Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати, яка мотивована тим, що вона перебувала у трудових відносинах з 17.10.2007 року по 17.02.2023 року з ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», звільнилася 17.02.2023 року з підприємства у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. При звільненні та до дня подачі позову до суду відповідач не повідомив про нараховані суми належні позивачу при звільненні. Під час знаходження у трудових відносинах була нарахована але не виплачена заробітна плата: лікарняні листи за червень 2019 року, вересень 2019 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, квітень 2020 року, лютий 2021 року, квітень 2021 року, жовтень 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості в загальній сумі 47385,06 грн. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 47385 грн. 06 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.04.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами згодні повністю, а також зазначено, що згідно бухгалтерського обліку ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» станом на 01.05.2023 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 47385 грн. 06 коп. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч.13 ст.7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 26 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 17.10.2007 року прийнято до ВП «Шахта «Україна» начальником зміни з ТБ та направлена до служби ОП та ТБ тимчасово на 2 місяці, згідно до наказу № 1205к від 17.10.2007 року. Відповідно до запису № 32 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 01.01.2017 року переведено начальником зміни з охорони праці в службі охорони праці та техніки безпеки, згідно до наказу № 19-к від 10.01.2017 року. У відповідності до запису № 33 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 01.07.2018 року переведена начальником зміни з охорони праці в службі охорони праці, згідно до наказу № 663к від 02.07.2018 року. Згідно до запису № 36 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] , 17.02.2023 року звільнена за станом здоров`я згідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою одноразової допомоги у розмірі 1-ї середньомісячної заробітної плати з виплатою одноразової допомоги у розмірі 3-х місячних заробітних плат за стаж роботи в галузі. Відповідно до довідки № 1-236 від 06.03.2023 року, виданої ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля», відповідно до якої [PERSON] працювала на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на посаді начальника зміни з охорони праці з 17.10.2007 року по 17.02.2023 року та при звільненні 17.02.2023 року не виплачено: лікарняні листи: за червень 2019 року у сумі 982,75 грн., вересень 2019 року 640,54 грн., березень 2020 року 1566 грн. 09 коп., квітень 2020 року 1553,21 грн., лютий 2021 року 793,37 грн., квітень 2021 року 793,37 грн., жовтень 2021 року 1393,62 грн., грудень 2021 року 859,46 грн., січень 2022 року 1425,21 грн., квітень 2022 року 859,46 грн., травень 2022 року 1516,58 грн., вихідна допомога 35001,40 грн. Виплати заборгованості по зарплаті не проводилися. Станом на 06.03.2023 року заборгованість по зарплатам складає: заборгованість по лікарняним 12383,66 грн., заборгованість по вихідній допомозі 35001,40 грн., разом 47385,06 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~встановлено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до\~ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначенні статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно довідки № 1-236 від 06.03.2023 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» станом на 06.03.2023 року заборгованість по виплатам складає: заборгованість по лікарняним 12383,66 грн, заборгованість по вихідній допомозі 35001,40 грн., разом 47385,06 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню у розмірі 47385,06 грн. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та слід стягнути з відповідача заборгованість по сумам, які підлягали виплаті позивачу на час його звільнення у загальному розмірі 47385,06 грн. Відповідно до п.7 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплат заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положень п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved