Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 22.06.2018 року у справі № 503/759/18 з нього було стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку,\~починаючи з\~25.04.2018\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття.Однак, на даний час у позивача [PERSON] ,\~як платника\~аліментів,змінилися обставини, а саме втрата роботи, відсутність можливості знайти постійну роботу, суттєве зменшення розміру доходів та наявність у нього від другого шлюбу іншої дитини [PERSON] , [INFO] , яка має захворювання, що потребує постійного лікування, а весь його заробіток фактично витрачається на сплату лікарських послуг і придбання коштовних ліків. Тому внаслідок зазначеного не має можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі визначеному судовим рішенням так це ставить його у дуже скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим позивач змушений для захисту своїх майнових прав пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника позовної заяви, в якій просить зменшити з 25.04.2018 року розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] на утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до щомісячного розміру 2000 грн; а також здійснити перерахунок суми аліментів, з моменту народження його другої дитини (від 20.07.2020) та зменшити суму заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням його складних сімейних обставин 28.10.2022 року ухвалою суду (а.с.37-38) позовну заяву було залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків. 26.12.2022 року ухвалою суду (а.с.45-46) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області заяву відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подала. 28.02.2023 року ухвалою суду (а.с.104-105) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1, 13 ст. 128 та ч.5\~ст.\~130\~ЦПК Українита Порядку надсилання\~повідомлень і\~викликів учасникам\~судового процесу\~в електронній\~формі,\~затвердженогонаказом\~Державної судової\~адміністрації України\~від 23\~січня 2023\~року №\~28,\~про що\~свідчить відповідна\~довідка від\~04.04.2023\~року про\~доставку повідомлення\~у додаток\~«Viber»,\~згідно поданої\~ним заявки\~(а.с.70),\~та довідки\~про доставку\~04.04.2023\~року електронних\~листів із\~судовими повістками\~для позивача\~та його\~представника на\~електронну адресу\~останнього.. Представник позивача [PERSON] адвокат Анфьорова К.С., яка участь в судовому засіданні приймала в режимі відеоконференції, підтримала заявлені позовні вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника позивача адвоката Мартинюка Ю.М. від 06.04.2023 року про отримання судової повістки про виклик. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мартинюк Ю.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його безпідставність так як перша дитина позивача також потребує утримання та має захворювання, яке потребує лікування, а відтак і матеріальних витрат. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 22.06.2018 року у справі № 503/759/18 (а.с.14-15, 34), який набрав законної сили згідно ч.1 ст. 172 ЦПК України у день його винесення, тобто 22.06.2018 року, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімум на дитину відповідного віку, починаючи з 25.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Малолітній [PERSON] за станом свого здоров`я має захворювання (діагноз якого суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного судового рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці), що потребує тривалого лікування і підтверджується медичними документами за період з 18.02.2016 року по 15.01.2022 року (а.с.82, 84-85, 87-95, 98-102). При цьому, сім`я [PERSON] , до складу якої увійшов батько [PERSON] та окрім неповнолітнього [PERSON] , ще двоє інших дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , має статус багатодітної сім`ї, що підтверджує копія посвідчення серії [NUMBER] виданого Слобідською селищною радою Подільського району Одеської області 22.12.2022 року (а.с.83, 86, 96-97). [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилась спільна дитина дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , видане Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.16). Малолітня [PERSON] за станом свого здоров`я має захворювання (діагноз якого суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного судового рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці), що потребує тривалого лікування, зокрема із прийняттям медичного препарату «Сабріл» 500 мг та з курсами відновного лікування в реабілітаційних центрах України, а також потребою у постійному сторонньому догляді, що підтверджується копією консультативного висновку ЛКК № 26/2021 КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дарницького району м. Києва» від 22.02.2021 року (а.с.18). Водночас із цим саме лікування малолітньої [PERSON] потребує постійних матеріальних витрат, а саме: - згідно калькуляції вартості реабілітаційних та побутових послуг, які були отриманні [PERSON] за період 02-13.08.2021 року в закладі охорони здоров`я «Центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження», їх розмір становить 6352,75 грн; - вартість медичних послуг у ТзОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна» (м. Трускавець Львівської області), згідно фіскального чеку від 03.11.2021 року (а.с.22), становила 14100 грн, а також вартість послуг з тимчасового розміщення [PERSON] разом із [PERSON] в період 01-12.11.2021 року у ФОП [PERSON] (м. Трускавець Львівської області), згідно рахунку і фіскального чеку (а.с.23) становила 7836 грн; - витрати на придбання медичного препарату «Сабріл» 500 мг, вартість якого станом на лютий 2022 року становила 1545 грн за одиницю, згідно копії заявки-рахунку на доставку лікарських засобів № 80927 (а.с.25), а придбання даного медичного препарату підтверджується відповідними чеками 12.04.2021 року (а.с.19), 04.07.2021 року (а.с.21), двічі 10.08.2021 року (а.с.21), 24.09.2021 року (а.с.21) і 19.11.2021 року (а.с.24). Зазначене вище захворювання спричинило надання малолітній [PERSON] статусу дитини з інвалідністю, про що свідчить копія посвідчення Серії [NUMBER] виданого управлінням соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 09.09.2021 року (а.с.17). В свою чергу у виконавчому провадженні відкритому на виконання судового наказу\~Кодимського районного\~суду Одеської\~області від\~22.06.2018\~року у\~справі №\~503/759/18\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~аліментів за\~період з\~жовтня 2020\~року по\~вересень 2022\~року утворилась\~заборгованість,\~яка станом\~на 07.10.2022\~року становить\~32026,32\~грн,\~що підтверджує копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного державним виконавцем Крижопільського РВ ДВС Вінницької області (а.с.26). Нормативно-правове застосування: Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до ст.\~180\~СК України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~На підставі\~ч.3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно\~до ч.1\~ст.\~184\~СК України,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001\~року № 2402-III\~(надалі\~за текстом\~Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~зв`язку зі\~зміною матеріального\~чи сімейного\~стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст. 141, 180 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Висновки суду щодо позовної вимоги про зменшення розміру стягнення аліментів: По-перше суд звертає\~увагу на\~ту обставину,\~що судовим\~рішенням судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 22.06.2018 року у справі № 503/759/18 аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] були стягнуті з [PERSON] у частці від доходу батька, а саме заробітку (доходу) платника аліментів. В свою чергу у змісті позовної заяви [PERSON] просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до розміру 2000 грн, тобто у твердій грошовій сумі. Зазначене вказує, що [PERSON] фактично заявлено позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів, а саме з частки від його доходу на тверду грошову суму. Відповідно до абзаців першого і другого ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд звертає увагу, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу [PERSON] реалізувала своє право обравши спосіб присудження їй аліментів саме у виді частки від\~доходу [PERSON] , що і було задоволено судовим рішенням. Натомість з наведеної вище норми виходить, що право на звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів, зокрема зі стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, має виключно одержувач аліментів, тобто у даному випадку [PERSON] , а не платник аліментів [PERSON] . Тому фактично заявлена позовна вимога пред`явлена позивачем безпідставно, оскільки у нього як платника аліментів відсутнє право на звернення до суду з позовом зміну способу стягнення аліментів, а відтак вона задоволенню не підлягає. По-друге суд не вбачає обґрунтованості у самій наявності підстав для зменшення розміру аліментів стягнення яких судовим рішенням визначено проводити в розмірі заробітку (доходу) [PERSON] з огляду на наступне. Згідно змісту ст. 192 СК України підставами для зміни розміру аліментів може бути: - зміни матеріального стану; - зміни сімейного стану; - погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів; - в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, пункт 1 ч.1 ст. 182 СК України передбачає врахування судом при визначенні розміру аліментів стану здоров`я та матеріального становища дитини, а ч.2 ст. 186 СК України передбачає можливість зменшення розміру аліментів за позовом платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів. Однак, позивачем [PERSON] судом не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин зазначених у змісті позовної заяви щодо втрати ним роботи, відсутності можливості знайти постійну роботу та суттєвого зменшення розміру його доходів. Так позивачем не надано копії трудової книжки із відповідними записами стосовного його звільнення для підтвердження обставини втрати ним роботи. Також позивачем не надано підтвердження його звернення до відповідного центру зайнятості з метою пошуку роботи для підтвердження обставини неможливості знайти постійну роботу. Крім того, позивачем не надано доказів про свої доходи, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, які можна отримати як за зверненням до органу Державної податкової служби України так і шляхом виконання електронного запиту в «Електронному кабінеті» Державної податкової служби України через офіційний веб-сайт за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua/. Таким чином суд відзначає, що позивачем не надано суду доказів зміни свого матеріального стану, зокрема його погіршення. При цьому, виникнення потреба у придбанні ліків та самому лікуванні дитини не може підтверджувати погіршення матеріального становища батька за умов залишення невідомими розміру одержуваного ним доходу. Сімейний стан зазнав змін як у [PERSON] , який утворив нову сім`ю з [PERSON] , у якій вони народили спільну дитину [PERSON] , 2020 року народження, так і у [PERSON] , яка утворила нову сім`ю з [PERSON] , у якій вони народили двох спільних дітей [PERSON] , 2020 року народження, і [PERSON] , 2022 року народження. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що сімейний стан одержувача аліментів [PERSON] зазнав навіть більших змін, а ніж сімейний стан платника аліментів [PERSON] . З матеріалів справи не вбачається погіршення або поліпшення здоров`я платника або\~одержувача аліментів,\~а також\~нецільового витрачання\~аліментів [PERSON] . Суд вважає, що стан здоров`я другої дитини платника аліментів [PERSON] [PERSON] сам по собі не може бути віднесений до такої підстави зміни розміру стягнення аліментів як «в інших випадках, передбачених цим Кодексом», оскільки за умов відсутності належних доказів про доходи платника аліментів [PERSON] суд позбавлений можливості оцінити рівень впливу цієї обставини на його здатність сплачувати аліменти у розмірі раніше визначеному судом. щодо позовних вимог про перерахунок суми аліментів та про зменшення суми заборгованості за сплатою аліментів: Суд відзначає ту обставину, що у змісті самої позовної заяви позивачем жодним чином необґрунтовано на підставі яких саме норм матеріального права заявлено позовні вимоги. Чинна редакція Сімейного кодексу України передбачає лише «перерахування заборгованості» вже стягнутих аліментів виключно державним виконавцем\~або приватним\~виконавцем за заявою\~одержувача аліментів у разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном (абзац другий ч.2 ст. 195 СК України). Крім того, суд додатково звертає увагу на ту обставину, що згідно абзацу четвертого пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином аліменти, які підлягають стягненню у вже раніше визначеному розмірі, не перераховуються у відповідності до нового розміру аліментів. Натомість «зменшення розміру судом» передбачене виключно до стягнення неустойки (пені)\~за прострочення сплати аліментів (ч.2 ст. 196 СК України). У зв`язку з чим суд вважає заявлені позовні вимоги про перерахунок суми аліментів та про зменшення суми заборгованості за сплатою аліментів безпідставними, а тому задоволенню вони не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed