Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

01 лютого 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 17 вересня 2022 року з виник водія автомобіля «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] , який внаслідок цього фактично знищено, а вартість завданого позивачу майнового збитку у вигляді вартості знищеного авто становить 219836,5 гривень згідно висновку експерта, складеного на замовлення позивача. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] перед третіми особами за шкоду, завдану майну таких третіх осіб в ДТП, застрахована у відповідача на підставі договорів обов`язкового та добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі означених двох договорів відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 129950 гривень за договором обов`язкового страхування та 7620,73 гривень на підставі договору добровільного страхування. Із сумою, виплаченою на підставі договору добровільного страхування, позивачем не погоджується, вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування має бути розрахований без врахування вартості пошкодженого авто, що залишається у позивача, і повинен мати наступний розрахунок (200000 гривень (ліміт відповідальності страховика за договором добровільного страхового відшкодування) - 129950 гривень (фактично виплачена відповідачем позивачу страхова сума за договором обов`язкового страхування) = 70050 гривень. Саме останню суму позивач в просить стягнути з відповідача у своєму позові. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення недоліків її позову. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що виплата страхового відшкодування здійснена в порядку та в розмірі, що передбачені як нормами цивільного законодавства, так і положеннями укладених відповідачем з [PERSON] договорів обов`язкового та добровільного страхування власників наземних транспортних засобів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін. Судом встановлено, що 17 вересня 2022 року мала місце ДТП. [PERSON] у вказаний день о 16 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.2 Правил дорожнього руху на перехресті вул. Вітчизняній та вул. Солончаковій в м. Дніпро при виїзді з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення зазначених транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року по справі №199/8218/22 (провадження №1-кп/199/681/22), якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим [PERSON] , а кримінальне провадження №12022041030001716 від 18 вересня 2022 року відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Таким чином, звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності з послідуючим закриттям кримінального провадження відбулось з нереабілітуючої підстави, що, в свою чергу, не звільняє його та, відповідно, інших суб`єктів цивільних правовідносин, які за законом та договором замість [PERSON] повинні відшкодовувати майнову шкоду, завдану останнім внаслідок скоєної ним ДТП, від здійснення означеного відшкодування завданої в ДТП майнової шкоди третім особам. Оскільки вказана ухвала суду набрала законної сили ще 17 листопада 2022 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія ухвали наявна в матеріалах справи. В момент вищевказаної ДТП автомобілями «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] та «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] на підставі посвідчень водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційних документів на ці транспортні засоби керували відповідно [PERSON] та позивач, тим самим виступаючи правомірними володільцями вказаних транспортних засобів. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] , а отже і [PERSON] , перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР-206121535). Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується інформацією з централізованої бази даних МТСБУ, відомості якої є загальнодоступними (https://policy-web.mtsbu.ua/), а також копією відповідного полісу. Згідно останнього вбачається, що ліміт страхування за шкоду, завдану майну, становив 130000 гривень, розмір франшизи 0 гривень. Крім того, 30 вересня 2021 року між відповідачем, як страховиком, та [PERSON] , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] , а особою, цивільна відповідальність якої застрахована, - будь-яка особа, яка керує забезпеченим транспортним засобом на законних підставах. Страховим випадком є настання цивільної відповідальності особи, цивільна відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну третьої особи, внаслідок ДТП під час експлуатації забезпеченим транспортним засобом. Розмір страхової суми - 200000 гривень, розмір франшизи не передбачений, а строк дії договору встановлено з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року. Дані обставини підтверджуються копією відповідного договору. Відповідно до п.15.3.5 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732 від 30 вересня 2021 року передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, що заподіяна третій особі в розмірах, в яких вона повинна бути відшкодована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 18.4 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732 від 30 вересня 2021 року визначено, що вартість відновлювального ремонту визначається на підставі звіту (акту) чи висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку колісного транспортного засобу (відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів) в разі пошкодження транспортного засобу третьої особи, або звіту про оцінку іншого майна, складеного відповідно до законодавства. За погодженням із третьою особою вартість відновлювального ремонту може визначатися страховиком на підставі калькуляції, складеної страховиком із застосуванням відповідним чином сертифікованого в Україні програмного забезпечення або на підставі калькуляції ремонтних організацій. В цьому випадку третій особі необхідно надати заяву-погодження вартості відновлювального ремонту за формою, встановленою страховиком. Пунктом 18.5 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732 від 30 вересня 2021 року визначено, якщо проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна третьої особи є економічно недоцільним (вартість відновлювального ремонту майна третьої особи перевищує ринкову вартість такого майна без пошкоджень), то сума страхового відшкодування розраховується виходячи з ринкової вартості майна за вирахуванням залишків майна, придатних для подальшої реалізації/використання. 28 вересня 2022 року, тобто в межах передбачених ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» десяти робочих днів, представником відповідача, як страховиком, був проведений огляд автомобіля «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] , за наслідками чого складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість). Копія акту наявна в матеріалах справи. 29 листопада 2022 року на підставі вищевказаного акту огляду транспортного засобу на замовлення відповідача було складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а також звіт №2480 автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості КТЗ, за висновками яких вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження в ДТП від 17 вересня 2022 року становить 418185,51 гривень, ринкова вартість цього транспортного засобу до пошкодження в ДТП від 17 вересня 2022 року складала 199686,5 гривень, а вартість утилізації вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП від 17 вересня 2022 року, становить 62027,47 гривень. Копії обох звітів наявні в матеріалах справи. Листом від 05 грудня 2022 року за вих.№621901-6 відповідач повідомив позивача та [PERSON] про наведені вище результати визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження в ДТП її автомобіля, а також про рішення здійснити виплату позивачу страхового відшкодування на підставі двох укладених між відповідачем та [PERSON] договорів страхування, з урахуванням на норму ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в загальному розмірі 137659,03 гривень (130000 гривень за договором обов`язкового страхування, а решта - за договором добровільного страхування). Копія листа наявна в матеріалах справи. Листом від 19 грудня 2022 року за вих.№621901/653399, направленим у відповідь на адвокатський запит представника позивача, відповідач повідомив сторону позивача про здійснення ним виплати на користь позивача страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (поліс №ЕР-206121535) 130000 гривень, а також 7659,03 гривень за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732. Копія листа наявна в матеріалах справи. Також судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що виплата розрахованого відповідачем страхового відшкодування була здійснена на користь позивача в повному обсязі. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі - Розпорядження). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ст.ст.1, 5, 6 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Різновидом добровільного страхування є страхування наземного транспорту (крім залізничного), страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника). За змістом положень ст.ст.8, 9, 16 Закону України «Про страхування», ст.ст.979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Договір страхування укладається в письмові формі. Нормами ст.20 Закону України «Про страхування», ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний, окрім іншого, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст.25 Закону України «Про страхування», ст.990 ЦК України здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Згідно норми ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 21 вересня 2019 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, окрім іншого: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Нормою ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно ст.36 п.36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Нормою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц. Ще однією особливістю деліктних правовідносин, за якими майнова шкода потерпілій особі завдана внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП, є порядок/спосіб визначення розміру матеріальної шкоди. За загальним правилом розмір такої майнової шкоди визначається в залежності від вартості відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілої особи, однак лише за умови, що внаслідок ДТП такий транспортний засіб не вважається фізично знищеним. В останньому випадку застосовується другий порядок/спосіб визначення розміру майнової шкоди, який є взаємовиключним по виношенню до першого. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Правовий висновок суду, наведений абзацом вище, узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 01 квітня 2020 року по справі №754/10777/15-ц, від 08 квітня 2020 року по справі №658/1677/18, від 10 червня 2020 року по справі №357/12491/18, від 14 липня 2020 року по справі №525/1592/18, від 11 листопада 2020 року по справі №755/22467/15-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/11069/16, від 31 березня 2021 року по справі №127/19300/17, від 14 квітня 2022 року по справі №205/7747/18, від 21 липня 2022 року по справі №752/13375/19, від 26 жовтня 2022 року по справі №203/2064/19, від 09 лютого 2023 року по справі №369/7115/20. Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19. Що стосується безпосередньо правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході її розгляду дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 17 вересня 2022 року, яка сталася з вини водія автомобіля «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , і внаслідок якої останнім завдано позивачу майнової шкоди у вигляді пошкодження автомобіля «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] . Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Lexus IS250» д.н.з. [NUMBER] перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача на підставі двох договорів: договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР-206121535) із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 130000 гривень за шкоду, завдану майну, та франшизою 0 гривень; договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732 від 30 вересня 2021 року із лімітом відповідальності страховика 200000 гривень, без визначення франшизи, однак із умовою, що за цим договором добровільного страхування страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату, якщо розмір завданої потерпілій особі майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування, укладеного у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Більш того, положення п.18.5 щодо особливостей відшкодування майнової шкоди за договором добровільного страхування фактично дублюють за змістом норму ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регулює питання відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. За таких обставин на виконання взятих на себе договірних зобов`язань відповідач здійснив виплату на користь позивача страхового відшкодування двома частинами: першу частину за договором обов`язкового страхування в максимальному розмірі, який дозволяє ліміт страховика за цим договором, а решту суми визначеного страхового відшкодування - за договором добровільного страхування. При цьому загальна сума страхового відшкодування була визначена відповідачем у відповідності до п.18.5 договору добровільного страхування та ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як різниця між вартістю транспортного засобу позивача до та після ДТП, оскільки розрахована вартість відновлювального ремонту авто позивача значно перевищила ринкову вартість такого авто до ДТП. Факт знищення автомобіля позивача за результатами ДТП не заперечувала і позивач за даним позовом. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано належним чином та в повному обсязі взяті на себе договірні зобов`язання зі сплати страхового відшкодування на користь позивача, що унеможливлює задоволення позову ні повністю, ні частково. Разом з тим, суд критично ставиться та не приймає до уваги твердження сторони позивача про безпідставність застосування відповідачем при визначенні розміру страхового відшкодування за договором добровільного страхування положень ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, як вбачається зі змісту наведених вище правових висновків Верховного Суду, вказана норма закону на підставі ст.8 ЦК України за аналогією закону може застосовуватися не лише у правовідносинах з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Більш того, положення п.18.5 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №202112021732 від 30 вересня 2021 року містять аналогічний підхід та спосіб визначення розміру страхового відшкодування у випадку, якщо автомобіль потерпілої особи вважається фізично знищеним за результатами ДТП. Відмовляючи у задоволенні позову, суд враховує і ту обставину, що позивач у власному розрахунку розміру недоплаченого страхового відшкодування, яке і просить стягнути, не враховує всю суму виплаченого їй відповідачем страхового відшкодування, а саме другий платіж на суму 7659,03 гривень. Не враховує позивач у власному розрахунку і залишкової вартості її пошкодженого транспортного засобу «Honda Jazz» д.н.з. [NUMBER] , який залишається у її власності, а тому задоволення позовних вимог в повному обсязі за таких обставин не можна визнати обґрунтованим (постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року по справі №127/19300/17, від 26 жовтня 2022 року по справі №203/2064/19). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та виплати в повному обсязі позивачу суми страхового відшкодування, в розрахунок якої покладено складені на замовлення відповідача звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а також звіт №2480 автотоварознавчого дослідження з визначення утилізаційної вартості КТЗ, суд виходить також і з того, що відповідачем жодним чином не мотивовано і не доведено неправильність та помилковість висновків означених звітів, які б зумовили необхідність ініціювання та проведення автотоварознавчого дослідження на замовлення позивача. Зокрема, огляд пошкодженого в ДТП транспортного засобу позивача для подальшого складення вищевказаних звітів було проведено зі сторони відповідача у передбачені ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки та порядку, а отже підстав та необхідності для проведення на замовлення сторони позивача власного автотоварознавчого дослідження не вбачається. Більш того, за умови декількох автотоварознавчих досліджень, складених за ініціативою обох стороні по справі, належним вирішенням питання про дійсний розмір вартості відновлювального ремонту авто позивача було ініціювання стороною позивача перед судом питання про призначення у справі відповідної судової експертизи, чого позивачем здійснено було. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність та безпідставність позовних вимог, що унеможливлює їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed