Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

29.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO] з ним. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка сама залишила йому [PERSON] , після чого син став мешкати з ним. Проживання сина з ним відповідає бажанню та інтересам дитини, він проявляє до нього більш любові та турботи, ніж відповідачка. Мати перестала проявляти будь-який інтерес до дитини, в повній мірі не виконує свої обов`язки, не має власного житла, не працює, існує за рахунок отримання допомоги ВПО. Ухвалою суду від 02.12.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 20.12.2022 року відповідачка подала відзив на позов, в якому виклала свої заперечення проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити. 23.01.2023 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить визначити проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обґрунтування позову зазначила, що сина [PERSON] вона привезла до батька, однак після перебування у нього, позивач самостійно змінив місце проживання дитини, створює їй перешкоди у вихованні сина, маніпулює власними правами як батька. Його дії є явно егоїстичними не лише по відношенню до [PERSON] , а й до доньки [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та її донька від першого шлюбу від народження мешкають разом, їх розлучення завдасть їм психологічної шкоди. Ухвалою суду від 23.01.2023 року відкрито провадження за зустрічним позовом, який об`єднаний разом з первісним. 09.02.2023 року позивач надав відзив на зустрічний позов. 28.02.2023 року [PERSON] надала відповідь на відзив на зустрічний позов. Ухвалою суду від 06.03.2023 року закінчено проведення підготовчого судового засідання, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач при розгляді справи по суті заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав, суду пояснив, що з відповідачкою перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку [PERSON] , 2017 р.н., та сина [PERSON] , 2019 р.н. Шлюбні відносини припинені у 2020 році, відповідачка з дітьми мешкала с.Бурчак Михайлівського району. Вона перешкоджала у спілкуванні з дітьми, тому він був змушений звертатися до органу опіки та встановити часи побачень. Коли розпочалася війна, він привіз до себе відповідачку з дітьми, а також доньку відповідачки від першого шлюбу. Вони спали в одній кімнаті, на різних диванах, діти спали на матраці на полу. Йому не подобалася поведінка дружини, яка приділяла мінімальну увагу дітям, вживала алкогольні напої, на що він звернув увагу відповідачки. Тоді та прийняла рішення орендувати житло, в яке переїхала з трьома дітьми. Відповідачка скаржилася, що син її не слухає, плаче, не дає можливості її співмешканцю виспатися, їй важко з сином. Донька більш лагідна, з нею легше. Коли син проживав з ним, він був слухняним, вони відвідували тренування та кружки з рукоділля. Він перебував з ним на стаціонарному лікуванні, виконував усі рекомендації лікарів. З сином вони мешкали в окремій кімнаті, іншу займала його мати. Сестра наразі працює у Києві, племінник перебуває у Польщі. Коли він працював, син залишався під наглядом бабусі, також сестра допомагала йому. Він вважає, що сину буде краще мешкати з ним, він прив`язаний до нього, він має постійне житло та стабільний дохід. Наразі він отримав відстрочку від мобілізації, так як його мати є інвалідом 2 групи. Дружину з її донькою від першого шлюбу він не виганяв, вона прийшла напідпитку пізно ввечері, незадовго до комендантського часу та повідомила, що уходить разом з дітьми. Він не дозволив своїм дітям йти в ніч. Пізніше відповідачка повернулася за ними. У жовтні 2022 року відповідачка дала йому [PERSON] на день, а сама з доньками поїхала відпочивати до друзів, пізно ввечері зателефонувала, попросила, щоб син заночував у нього, пояснюючи тим, що їй важко добиратися з міста. Син був розгублений плакав, бо раніше засипав лише з матір`ю. Тоді він вирішив залишити його у себе, тому, коли відповідачка приїхала за сином, він його не повернув, бо син не бажав їхати з нею. Він жодним чином не бажає розлучити [PERSON] з сестрами, вони усі мешкають в Хортицькому районі, мають можливість спілкуватися, але ночувати сину буде краще з ним. Син почуває себе комфортніше з ним, чим з матір`ю. Відповідачці встановили дні побачень, вона мала можливість з ним бачитись, але всупереч розпорядженню, забрала його до себе та не повертає. Також зазначив, що він має сина від першого шлюбу, 2006 року народження, який наразі мешкає за кордоном, стосунки з ним він підтримує. Просить позов задовольнити, посилаючись на те, що хоча діти дійсно люблять його та матір однаково, однак сама відповідачка чомусь любить сина [PERSON] менше ніж доньку [PERSON] . Представник позивача вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у задоволенні зустрічних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що визначення місця проживання сина [PERSON] разом з батьком буде відповідати інтересам самої дитини. Відповідачка заявлені позовні вимоги не визнала, зустрічні підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що вона має доньку від першого шлюбу та двох дітей від шлюбу з позивачем. Діти дуже люблять одне одного, навіть сплять в обнімку. Коли [PERSON] мешкав з батьком, вони дуже сумували за ним, а донька [PERSON] скаржилася, що батько любить [PERSON] більше ніж її, тому і забрав до себе лише його. Вона ніколи не перешкоджала побаченням батька з дітьми, інколи дійсно між ними виникали певні непорозуміння, але вона завжди намагалася вирішити їх мирним шляхом в інтересах дітей, а відповідач користувався лише задоволенням власних амбіцій. У позивача є син від першого шлюбу, з яким він майже відносин не підтримує, діти про брата нічого не знають. Коли розпочалася війна, позивач вирішив перевезти у Запоріжжя лише одних дітей, потім їй вдалося вмовити забрати і її. Вони поселилися у його кімнаті, але шлюбні відносини не поновлювали. Батько дітей дуже любить, виконує усі їхні забаганки. Вона не скаржилася на труднощі сина, лише просила впливу на нього з боку батька, однак вони не можуть прийти до згоди навіть у питаннях дітей. Алкоголем вона не зловживає, позивач вживає алкоголь більше за неї, додому приходить вчасно, дітей не залишає. Дійсно мав місце один випадок, коли вона перебувала в гостях у сусідки, діти були вдома з позивачем, а старша донька зайшла до сусідки пограти у приставку та вони засиділися. Позивач влаштував скандал та вигнав її з донькою, вони шукали притулок у хрещеного, потім вона винайшла житло. ЇЇ переїзд планувався і раніше, родичі позивача допомагали їй речами побуту, але коли вона переселялася, позивач жодної допомоги їй та дітям не надав. Вона має належні житлові умови, діти займають окремі кімнати, дійсно у зв`язку з холодними погодними умовами, діти ночують в більш теплішій кімнаті на матраці, але це їм подобається. У жовтні 2022 року за домовленістю син перебував у позивача, а вона з доньками перебувала у друзів на святі, свято затяглося під вечір, вона зателефонувала позивачеві та попросила, щоб [PERSON] заночував з ним, а вранці вона його забере, але вранці позивач сина не повернув. Вона благала повернути сина, однак забрати сина не змогла. Вона була змушена принести позивачеві речі, іграшки та медичну карту, бо син потребував обстеження. Коли потрібно було стаціонарне лікування синові, позивач наполягав, що буде лягати з сином лише він, інакше син поїде додому. Їй довелося прийняти його умови, вона щодня приїжджала до сина, а позивач навіть виганяв її з палати. За час проживання у батька поведінка сина змінилася, він став більш егоїстичним, надавав перевагу власним інтересам і лише за певний час їй довелося прикласти зусиль, щоб його ставлення до сестер та друзів змінилося. Також вона зверталася за захистом своїх прав до поліції, але та не може вплинути на позивача. Вона не мала наміру звертатися до суду, бажала вирішити справу мирним шляхом, але їй не вдалося вмовити позивача, той першим звернувся з позовом до суду. Під час судового провадження, отримавши консультацію, вона звернулася до органу опіки та піклування і отримала графік побачень, тоді лише мала змогу спілкуватися з сином. [PERSON] дуже скучив за нею та сестрами, плакав, не хотів відпускати. Одного разу, коли син не хотів з нею розлучатися, вона залишила його у себе. Батькові в побаченнях з дітьми вона перешкод не чинить, він має можливість спілкуватися з ними навіть більше часу, ніж йому встановлено. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, її позовні вимоги задовольнити, залишити сина [PERSON] проживати з нею та сестрами, посилаючись на те, що розлучення брата з сестрами будуть мати негативні наслідки для усіх трьох дітей, які прив`язані одне до одного з народження. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, вважаючи його необґрунтованим, та таким, що містить ознаки наклепу на відповідачку, та направленим виключно на задоволення амбіцій позивача, зустрічний позов просить задовольнити, так як він спрямований виключно на захист інтересів дітей. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району підтримав зустрічні позовні вимоги, заявлені відповідачкою та надав висновок щодо визначення місця мешкання малолітнього сина сторін разом з матір`ю, що це буде відповідати інтересам дітей, зазначивши, що до судового провадження, жодних скарг до них не надходило, під час провадження орган опіки видав розпорядження відповідачці щодо побачень з сином, бо позивач не давав їй можливості бачитися з сином. Про наявність розпорядження орану опіки та піклування Михайлівської ради вони дізналися пізніше. Відповідачка має статус внутрішньо перемішеної особи, тому вона хоча і є гарною матір`ю, але має життєві умови, які склалися вимушено, не з власної ініціативи, опинившись в яких вона перш за все дбає про долю дітей. За змістом ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Враховуючи, що позовні вимоги стосуються питань сім`ї, у судовому засіданні були вислухані малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Малолітній [PERSON] у відповідності до ст. 171 СК України в силу віку не зміг висловити свою думку у судовому засіданні, однак виявив любов, як до батька так і до матері, та бажання спілкуватися з батьком, зазначив, що з батьком він ходив на карате, а з мамою на малювання. Малолітня [PERSON] розповіла, що мешкає з мамою, братом та сестричкою, та коли брат [PERSON] мешкав у батька, вона сумувала за ним та бажала спілкування з братом та батьком. Малолітня [PERSON] розповіла, що до народження своїх дітей [PERSON] ставився до неї як до рідної, але після їх народження вона стала йому не потрібна, коли вони переїхали з села до Запоріжжя, спочатку жили у позивача, потім він її та матір виставив, забрав ключі. [PERSON] та [PERSON] плакали. Вони шукали притулок у хрещеного, потім мати знайшла житло. Деякий час [PERSON] мешкав з батьком, бо вони з мамою та [PERSON] ходили у гості, [PERSON] він забрав, було пізно, коли поверталися. Вранці мама пішла за [PERSON] , але він його не повернув. Вона та [PERSON] сумували за братом. Наразі [PERSON] мешкає з ними, вони ладять. Бажає, щоб [PERSON] і далі мешкав з ними. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснив, що він є двоюрідним братом позивача. Він приїхав до нього з окупованої території у квітні 2022 року, на той час у нього проживала дружина з дітьми. Він спав у кімнаті з тіткою. Інколи він чув незначні сварки між сторонами, з невідомих йому причин, але гучних скандалів не було. Сторони у стані сп`яніння він ніколи не бачив. Потім відповідачка знайшла житло та забрала дітей. Як вона залишила житло, йому невідомо, в його присутності позивач її не виганяв. Чув, що на пасху вона прийшла трохи випивши, він робив зауваження. Восени син [PERSON] прийшов в гості до батька та залишився проживати з ним, сильно за матір`ю не сумував, мати телефонувала йому. Діти однаково слухали як батька так і матір. Свідком жодних перешкод у спілкуванні він не був. Коли [PERSON] проживав у батька, той належно піклувався за ним, син був доглянутим, тітка допомагала з ним. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] . Діти люблять як батька так і матір. Батьки також гарно відносяться до них. [PERSON] усю осінь 2022 року проживав з сином [PERSON] , піклувався за ним. Жодних сварок між сторонами вона не чула. Дійсно весною 2022 року, коли відповідачка та діти жили у [PERSON] , вони засиділися вночі з відповідачкою, донька [PERSON] приходила за нею, але сиділи вони досить культурно. [PERSON] у той час був у себе вдома з дітьми. У квартирі позивача вона не була, житлові умови їй невідомі. Допитана за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, з яким мешкає в одній квартирі. Наразі вона працює у Києві, а її син навчається за кордоном. [PERSON] залишився проживати з братом, бо [PERSON] його залишила з братом на день, але ввечері зателефонувала та повідомила, що не має можливості його забрати: « Нехай він побуде у вас, не дзвоніть» і поклала слухавку. [PERSON] розплакався, його ледве заспокоїли. Коли відповідачка прийшла за сином, їй невідомо. Потім були розпорядження щодо побачень, але вона забрала [PERSON] та не повернула батькові. Вона проживала з ним навесні, одразу коли [PERSON] привіз їх до себе. Між сторонами виникали побутові сварки, але незначні. Інколи відповідачка випивала пива, коли виходила до магазину, чи були претензії з цього приводу з боку [PERSON] , вона не пам`ятає. Коли та з яких причин відповідачка перший раз залишила дітей, їй невідомо, але діти дуже нервували. Коли другий раз вона залишила [PERSON] з батьком, він був вже спокійнішим, але інколи сумував за сестричкою, але не за матір`ю. Діти люблять і батька і матір, але останнім часом [PERSON] більш прихильніший до батька. У [PERSON] є старший син, але їй не відомо чи він спілкується з [PERSON] та [PERSON] . Брат повністю доглядав за [PERSON] , піклувався про нього, сину було добре з ним. З [PERSON] мешкає матір, їй 68 років, вона надає посильну допомогу, але на її думку, за віком їй це доставляє певні труднощі. Допитана за клопотанням відповідачки свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкала з [PERSON] до війни у селищі Бурчак . Їхні діти ходили в один дитячий садочок, вона була головою батьківського комітету. [PERSON] приводила дітей, відвідувала батьківські збори, приймала активну участь у житті дитячого закладу. Діти були охайні, доглянуті. Інколи дітей забирав і [PERSON] . Вона навіть не знала, що вони були розлучені. У місто Запоріжжя вона виїхала 1 березня 2022 року. На початку травня 2022 року вона випадково зустріла [PERSON] , яка шукала житло, при цьому повідомив, що її з дітьми вигнав чоловік. Вона добавила її у групу переселенців у соц-сетях, де вона змогла найти житло, яке наразі орендує. Вони спілкуються і наразі, їхні діти товаришують. Коли відповідачці потрібно відлучитись за справами, вона дітей залишає на неї, відповідачка також виручає і її. Вони допомагають одне одному. Відповідачка гарна господиня, діти завжди доглянуті. [PERSON] дуже любить і маму, і тата, і сестричок. Коли [PERSON] мешкав з татом, його сестри дуже сумували за ним. [PERSON] навіть була ображена, що батько вибрав [PERSON] та любить його більше ніж її. Коли [PERSON] повернувся до матері, він став більш егоїстичним, не ділиться іграшками, солодощами, хоча до цього він таким не був. Вважає, що в інтересах дітей було б кращим коли б сторони досягли взаєморозуміння з питань долі дітей, бо троє діток відповідачки з самого народження росли та мешкали разом, розділяти їх не можна. Допитана за клопотанням відповідачки свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є головою ОСББ, в будинку [ADDRESS] , в квартирі [ADDRESS] з кінця травня 2022 року проживає [PERSON] разом з трьома дітьми. Дітки охайні, ввічливі, мати дітей товариська, працьовита, характеризується позитивно. Батько дітей регулярно відвідував дітей, брав на прогулянки, про позивача відповідачка завжди відзивається позитивно, дітям про батька говорить з повагою. Допитана за клопотання відповідачки свідок [PERSON] що вона є директоркою КЗ ДОЗ «Вишенька» у селищі Бурчак, де який відвідували діти сторін, батьки належним чином виконували свої обов`язки, приймали активну участь у житті закладу, може охарактеризувати обох лише з кращої сторони. Допитаний за клопотанням відповідачки свідок [PERSON] суду пояснив, що він є хрещеним [PERSON] , доньки відповідачки від першого шлюбу. 27 травня 2022 року приблизно об 21-30 год., йому зателефонувала [PERSON] , сказала, що позивач її з [PERSON] вигнав, просила на допомогу. Він забрав її з донькою до себе, вони були засмучені, плакали, з речей мали лише рюкзак та сумку. Незабаром [PERSON] знайшла житло, він допомагав з переїздом. Вони забрали дітей та речі у позивача. Позивач був дома, але не вийшов навіть на двір. Він допоміг розставити речі в орендованій квартирі. Пізніш восени [PERSON] знов зателефонувала йому, скаржилася, що позивач забрав сина та не повертає. [PERSON] він може охарактеризувати виключно з позитивної сторони, як гарну матір, напідпитку він її ніколи не бачив. В хаті затишно, діти охайні, нагодовані, виховані. Його дружина хрестила [PERSON] та [PERSON] . Діти люблять одне одного, усі раді їх бачити. Йому також скаржилася [PERSON] , що позивач робив покупки своїм дітям, а її обділяв, бо вона не рідна. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, допитаних свідків, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено,сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.05.2017 року. Шлюб зареєстровано Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 163. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має доньку від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач також має від першого шлюбу сина (ім`я якого та дату народження не назвав), який мешкає з матір`ю, на час воєнного стану перебуває за кордоном. Рішенням Хортицького районого суду м.Запоріжжя від 6 серпня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.12.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачу [PERSON] на праві спільній сумісній власності з [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , наразі у квартирі мешкають позивач зі своєю матір`ю [PERSON] , яка є інвалідом 2 групи. [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , в будинку, що належить їй на праві приватної власності, взята на облік як внутрішньо перемінена особа, яка фактично мешкає [ADDRESS] . Згідно довідки тво директора КЗ «Дошкільний заклад освіти (ясла-садок) «Вишенька» Діти [PERSON] та [PERSON] систематично відвідували заклад завжди охайні та одягнуті за погодними умовами. Мати дітей [PERSON] не мала жодних конфліктів та непорозумінь ні з батьками ні з персоналом закладу. Згідно довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Працює водієм ТОВ «Альянс-Авто», за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно. У травні 2022 року позивач [PERSON] вивіз відповідачку її разом з дітьми до м. Запоріжжя на проживання, у зв?язку з воєнними діями та збройними конфліктами, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб, які видані управлінням соціального захисту населення м.Запоріжжя, де вони мешкали за адресою фактичного проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Через відсутність взаєморозуміння, наявні сварки, у травні 2023 року мати разом з дітьми переїхала до орендованої квартири за адресою: [ADDRESS] . 4 серпня 2022 року [PERSON] , як мати уклала декларацію на вибір сімейного лікаря для сина [PERSON] , зазначив себе, як довірену особу пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом. Батько дітей, [PERSON] підтримував стосунки з дітьми, відвідував, брав їх на прогулянку, так як мати не заперечувала проти їх спілкування, завжди заохочувала батька щодо підтримки між ними доброзичливих, родинних стосунків. 8.10.2022 року за домовленістю сторін син [PERSON] у денний час перебував у батька за його адресою мешкання. [PERSON] у вечірній час зателефонувала [PERSON] з проханням залишитися сина на ніч. Коли на наступний день приїхала забрати сина, то [PERSON] його не віддав. На прохання повернути сина мирним шляхом батько відмовився, пізніше звернувся до суду з позовом. У зв`язку з перешкодами з боку позивача у спілкуванні з сином розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР від 23.01.2023 №35р встановлений порядок побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON] , [INFO] , якого позивач дотримався. Згідно довідки КНП «Міська дитяча лікарня №5» [PERSON] , 2019 року народження, перебував на стаціонарному лікування у педіатричному відділенні з 03.01.2023 року по 06.01.2023 року, по догляду за дитиною знаходився батько. За час мешкання з батьком [PERSON] відвідував ДЦР «Умничка» та карате Клуб два рази на тиждень з батьком, за час проживання матір`ю займається малюванням та творчим мистецтвом. 1 березня 2023 року відповідачка під час побачень не повернула сина [PERSON] позивачеві, [PERSON] став мешкати з відповідачкою та сестрами в орендованому житлі. Спілкуванню батька з дитиною відповідачка не перешкоджає. 03.02.2023 спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР спільно з начальником ЗМЦСС був здійснений вихід до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де вона проживає разом з малолітніми доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В ході відвідування було встановлено, що родина мешкає в трикімнатній орендованій квартирі. Умови для проживання дітей створені, є всі необхідні меблі, побутова техніка, окремі місця для сну, одяг та взуття за сезоном, іграшки, засоби особистої гігієни, продукти харчування в достатній кількості. На момент відвідування в помешканні було чисто, прибрано,підключені всі комунальні комунікації. 03.02.2023 спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР був здійснений вихід за адресою мешкання батька: [ADDRESS] . В ході відвідування було встановлено, що квартира двокімнатна, в наявності побутова техніка, меблі, підключені всі комунальні комунікації. На даний час, зі слів батька, там поживають 4 особи. Дитина мешкає в одній кімнаті з батьком, має місце для сну, в наявності одяг, взуття за сезоном, іграшки, засоби особистої гігієни, продукти харчування. [PERSON] працює водієм в ТОВ «Альянс-Авто», під час своєї відсутності [PERSON] залишає сина на виховання своїм родичам. Суду надані висновки органу опіки та піклування районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради № 21.01/03-23/55 від 20.01.2023 року та № 21.01/03-23/139 від 27.02.2023 про недоцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та доцільність визначення місця проживання разом з матір`ю [PERSON] . Згідно висновку за результатами психологічного дослідження від 9 лютого 2023 року, для психологічного благополуччя [PERSON] важливим фактором є можливість бачитися з обома батьками та стабільне місце проживання. Часта зміна місця проживання може дестабілізувати стан розвитку дитини, вплинути на порушення набутих нею зав`язків з оточенням, до якого вона звикла, справити негативний вплив на процес виховання дитини, так і на її подальше життя. Наявність стресових ситуацій, пов`язаних з конфліктними стосунками між батьками може нашкодити дитині та негативно вплинути на його розвиток. У ситуації розлучення батьки в першу чергу повинні міркувати про дитину, а не вирішувати власні амбіції. Відносини у родині є тим важливим фактором, який впливає як на процес виховання дитини, так і на її подальше життя. Зокрема, стосунки між батьками зазвичай є для дитини еталоном, який вона вважає єдино вірним. Тому дуже важливо, щоб у [PERSON] був гідний приклад в особі дорослих. Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей, суд враховує наступне: Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обстави ЄСПЛ неодноразово констатував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). . Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції ( 995_004 ) і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей з батьками, надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та не допускати розлучення братів і сестер ( справа «Савіни проти України») спору, а вже тільки потім права батьків. З урахуванням наведеного, встановив що і батько, і матір дитини характеризуються позитивно, мають задовільні умови для проживання дітей, з любов`ю відносяться до дітей, однак між ними наявний конфлікт, винесений у сферу мешкання та виховання сина [PERSON] , під час якого сторони, аргументуючи власну позицію «во благо дитини», висловлюють незадоволення методами іншого, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, з огляду на інтереси збереження єдності між рідними братом та сестрами, будучи глибоко переконливим, що окреме проживання ускладнить підтримання сталих стосунків між собою, а також усвідомлюючи необхідність підтримування стабільного середовища для дитини, до якого вона звикла з народження, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] саме з матір`ю забезпечить якнайкращі інтереси не тільки самого [PERSON] , а й його малолітніх сестер [PERSON] та [PERSON] , буде сприяти збереженню зв`язків дітей між собою та із сім`єю. Саме у якнайкращих інтересах сина матір`ю [PERSON] буде забезпечено розвиток [PERSON] у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки для малолітнього віку дитини вкрай необхідним є контакт з матір`ю незалежно від статі, у цьому віці діти найбільш прив`язані до матері. Матір малолітнім дітям необхідна як опора, як джерело безпеки і задоволення нагальних потреб, саме нею формується почуття любові, ніжності, жалю і співчуття. Малолітнім дітям необхідна не тільки звична обстановка з усталеним колом спілкування, але вони повинні і відчувати себе психофізіологічно вільно, захищено та комфортно, щоб у них було сформовано відчуття безпеки і підтримки. Для дитини таким «притулком» зазвичай служать поцілунок, голос, обійми і коліна матері, читання в ліжку, спільні прогулянки, що в результаті допомагає дитині здійснювати посилений контроль, постійне регулювання думок та поведінки.Під час розгляду справи не встановлено тих обставин, за яких малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю, з самого народження, за винятком чотирьох місяців, малолітній [PERSON] проживав матір`ю та сестрами, що безумовно свідчить про формування у нього прив`язаності до сфери мешкання, речей, побуту, правил повсякденного буття, тощо. Очевидно, що тимчасове мешкання малолітнього сина з батьком, обумовлене задоволенням його власних амбіцій, порушило стабільність щоденного життя дитини: він мав жити з батьком, за час його відсутності він майже увесь день перебував під наглядом бабусі, яка є інвалідом 2 групи, для якої догляд за онуком не є легким , мав адаптуватися і до присутності тітки - тобто до нового оточення, проживання без сестер зробило його більш егоїстичним, він став надавати перевагу власним інтересам, і лише проживання з матір`ю та сестрами повернуло його в звичні для нього умови життя, часта зміна місця мешкання може негативно вплинути на його розвиток. При цьому суд зауважує, що батько [PERSON] , який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, їхній стан розвитку та не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із дітьми, тобто визначення місця проживання дітей з матір?ю не впливатиме на взаємовідносини батька із сином та донькою , оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦК України відповідач має право на відшкодування понесених судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved