Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 11 000 гривень 00 коп., стягнути з відповідача понесені позивачем інфляційні збитки, пеню за користування боргом та три проценти річних від простроченого боргу в сумі 7457, 05 грн. та сплачений судовий збір за наданою квитанцією. В обґрунтування позову вказано, що 22 березня 2022 року позивач, за спільною добровільною домовленістю передав у борг відповідачу гроші готівкою у сумі 11\~000 гривень для його власних потреб. При отриманні від позивача вказаної вище грошової суми в борг відповідач особисто власноручно, добровільно написав розписку від 22.03.2022 року та особисто підписав її. Згідно домовленостей та умов договору, що позначені в письмовій розписці відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 30 квітня 2022 року, однак після спливу вказаного строку боргу не повернув, чим взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав. Позивач неодноразово намагався вести переговори з відповідачем про повернення коштів, однак він злісно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та не бажає повертати борг, а останній період часу взагалі намагається уникати із позивачем зустрічей та розмов по телефону. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки не повідомив. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява рпо розхгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в частині стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, про причини неявки неповідомив, відзив на позов не подав. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи, оскільки позивач не заперечував проти такого розгляду. Дослідивши подані докази, суд встановив наступне. Відповідно до\~\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики з [PERSON] , позивач подав копію розписки від 22.03.2022 року. З аналізу змісту цієї розписки встановлено, що відповідач [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші у сумі 11\~000 гривень та зобов`язався їх повернути до 20.04.2022 року. Отже, усі істотні умови викладені у в оглянутій розписці дотримані та узгоджуються із ст. 1046 ЦК України, яка визначає поняття договору позики. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, розписка від 22.03.2022 року підтверджує укладення 22.03.2022 року договору позики між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] отримав у позику гроші у сумі 11000 гривень та зобов`язався повернути [PERSON] до 20.04.2022 року. Статтею 526 ЦК України\~установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Встановлено, що [PERSON] своїх зобов`язань не виконав, отримані кошти [PERSON] не повернув, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача участині стягнення суми позики у розмірі 11 000,00 грн за договором від 22.03.2022 року. Частиною другою ст. 625 ЦК України прописано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. В боргових зобов`язаннях, що зазначені в розписці не прописувалися проценти річних за користування борговою сумою. Зі змісту результатів розрахунків, доданих до позовної заяви вбачається, що позивач розраховує 3 % річних починаючи з 22.03.2022. Проте, відповідно до розписки відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 20.04.2022 року. Таким чином, період заборгованості слід обраховувати з 21.04.2022 до 31.03.2023. Отже, розмір 3 % річних складає 311,00 грн (11 000 грн сума боргу х 3 % /365 х 344 днів прострочки). Суд погоджується з розрахунком позивача щодо нарахування інфляційних втрат у сумі 2 143,41 грн, оскільки розрахунок проведений шляхом перемножування індексів інфляції за період заборгованості, множення їх на суму боргу та віднімання від цьго добутку суми боргу. Таким чином, суд з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягненя із [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних у сумі 311 грн та 2 143,41 грн інфляційних втрат. У позовній заяві позивач також просив стягнути пеню у розмірі 4 975,64 грн, проте будь-яких підстав для її стягнення не навів. У зв`язку з цим, у задоволенні вимоги про стягнення пені з [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами на суму 18 457,05 грн. Судом задоволено його вимоги на суму 13 454,41 грн, що становить 73 % від ціни позову. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути частину судового збору у сумі 783,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial