Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд звільнити його від сплати аліментів, присуджених судовим наказом від 27 липня 2018 року у справі № 214/3122/18 на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , відкликавши вказаний судовий наказ, посилаючись на проживання з 17 березня 2022 року з ним дітей та перебування їх на його утриманні. В обґрунтування вимог зазначено, що від шлюбу з відповідачкою вони мають неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу від 27 липня 2018 року з нього на утримання дітей на користь відповідачки стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), однак у зв`язку з тимчасовою відсутністю роботи у нього утворився борг по аліментам у сумі 26\~611,54 грн. На момент присудження аліментів діти проживали разом з матір`ю, однак з 17 березня 2022 року сини проживають разом з ним та знаходяться на його повному утриманні. Їх мати участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, стягнуті з нього кошти витрачає на власні потреби, ігноруючи обов`язок не лише по утриманню власних дітей, а й перерахуванні отриманих нею на утримання дітей коштів на їх спільних синів. Тому у зв`язку із фактичним проживанням з ним дітей та їх повним утриманням, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, признчено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання. У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток та судових повідомлень. У матеріалах справи наявна заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Широківського відділу ДВС Лисогор О.І. письмових заперечень до суду не подала, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та положення частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом, виданим Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2018 року у справі № 214/3122/18, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття, на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з 18 травня 2018 року. Постановою державного виконавця Широківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14 липня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового наказу, станом на вересень 2022 року борг складає 26\~611,54 грн. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін. З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Судом встановлено, що спільні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із 17 березня 2022 року проживають разом зі своїм батьком, а отже знаходяться на його утриманні, що не спростовано відповідачем. Так, зазначене підтверджується як копіями паспортів дітей з відміткою дати виїзду за межі України 17.03.2022, так і довідками навчального закладу м. Познань Республіки Польща, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] є учнями вказаного закладу. Згідно наданої до суду копії договору оренди житлового приміщення, укладеного в м. Познань 28 березня 2022 року [PERSON] , як орендарем, разом з ним в орендованому приміщенні будуть проживати його родина, у тому числі [PERSON] , [PERSON] . Частиною другою статті 197 СК України встановлено право суду за позовом платника аліментів повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення (постанова Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 177/1090/18 (провадження № 61-7448св20). Враховуючи проживання дітей з позивачем та перебування їх на його повному утриманні, що відповідачкою не спростовано, суд вважає вказану обставину такою, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення позивача, як платника аліментів, від сплати аліментів на утримання дітей, згідно тексту заявлених ним вимог. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивачем заявлена вимога про відшкодування витрат по сплаті судового збору, сплаченого ним при поданні заяви, у зв`язку із задоволенням вимог він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved