Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

19.08.2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.05.2022 року на вул. Запорізьке шосе, буд.26 у м.Дніпро відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до вимог п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди скористались своїм правом та вирішили скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого водій автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно правова відповідальність автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ УАСК АСКА, поліс ОСЦПВ АР-4387556. З метою компенсації спричинених збитків, [PERSON] звернувся до ПрАТ УАСК АСКА з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.05.2022 року та заявою на виплату страхового відшкодування від 12.05.2022 року. Страховиком було проведено огляд пошкодженого автомобіля, вартість відновлювального ремонту склала 7653,83 грн., яка складається з: 2842,37 грн. - вартість робіт та матеріалів; 4811,46 грн. - вартість запасних частин. 31.05.2022 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 1571,51 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача невиплачену та передбачену суму франшизи в розмірі 2000,00 грн. та 63,80 грн. в рахунок витрачених коштів на оплату поштових послуг, щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 11.01.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11.05.2022 року на вул. Запорізьке шосе, буд.26 у м.Дніпро відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Passat, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Учасники дорожньо-транспортної пригоди скористались своїм правом відповідно до вимог п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого водій автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно правова відповідальність автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПрАТ УАСК АСКА, поліс ОСЦПВ АР-4387556, франшиза становить 2000 грн. 12.05.2022 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ УАСК АСКА з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.05.2022 року та заявою на виплату страхового відшкодування від 12.05.2022 року, з метою компенсації спричинених збитків. Страховиком ПрАТ УАСК АСКА було проведено огляд пошкодженого автомобіля, вартість відновлювального ремонту проводилась на підставі ремонтної калькуляції № 21617/1 від 17.05.2022 року, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала 7653,83 грн., яка складається з: 2842,37 грн. - вартість робіт та матеріалів; 4811,46 грн. - вартість запасних частин. 31.05.2022 року страховик ПрАТ УАСК АСКА здійснив виплату страхового відшкодування позивачу [PERSON] у розмірі 1571,51 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму франшизи в розмірі 2000,00 грн., однак в добровільному порядку кошти не сплачує. Окрім того, позивачем понесені витрати в розмірі 63,80 грн. на оплату поштових послуг, щодо врегулювання спору в досудовому порядку, що підтверджується матеріалами справи. Положенням статті 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Таким чином, сторони скористалися свої правом передбаченим п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п.1 ч.1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ст.1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 07.04.2021 прийнятій за результатами розгляду справи №755/29950/14, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Таким чином, оскільки водій автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яке мало місце 11.05.2022 року, враховуючи належним чином підтверджений розмір спричинених збитків понесених позивачем, з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром збитків та страховою виплатою в рахунок відшкодування матеріальних збитків у розмірі 2063,80 грн., яка складається з франшизи в розмірі 2000,00 грн., та понесених витрат на оплату поштових послуг, щодо врегулювання спору в досудовому порядку в розмірі 63,80 грн. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження понесення ним моральної шкоди, не мотивовано із чого виходив позивач визначаючи її розмір. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 448,76 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial