Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки у її виплаті, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральну шкоду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.03.2023 року було замінено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Волинську філію ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» на співвідповідача та залучено до участі в справі в якості третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що з 09.06.2021\~року прийнятий\~на посаду\~головного інженера\~проекту у\~Волинську філію\~ДП «Український\~науково-дослідний\~інститут ПМ\~«Діпромісто» імені\~Ю.М.Білоконя».\~03.08.2022\~року був\~звільнений з\~роботи за\~власним бажанням. Вказує, що на день звільнення і на даний час йому не була виплачена заробітна плата за період з січня 2022 року по 02.08.2022 року включно в сумі 61028,58 грн. У зв`язку з невиплатою у встановлені законом строки заробітної плати він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки з січня 2022 року по 02.08.2022 року, розмір якого станом на 19.01.2023 року становить 49050,96 грн., а також компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 6663,42 грн. Крім того вказує, що відповідач спричинив йому моральну шкоду, оскільки він був залишений без засобів до існування, що гнітило і гнітить його до цього часу. Було порушено його право на гарантовану законом виплату заробітної плати не рідше як два рази на місяць. Вказує, що не міг належно харчуватись, лікуватись, вирішувати фінансові проблеми в сім`ї. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь 61028,58 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 49050,96 грн., компенсацію за втрату частини грошових доходів та 10000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги.Просив їх задовольнити. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонами по справі є фізична та юридичні особи. Відповідно до п.п.1.3,4.1 Положення про Волинську філію Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя, затвердженого наказом державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя від 12.09.2016 року № 55 зазначено, що філія не є юридичною особою. Філія є відокроемленим підрозділом Підприємства, яке має статус базової організації з науково-технічної діяльності у сферах будівництва, архітектури і містобудування (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.05.2012 року № 190), а його діяльність сертифікована за Міжнародним стандартом ISO9001:2008. Таким чином належним відповідачем по даній справі є юридична особа, тобто ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя», саме воно несе відповідальність по заявлених вимогах. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 09.06.2021 року був прийнятий на посаду головного інженера проекту у Волинську філію ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя на підставі наказу № 9-к від 08.06.2021 року (а.с.7). На підставі наказу № 27-К/тр від 02.08.2022 року, 03.08.2022 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.8). Згідно витягу із штатного розпису по Волинській філії ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя затвердженого наказом № 15 від 01.07.2022 року вбачається, що посадовий оклад головного інженера проекту [PERSON] становить 16980 грн. (а.с.9). Відповідно до довідки про розмір заборгованості [PERSON] по Волинській філії ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» № 216/3-3 від 05.122022 року, заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2022 року по серпень 2022 року становить 61028,58 грн. (а.с.10, 11, 12-14). Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на дату звільнення позивача 02.08.2022р.) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України (в редакції, яка діяла на дату звільнення Позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак, в день звільнення позивача по справі 02.08.2022 року відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», розраховуючи середньомісячну заробітну плату суд виходив з наступного. З довідки про розмір заборгованості [PERSON] по Волинській філії ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» № 216/3-3 від 05.12.2022 року, вбачається, що за період з 02.01.2022 року по 02.08.22 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 61028,58 грн., отже 61028,58:214 днів (з 02.01.2022 по 02.08.2022 р.- період невиплати заробітної плати) = 285,18 грн. заробіток за один календарний день. Станом на 19.01.2023 року (172 дня затримки з розрахунку), тому 285,18х172 дня = 49050,96 грн. становить середньомісячна заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Статтею першою\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» та постанови Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»\~визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею другою даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі, затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності" цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до пункту третього\~постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»\~компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, суд вважає, що відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 116 КЗпП України,а\~саме:\~своєчасна виплата\~заробітної плати,\~дане право\~підлягає захисту,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути заборгованість\~по заробітній\~платі в\~розмірі 61028,58\~грн.,\~з відповідним\~утриманням податків\~та інших\~обов`язкових платежів,середній заробіток за час затримки виплати по заробітній платі в розмірі 49050 грн. 96 коп., компенсацію за втрату частину грошових доходів в розмірі 6663 грн. 42 коп.. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта статті 23 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі\~№ 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зроблено висновок, що «зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості ( постанова Верховного від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати». Судом встановлено порушення відповідачем прав позивача на належну виплату йому заробітної плати, які призвели до підвищеного психологічного навантаження позивача, він також зазнав\~\~моральних страждань внаслідок\~\~порушення його прав, оскільки не міг належним чином вирішувати фінансові проблеми в сім`ї, належно харчуватись, лікуватись, що призвело в подальшому погіршення здоров`я. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність спричиненої позивачу внаслідок порушення його прав відповідачем моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів, а також виходить з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 2000 грн., відшкодування яких покладає на відповідача . Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог\~Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим судовий збір з відповідача у розмірі 1187,43 грн. підлягає стягненню у дохід держави.

Outcome: partial