Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 347401,00 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. За умовами даного договору, [PERSON] взяв у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США на придбання ним нерухомості, а саме: будинку [ADDRESS] . Письмовою розпискою від 10.01.2007 року, відповідач підтвердив факт отримання грошової суми в розмірі 10000 доларів США та підтвердив факт того, що грошова сума призначена на придбання нерухомості. Додатковою угодою № 1 до договору позики від 10.01.2007 року, позивач надав відповідачеві додатково до раніше отриманої суми позики, грошові кошти в розмірі 8000,00 доларів США, що по курсу НБУ на момент надання позики становило 178000,00 грн. Окрім того, зазначеною додатковою угодою, сторони продовжили строк виконання зобов`язань до 10.01.2023 року. Факт отримання відповідачем грошової суми в розмірі 8000,00 доларів США підтверджується письмовою розпискою від 21.04.2015 року, у відповідності до якої відповідач підтвердив, що отримав вказану грошову суму, яка спрямована на погашення заборгованості перед АТ «Укрсиббанк» за придбаний в іпотеку будинок. Починаючи з моменту отримання позики відповідач здійснював нерегулярні повернення грошових сум, а починаючи з січня 2022 року перестав повертати грошові кошти та відсотки за користування позикою. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору позики від 10.01.2007 року, у відповідності до якої змінили строк виконання зобов`язань до 17.11.2022 року та визначили, що залишок заборгованості становить 9500,00 доларів США, що по курсу НБУ на момент укладення додаткової угоди становить 347401 грн. 70 коп. У зв`язку з наведеним, позивач має на меті захистити своє порушене право, як кредитора, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 16.03.2023 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, клопотання відсутні, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.01.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики. Факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника, написаною останнім власноруч 10.01.2007 року. Зі змісту вказаного документу вбачається, що відповідач у справі [PERSON] 10.01.2007 року отримав від позивача у справі [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 10.01.2016 року зі сплатою 10 % річних. У розписці зазначено, що вказані грошові кошти йому потрібні були на придбання будинку [ADDRESS] . 21.04.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору позики від 10.01.2007 року, яким продовжено термін дії договору позики від 10.01.2007 року та сторони погодили, що датою повернення грошових коштів є 10.01.2023 року. [PERSON] зобов`язався у додаток до раніше наданої суми позики у розмірі 10000,00 доларів США, надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000,00 доларів США, що по курсу НБУ на момент надання позики становить 178000,00 грн. Факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника, написаною останнім власноруч 21.04.2015 року. 17.11.2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до договору позики від 10.01.2007 року, якою змінено строк виконання зобов`язань до 17.11.2022 року. У пункті 1.2 додаткової угоди № 2 до договору позики від 10.01.2007 року вказано, що здійснивши відповідні розрахунки сторони погодили, що залишок заборгованості за договором позики від 10.01.2007 року становить 9500,00 доларів США, що по курсу НБУ на момент надання позики становить 347401,70 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої\~статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Відтак, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року в справі \~№ 518/1647/15-ц\~(провадження\~№ 61-4576св18),\~ від\~27\~червня 2018\~рокув справі № 712/14562/17-ц (провадження № 61-26174ск18), від 08 липня 2019 року в справі № 524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18), та від 06 квітня 2020 року в справі № 464/5314/17. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Зі змісту боргових розписок від 10.01.2007 року, від 21.04.2015 року, вбачається, що вони власноруч написані та підписані [PERSON] . У них зазначені суми отриманих відповідачем коштів у позику, а також строк їх повернення. Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст розписок від 10.01.2007 року, від 21.04.2015 року, договору позики від 10.01.2007 року, додаткової угоди № 1 до договору позики від 10.01.2007 року від 21.04.2015 року, додаткової угоди № 2 до договору позики від 10.01.2007 року від 17.11.2022 року та оцінивши усі доводи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 1049\~ЦК України\~встановлено,\~що за\~договором позики\~на позичальникові\~лежить обов`язок\~повернути суму\~позики у\~строк та\~в порядку,\~що передбачені\~договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За приписами частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до\~вимог частини\~першої та\~другої статті\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року в справі № 757/42885/19 (провадження № 61-1411св21), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Пунктами 1, 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки. Підсумовуючи, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами у справі договору позики та факт порушення відповідачем його умов у частині повернення грошових коштів, а тому позивач є таким, що набув права вимоги заборгованості за вказаним договором. Відповідно до ч.4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги, суд дійшов висновку, що наявні усі законні підстави для задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики від 10.01.2007 року в розмірі 347401,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору у розмірі 3474,00 грн. на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, який мав бути сплачений позивачем, а саме у розмірі 1737,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved