Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

27.03.2023 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку і до повноліття сина. В обґрунтування позову зазначає, що з позивач з відповідачем мають різні погляди на права та обов`язки подружжя, у них відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Зазначає, що їх шлюб остаточно припинив існування та сім`я розпалася, поновлення подружніх відносин неможливе, фактично сімейно-шлюбні стосунки сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з грудня 2022 року. В обґрунтування позову в частині стягнення аліментів посилається на те, що відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, а тому син перебувають на утримані матері. Натомість відповідач може надавати кошти синові та сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від свого заробітку(доходу) щомісячно. Саме такий розмір аліментів відповідатиме засадам справедливості, розумності та необхідним для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тому відбулося звернення до суду. 29.03.2023 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення ( викликом ) сторін. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач до\~ суду \~повторно не \~з`явився, про час \~та місце \~судового розгляду\~повідомлений, \~причини неявки невідомі,\~відзиву на\~позов від\~якого не\~надходило.\~ 03.05.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Встановлено, що сторони у справі, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2018 року, який зареєстровано Новоград-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №72 /а.с.10/. Згідно до копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. Згідно з ст.ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві та встановлених в судовому засіданні, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї,\~ поступово втратили\~ зв`язки між собою, а, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного. Представник позивача посилається у позові на те, що неповнолітній син потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише матір`ю. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). \~В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своєму синові судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання свого сина, зокрема, є фізично здоровою, працездатною особою, інших утриманців немає, має доходи та не приймає участі в утриманні свого сина, на спростування чого останнім не було подано заперечень ( відзиву на позову). Тому,\~взявши до\~уваги також\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~передбачений Закон\~України «Про\~Державний бюджет\~України на\~2023\~рік»,\~ з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитина, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, будуть достатніми для належного утримання неповнолітнього сина, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. Крім цього,\~задовольняючи вимогу\~про стягнення\~аліментів \~частково,\~суд \~керується тим,\~що \~стороною позивача\~ відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 1/3 частини свого заробітку(доходу) щомісячно. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача розмір судового збору, який було сплачено останньою при подачі позову до суду в сумі 1073,60 грн, а також стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., оскільки за позовну вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial