Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов Представник Лоскуткова В.С. , яка діє на підставі довіреності виданої 20.07.2020 року від імені [PERSON] та довіреності виданої 20.09.2020 року від імені [PERSON] , які діють в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування над неповнолітніми особами та призначення піклувальників. 29.09.2020 року представник Лоскуткова В.С. надала до суду уточнену позовну заяву в якій просила суд: позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] та відносно доньки [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] та [PERSON] піклувальниками [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є біологічною матір`ю двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та доньки - [PERSON] . До 2017 року [PERSON] мала постійне місце роботи, була матеріально забезпечена та утримувала двох дітей (школярів). Весною 2018 року [PERSON] , познайомилась з громадянином [PERSON] , 1980 року народження, раніше двічі судимим. [PERSON] залишивши самовільно роботу, двох дітей без нагляду, забравши особисті документи дітей (свідоцтва про народження), документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , грошові заощадження, разом з [PERSON] виїхали у невідомому напрямку. За місцем роботи була звільнена, родичі звернулись до правоохоронних органів з письмовою заявою про зникнення [PERSON] . Малолітні діти живуть у дідуся та бабусі - [PERSON] ш [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час, які повноцінно здійснюють всі батьківські права по утриманню та вихованню онуків, діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , та [PERSON] . Листування з правоохоронними органами про встановлення місцезнаходження [PERSON] та її співмешканця [PERSON] ніяких позитивних результатів не дали. В березні 2020 року Національною поліцією Малиновського району м. Одеси бую повідомлено про те, що громадянин [PERSON] [INFO] перебуває у розшуку (за ч.4 ст. 190 КК України), встановити місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] , не надалось можливим. Мати дітей - [PERSON] , 1984 р.н., на теперішній час проживає окремо, належного виховання дітей не здійснює, з дітьми не спілкується. Її місце знаходження невідомо. З огляду на це, зв`язатися з [PERSON] та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - не надається можливим. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, допомоги по утриманню дітей не надає. Не провідує малолітніх дітей, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03.09.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 29.09.2020 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вхід.№40903). 05.10.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 10.03.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було залучено Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до участі у цивільній справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та витребувано висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. 22.09.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката - Лоскуткова В.С. про забезпечення доказів у цивільній справі. 08.02.2022 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання представника третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Майдебура Ю.В. про витребування доказів з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування та документ, за яким було здійснено перетин, щодо громадянина України [PERSON] , ( [INFO] ) за період з 01.01.2014 р. по 01.01.2022 р. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2023 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник Лоскуткова В.С. , [PERSON] та [PERSON] не з`явились. Представник Лоскутова В.С. та [PERSON] звернулись до суду з заявами про розгляд справи без участі сторін, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомила. Треті особи - своїх представників в судове засідання не направили, надіслали листа з проханням справу розглядати за відсутності їх представника. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Заяв від відповідача про розгляд справи за його відсутності, відкладення слухання справи або відзиву до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та доньки - [PERSON] , батьком дітей записано [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 9-10). До 2017 року [PERSON] мала постійне місце роботи, була матеріально забезпечена та утримувала двох дітей (школярів). Позивачі стверджують, що [PERSON] в 2018 році [PERSON] , залишивши самовільно роботу, двох дітей без нагляду, забравши особисті документи дітей (свідоцтва про народження), документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , грошові заощадження, разом з [PERSON] виїхали у невідомому напрямку. За місцем роботи була звільнена, родичі звернулись до правоохоронних органів з письмовою заявою про зникнення [PERSON] . Неповнолітніх діти - син [PERSON] та донька - [PERSON] мешкають у дідуся та бабусі - [PERSON] ш [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час, які повноцінно утримують та виховують онуків, діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , та [PERSON] [PERSON] працю у виробничому підрозділі пасажирському вагонному депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» (а.с. 4). Позивачі звертались до правоохоронних органів з заявами про встановлення місцезнаходження [PERSON] та її співмешканця [PERSON] , однак листування ніяких позитивних результатів не дали. В березні 2020 року Національною поліцією Малиновського району м. Одеси бую повідомлено про те, що громадянин [PERSON] [INFO] перебуває у розшуку (за ч.4 ст. 190 КК України), встановити місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] , не надалось можливим (а.с. 18-21). Позивачі стверджують, що [PERSON] , 1984 р.н., на теперішній час проживає окремо від дітей. Відповідно до характеристик [PERSON] , учениці 2-А класу та [PERSON] учня Одеського НВК № 53, [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з бабусею та дідусем. Вони приділяють належну увагу вихованню онуків, цікавляться їх навчанням. Мати з дітьми не проживає, до школи ніколи не приходить (а.с. 41-42). В матеріалах справи відсутня інформація щодо місця знаходження батька дітей [PERSON] та станом на час розгляду справи в суді [PERSON] не позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Листом ДПСУ від 08.02.2022 року суду повідомлено, що в базі даних перетину державного кордону України інформації відносно [PERSON] у період з 29.07.2017 року по 01.01.2022 року не виявлено. Висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав до суду не надано. 10.03.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було залучено Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до участі у цивільній справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та витребувано висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Листом від 27.04.2021 року Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради суду повідомлено, що дане питання буде розглядатись на засіданні комісії після надання необхідних документів [PERSON] . 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо свідомого та злісного ухилення відповідача від участі у вихованні своїх неповнолітніх дітей, нехтування своїми батьківськими обов`язками, які є підставою для застосування щодо неї такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків з матір`ю означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дітей, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. Таким чином, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу, яким є позбавлення батьківських прав, матеріали справи не містять, та судом встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, то суд вважає за потрібне відмовити і у частині вимоги про призначення позивачів піклувальником над неповнолітніми дітьми, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed