Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на її користь 28000,00 доларів США боргу, 2500,00 доларів США відсотків, 17,55 доларів США 3% річних. Посилається в позові на те, що 12 листопада 2021 року надала відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 28 000, 00 доларів США, а остання зобов`язалася повернути позику з відсотками до 15 листопада 2021 року у розмірі 30 500 доларів США. Грошові кошти відповідачу передавалися в доларах США. Відповідач ухиляється від повернення взятих у борг коштів, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Станом на 23 листопада 2021 року борг відповідача становить 30 520 доларів США, який складається з: - 28 000,00 дол. США - сума основного боргу; - 2500, 00 дол. США - проценти у твердій грошовій сумі; - 20,05 дол. США - 3 % річних. Враховуючи викладене, невиконання відповідачем умов укладеного договору позики, просить задовольнити позов. Ухвалою від 06 грудня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, справа була призначена до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні. Сторонам була направлена копія ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копія позовної заяви з додатками та встановлено строк для подання відзиву на позов. Відправлення було вручено відповідачу 21 грудня 2021 року. Відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Ухвалою суду від 11 травня 2022 року підготовче засідання в справі було закрито, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, та неоспорюється сторонами, що 12 листопада 2021 року між сторонами було укладено договір про надання грошових коштів в борг позивачем відповідачу в розмірі 28 000, 00 доларів США, зі сплатою відсотків, на строк до 15 листопада 2021 року, та зобов`язанням відповідача повернути суму позики та відсотків у розмірі 30500,00 доларів США. З боргової розписки відповідача вбачається і це підтвердила відповідач, що предметом позики була іноземна валюта - долари США. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в валюті позики і таку позицію підтримав у судовому засіданні представник позивача та визнала відповідач. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові в справі № 149/1499/18 від 25 травня 2021 року будь-яку визначену сторонами тверду суму оплати за користування позикою завжди можна математичним способом перетворити у проценти відносно суми боргу. Сторонами під час укладення договору позики було визначено, що сума боргу разом з відсотками становить 30 500,00 дол. США, тобто проценти за користування позикою становлять тверду грошову суму у розрімі 2500 дол.США. З урахуванням вимог ч.1 ст.1048 ЦК України та позиції з цього приводу Верховного Суду, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача процентів за борговою розпискою від 12 листопада 2021 року у розрімі 2500 дол.США. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку позивача, який визнала відповідач, вбачається, що розмір річних становить 20,05 дол. США 3% річних. В той же час, при зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача 17,55 дол. США 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з цього, суд вважає обґрунтованими і вимоги позивача в цій частині. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, заявлених позивачем вимог та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 28 000,00 дол. США суми основного боргу; 2500, 00 дол. США процентів у твердій грошовій сумі; 17,55 дол. США - 3 % річних. Відповідно до ч.1,2 ст. 141, ч.1 ст.142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні до суду та підлягає поверненю позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved