Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17.01.2023 року позовну заяву ТОВ «Бахмут-енергія» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за теплову енергію передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. Позивач ТОВ «Бахмут-енергія» у позовній заяві просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу за теплову енергію у квартирі [ADDRESS] за період з січня 2015 року по лютий 2022 року у розмірі 59 486,39 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2481,00 грн. Представник позивача вказує, що ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з січня 2015 року по лютий 2022 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру споживача [PERSON] , що зафіксовано актами про підключення/відключення опалення багатоквартирного будинку [ADDRESS] за спірний період. Позивач вказує, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . ТОВ «Бахмут-Бнергія» є єдиним постачальником теплової енергії для населення м. Бахмут та м. Соледар та здійснює свою діяльність на підставі статуту, умов концесійного договору, укладеного між ТОВ «Бахмут-Енергія» та Бахмутською міською радою та ліцензій на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії № 304 від 14 вересня 2012 року (переоформлено рішення № 511 від 31 березня 2016 року). В опалювальні періоди позивач здійснював подачу теплової енергії в багатоквартирний будинок [ADDRESS] , який має окремий ввід, з подальшим розподіленням теплової енергії між споживачами з використанням внутрішньо-будинкової системи опалення, в тому числі і до квартири [ADDRESS] . В свою чергу, споживач користувався тепловою енергією, що виражає його дію, направлену на встановлення правовідносин з ТОВ «Бахмут-Енергія». В порушення умов договору та вимог, передбачених нормативними актами, відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з січня 2015 року по лютий 2022 року послуг за теплову енергію не виконано належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованості, яку просить стягнути позивач. 13.03.2023 року через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідач вказує, що відповідач не була споживачем послуг з постачання теплової енергії для квартири в період з 01.01.2015 по 01.05.2019, що виключає виникнення заборгованості по оплаті таких послуг, оскільки в квартирі не проживала. Окрім того представник відповідача, зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до 01.02.2019, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову у відповідній частині. Також вказують, що заявлений позивачем розмір заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.05.2019 по 01.02.2022 є необґрунтованим. 20.03.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, де останній просить позов задовольнити у повному обсязі з наведених у відповіді на відзив підстав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась про час, день та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим завершити розгляд справи на підставі поданих сторонами письмових доказів, за відсутності осіб, які в судове засідання не з`явились. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бахмут-Бнергія» є єдиним постачальником теплової енергії для населення м. Бахмут та м. Соледар та здійснює свою діяльність на підставі статуту, умов концесійного договору, укладеного між ТОВ «Бахмут-Енергія» та Бахмутською міською радою та ліцензій на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії № 304 від 14 вересня 2012 року (переоформлено рішення № 511 від 31 березня 2016 року). В опалювальні періоди позивач здійснював подачу теплової енергії в багатоквартирний будинок [ADDRESS] , який має окремий ввід, з подальшим розподіленням теплової енергії між споживачами з використанням внутрішньо-будинкової системи опалення, в тому числі і до квартири [ADDRESS] . Таким чином, ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з січня 2015 року по лютий 2022 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] , що зафіксовано актами про підключення/відключення опалення багатоквартирного будинку. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Враховуючи положення статті 541 ЦК України, зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними. Відповідно до частини 1 статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. В період з 01.01.2015 року по 28.03.2019 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності трьом особам, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/3 частки) згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.11.2006 року, виданою правлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 15.11.2006 року №22493. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати відповідача - [PERSON] . Після смерті матері до відповідача перейшла у спадщину 1/3 частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2019 року № 2093. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, отримавши у спадщину 1/3 частину квартири до відповідача також перейшли і зобов`язання покійної матері по оплаті заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2015 року по 16.02.2019 року. 28.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування № 527 згідно якого батько подарував відповідачу 1/3 частину квартири. Тому, до того моменту, як позивач стала одноосібним власником квартири, повинна була нести тягар утримання спільного майна у розмірі 2/3 часток з 01.01.2015 року до 28.03.2019 року, оскільки окрім своєї 1/3 частини обов`язків по утриманню майна 16.02.2019 року успадкувала 1/3 частину від своєї матері, а отже з цієї дати стала власником 2/3 частин до моменту дарування. При цьому, Алексєєва подала заяву про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг застосовується загальна позовна давність. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Із наданого позивачем відзиву та квитанції про оплату вбачається, що позивач 15.05.2019 року здійснила оплату заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 500,00 грн. Зробивши зазначений платіж відповідач визнала існування за нею свого боргу, а отже сталося переривання строків позовної давності. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Бахмут-Енергія» пред`явило до суду позов 21.01.2022 року про стягнення з відповідача коштів за період з січня 2015 року по лютий 2022 року. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з огляду на сплату позивачем 15.05.2019 року заборгованості, беручи до уваги період за який просять стягнути заборгованість та час звернення до суду з позовом, підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовна давність до вимог заявлених позивачем за період до 15.05.2016 року. Враховуючи вищенаведене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 15.05.2016 року по 28.03.2019 року у розмірі 2/3 частини, згідно розрахунку позивача у цей період загальна сума становить 37 331,94 грн., тому 2/3 становить 24 887,96 грн., які і підлягають стягненню з відповідача за вказаний період. 29.03.2019 року позивач стала одноосібним власником квартири, таким чином повинна сплатити нараховану суму заборгованості за теплову енергію з квітня 2019 року по січень 2022 року, що становить 14 224,26 грн. (відображено у наданих позивачем розрахунку заборгованості). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До відзиву на позовну заяву позивач окрім іншого надала квитанцію про оплату за надані послуги від 08.02.2022 року на суму 3 000,00 грн., яка не була врахована відповідачем у розрахунку. Таким чином, суд вважає за потрібне врахувати вказану суму у часткове погашення заборгованості за період з квітня 2019 року по січень 2022 року, тобто від 14 224,26 грн. відняти сплачених 3 000,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованості за надану теплову енергію з квітня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 11 224,26 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут-енергія» заборгованість за надані посли з теплової енергії за період з травня 2016 року по квітень 2019 року у розмірі 24 887,96 грн., та за період з квітня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 11 224,26 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача частину понесених судових витрати, пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial