Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2023 року у цій справі суд ухвалив позов задовольнити частково, стягнути з комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради в користь [PERSON] 191,39 гривень (сума не включає 19,5 % податків і зборів, сума без вирахування податків і зборів - 237,75) невиплаченого заробітку, 3474,70 гривень (сума не включає 19,5% податків і зборів сума не включає 19,5 % податків і зборів, сума без вирахування податків і зборів - 4316,40 грн) невиплаченої вихідної допомоги, стягнути з комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради в користь [PERSON] 5000 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1178,27 гривень інфляційних втрат та 500 гривень моральної шкоди. Із вказаних сум підлягають сплаті встановлені законом податки та збори. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Позивач 14.04.2023 року (здано в поштове відділення) звернулася в суд із заявою про приєднання доказів щодо витрат на правову допомогу на суму 15000 грн та винесення додаткового рішення. Також, представник відповідача через підсистему електронний суд 14.04.2023 року звернулася в суд із заявою про приєднання доказів щодо витрат на правову допомогу на суму 15000 грн та винесення додаткового рішення. В судовому засідання позивач просив задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення. В судовому засіданні представник відповідача просив увалити додаткове рішення та розподілити судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Розглянувши заяву, суд доходить такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до\~частини восьмої\~статті 141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представниками позивача та відповідача до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть подані після ухвалення судового рішення. Отже, зважаючи на те, що в строк, встановлений законом, учасники надали докази понесених судових витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказані докази слід долучити до матеріалів справи. У справі №\~755/9215/15-ц ВП ВС вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Крім того, ВП ВС у своїй постанові від 16\~листопада 2022\~року у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,\~Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить із такого. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу позивача. Позивач на підтвердження судових витрат на правову допомогу надав договір про надання правової допомоги №5 від 27 березня 2023 року, в якому встановлено гонорар у фіксованому розмірі 15000 грн, який слід сплатити до 10 травня 2023 року та акт про виконання робіт від 13.04.2023 на суму 15000 грн. Відповідачем на надано заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, як і клопотання про їх зменшення. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. (Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про відмову в розподілі судових витрат у зв`язку із не зазначенням попереднього розрахунку судових витрат при подані позову. Так, постановах Верховного Суду у\~справах № 922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021, №916/2087/18 від 31.03.2021, №922/3812/19\~від 10.12.2020 зазначається, що\~у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Крім того, у\~справі №\~922/676/21 окремо звертається увага, що\~подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Разом з тим, суд не вважає, що в цій справі сторона відповідача не була позбавлена можливості належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими у зв`язку із порушенням строків подання попереднього розрахунку судових витрат.. Згідно частини першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, на суму 10344, 36 грн з 116475,37 грн, тобто 8,88 %, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1332 грн втрат на правову допомогу(8,88% з 15000 грн). Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу відповідача. Відповідач на підтвердження судових витрат на правову допомогу надав договір про надання правової допомоги від 08 березня 2023 року про встановлення фіксованого розміру витрат на правову допомогу у справі №607/2711/23 на суму 15000 грн та звіт адвоката про виконану роботу (а.с.118,119). Суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Суд відхиляє клопотання позивача про зменшення розміру судових витрат, оскільки їх розмір відповідає критеріям, які визначені статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, у цій же справі позивачем також заявлено понесення судових витрат на правову допомогу у такому ж розмірі. Зважаючи на приписи частини другої статті 141 ЦПК України та те, що позов задоволено частково 10344,36 грн з 116475,37 грн, відмовлено в задоволенні позовних вимог до відповідача на суму 106131,01 грн, що становить 91,12 %, тому, з [PERSON] в користь комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» слід стягнути 13668 грн (91,12 % від 15000) витрат на правову допомогу. Тому, суд доходить висновку, що заяви позивачки та відповідача про винесення додаткового рішення підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial