгованості по тілу кредиту та відсотків за Кредитним договором, та попередив, що у разі невиконання даної вимоги протягом у 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, банк змушений буде звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення заборгованості в судовому порядку. Вказана вимога була повернута на адресу відправника з відміткою пошти «повернуто за закінченням терміну зберігання». Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом частини другої статті 1046 ЦК України, яка застосовується до відносин за кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту №CL-221416\~\~від 24.09.2019року станом на 20.10.2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 183 779,69 грн., що складається: з заборгованості за тілом кредиту - 141 466,62 грн.; заборгованості за відсотками - 42 313,07 грн. Як вбачається з вказаного розрахунку, відповідач [PERSON] прострочив сплату процентів та частину кредиту на строк більше одного календарного місяця і утворилась заборгованість за наданим кредитом, тому у позивача виникло право на вимогу про дострокове повернення суми заборгованості відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 6.9. кредитного договору. Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем, наслідком якого є обов`язок відповідача повернути всю суму кредиту та сплатити відсотки, суд погоджується з доводами позивача і вважає правильним стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитом в розмірі 183 779, 69 грн. Щодо солідарного стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, суд зауважує наступне. В обґрунтування позовних вимоги до [PERSON] позивач посилається на те, що відповідно до Анкети-заяви №CL-221416 зазначено, що [PERSON] підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. При цьому, позивач посилається на правову позицію, висловлену КЦС ВС у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 року. Суд вважає таку позицію позивача помилковою виходячи із такого. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів про те, що на момент укладення кредитного договору від 24.09.2019 року №CL-221416, відповідач [PERSON] перебував у офіційному шлюбі. Наявність штампу в паспорті не виключає можливості існування судового рішення про розірвання шлюбу. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що подружжя (якщо вони і перебували на той час в шлюбі) проживали разом і взяті [PERSON] кошти дійсно були витрачені в інтересах сім`ї. Доказів протилежного стороною позивача не надано. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів що на час укладення кредитного договору відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали як подружжя, а за умовами кредитного договору №CL-221416 від 24.09.2019 року метою отримання [PERSON] коштів у кредит було використання їх на поточні потреби та рефінансування заборгованості. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Будь-яких доказів використання відповідачем [PERSON] в інтересах та на потреби сім`ї коштів, отриманих за вказаним кредитним договором, позивачем суду не надано. З огляду на зазначене, у задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] , як солідарного боржника, про стягнення заборгованості за умовами кредитного договору №CL-221416 від 24.09.2019 року, слід відмовити. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача 18 377,96 грн. витрат на правничу допомогу. У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). До справи долучено копію ордеру серії КС №573217 від 16 червня 2020 року та копію договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, в якому відсутні будь-які пункти що узгодженого розміру витрат. Таким чином, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи не долучено жодних доказів, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2756,70 грн.

Outcome: partial