Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

17.12.2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Мегатрейдінг» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у період з 05.05.2021 р. по 30.09.2021 р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, оскільки у день звільнення відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з нею та не виплатив усі належні їй суми, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 12.01.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла її письмова заява, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що позивачка не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 05.05.2021 р. позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах та займала посаду менеджера із продажу електроенергії, а 30.09.2021 р. була звільнена із займаної посади з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копіями відповідних наказів. Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в день звільнення позивачки не провів з нею розрахунок, зокрема не виплатив нараховану заробітну плату в сумі 31685,65 грн., при цьому здійснив її виплату тільки 22.11.2021 р., шляхом перерахунку на картковий рахунок позивачки, що підтверджується випискою з рахунку. Тобто судом встановлено, що виплата всіх належних позивачці при звільненні сум проведена з порушенням встановленого ст. 116 КЗпП України строку з вини відповідача. Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини суду надано не було. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З врахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши розрахунки позивачки, наведені у позовній заяві, суд на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2021 р. по 22.11.2021 р. в сумі 58749,44 грн. (1108,48 грн. - середньоденна заробітна плата * 53 - кількість днів затримки розрахунку). Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн., а всього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 59741,84 грн. (58749,44 грн. + 992,40 грн.).

Outcome: approved