Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування, в якому вказував, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька та звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Плющ С.В. із заявою про посвідчення його спадкових прав на вказаний будинок. Проте нотаріус відмовила позивачу в посвідченні спадкових прав щодо житлового будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що б підтвердив факт належності спадкодавцю вказаного майна. При цьому, за життя [PERSON] отримав в безстрокове користування земельну ділянку, призначену для будівництва будинку, а також дозвіл на здійснення будівельних робіт, які завершив у 1974 році. Однак забудовник не отримав правовстановлюючий документ на спірне майно та не зареєстрував своє право власності. Оскільки будинок був побудований до 05 серпня 1992 року, а тому [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради з приводу реєстрації за спадкодавцем права власності на це майно у спрощеному порядку. Однак йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Тому, оскільки спірний будинок побудований на відведеній для цієї мети земельній ділянці та на підставі відповідного дозволу, вказане майно має 100 % готовність, тобто, набуло ознаки житлового будинку, побудоване до 05 серпня 1992 року, тобто не підлягає прийняттю в експлуатацію, відмова у проведенні державної реєстрації права власності за забудовником створює позивачу перешкоди у реалізації його права на отримання та оформлення спадщини, а тому [PERSON] просив в судовому порядку визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В підготовче засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Вознесенської міської ради в підготовче засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову у підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 5, 6). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька та звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Плющ С.В. із заявою про посвідчення його спадкових прав на вказаний будинок. Проте нотаріус відмовила позивачу в посвідченні спадкових прав щодо житлового будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що б підтвердив факт належності спадкодавцю вказаного майна (а.с. 9, 33-34). В той же час, факт належності спадкодавцю спірного майна знайшов своє повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Зокрема судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради депутатів трудящих від 12 січня 1973 року №5 [PERSON] передано земельну ділянку площею 400 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. Також [PERSON] зобов`язано у двомісячний строк оформити технічну документацію та у трирічний строк здійснити будівництво житлового будинку (а.с. 15). Згідно акту про відведення земельної ділянки у натурі від 26 січня 1973 року [PERSON] здійснено відведення земельної ділянки площею 400 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 16). У лютому 1973 року між виконавчим комітетом Вознесенської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] було укладено договір, згідно якого останньому надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 400 кв.м. по [ADDRESS] . Ділянка надавалася для будівництва індивідуального житлового будинку площею 29,41 кв.м. та господарської прибудови - сараю. Вказаним договором також визначено умови забудови та її строк - до 12 січня 1976 року. Вказаний договір було посвідчено нотаріально (а.с. 17-18). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , як забудовник, отримав дозвіл на проведення будівельних робіт зі строком дії по січень 1976 року (а.с. 19). 01 березня 1973 року Комбінат комунальних підприємств надав [PERSON] довідку, в якій підтвердив, що останній дійсно є забудовником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 20). 21 березня 1973 року, 13 березня 1974 року та 02 липня 1974 року Вознесенським міським бюро технічної інвентаризації [PERSON] було видано квитанції про сплату ним державного мита за проведення інвентаризаційно-оціночних робіт та реєстрацію права власності щодо будівель по [ADDRESS] (а.с. 21, 22). Згідно довідки КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 травня 2020 року №96 на підставі рішення виконкому Вознесенсьої міської ради від 28 грудня 1976 року №644 земельній ділянці та житловому будинку по [ADDRESS] присвоєно адресу [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, житловий будинок по [ADDRESS] є окремим об`єктом нерухомого майна, його будівництво закінчено у 1973 році, будівництво господарських будівель, які є частиною будинку, завершено у 1974 році (а.с. 10-13). За загальним правилом, діючим на час вирішення спору (встановленим Цивільним кодексом України), об`єкт забудови отримує статус житлового будинку, як окремого об`єкта нерухомого майна, після закінчення будівництва, що підтверджується відповідним актом про закінчення будівництва та введення житлового будинку до експлуатації. До закінчення будівництва забудовник вважається власником не будівлі або споруди, як окремого об`єкта, а власником будівельних матеріалів, обладнання, а також відповідних майнових прав. При цьому, право власності на об`єкт забудови виникає з моменту державної реєстрації такого права. Однак, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція також викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»\~(втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. При цьому, введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Відповідно до п.п. 78, 80 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, може проводитися на підставі документів, передбачених\~статтею 31\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Оскільки спірний будинок був побудований до 05 серпня 1992 року, а тому [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вознесенської міської ради з приводу реєстрації за спадкодавцем права власності на це майно у спрощеному порядку. Однак рішенням реєстратора від 06 квітня 2023 року №67096546 йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку ненаданням усіх необхідних документів (а.с. 23). В той же час, позивач, маючи документ, що підтверджує речове право забудовника на земельну ділянку під об`єктом будівництва, позбавлений можливості надати реєстратору виписку із погосподарської книги, оскільки погосподарські книги на території Вознесенської громади не ведуться (не велися), що підтверджується відповідною відповіддю виконкому Вознесенської міської ради (а.с. 24). Таким чином, оскільки спірний об`єкт побудований спадкодавцем на відведеній для цієї мети земельній ділянці та на підставі відповідного дозволу (тобто, на законних підставах), будівництво завершене, вказаний об`єкт набув характеристик окремого майна житлового будинку, прийняття якого в експлуатацію законом не передбачено, а тому увійшов до складу спадщини у якості окремого об`єкта нерухомого майна. Згідно ст. 1216 ЦК України \~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст.ст. 1217, 1223 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, належним чином прийняв спадщину після смерті батька. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обов`язкову частку, судом не встановлено (а.с. 9, 33-34). Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач має право на спадщину у вигляді спірного житлового будинку, проте не має іншої можливості оформити свої спадкові права, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved