Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» ( далі АТ «Ощадбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 15_0160 від 27.04.2021 в розмірі 202504,35 грн. , яка складається із заборгованості за простроченим кредитом (основного боргу) в розмірі 163233,59 грн.; заборгованості за простроченими нарахованими відсотками в розмірі 38497,24 грн.; 300,04 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 178,90 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам; 49,51 грн - інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 245,51 грн. - інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам. Означену суму кредитної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, також просить відшкодувати сплачену суму судового збору, а розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді від 04.05.2022 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутність в разі його неявки в судове засідання. Щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином , про причини своєї неявки не повідоми, відзив на позов не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане, суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.04.2021між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 15_0160, за умовами п.п. 2.2, 2.4.1 якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 170300,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26.04.2026, якщо інший строк та/або термін не встановлено згідно з умовами цього договору, зі сплатою 56 % річних за користування кредитом. За умовами п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 2838,33 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з травня 2021 року. Згідно п. 4.2.2 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів за користування кредитом не виконав, унаслідок чого станом на 19.10.2021 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 202504,35 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом (основного боргу) в розмірі 163233,59 грн.; заборгованості за простроченими нарахованими відсотками в розмірі 38497,24 грн.; 300,04 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 178,90 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам; 49,51 грн - інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 245,51 грн. - інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідач не повернув позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, що має відображення у наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 615 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 19.10.2021 заборгованість відповідача становить: 163233,59 грн. - за простроченим кредитом; 38497,24 грн. - за простроченими відсотками за користування кредитом. Зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки під час розгляду справи встановлено порушення відповідачем передбаченого кредитним договором порядку погашення заборгованості. Відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження погашення ним заборгованості та спростування доводів позивача та наданого ним розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - виплати кредиту та процентів за користування кредитом, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне виконання нею грошового зобов`язання є обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За час розгляду справи судом відповідач не надав даних, які б свідчили про сплату ним заборгованості у добровільному порядку. Також відсутні заперечення відповідача щодо правильності наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат і трьох процентів річних. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог, тобто в сумі 202504,35 грн. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 2270,00 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved