Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-27 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 11.01.2023 року АТ «Юнекс Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.11.2019 року АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] уклали Кредитний договір №0.055.12.1119.ФО_К на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договорні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮнексБанк»», що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.unexbank.ua. Відповідно до умов договору останній отримав кошти у кредит в розмірі 41340,21 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Кредитним договором. [PERSON] зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, зі строком погашення Кредиту - не пізніше 25.11.2022 року. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.06.2022 року має прострочену заборгованість в розмірі 38627,23 грн, а саме: за кредитом - 19921,19 грн., по процентам - 18706,04 грн., які просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Проте, представник за довіреністю №16 від 16.02.2023 року Іван Світек подав письмове клопотання, в якому просиврозгляд справи провести у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.01.2023 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 год. 30 хв. 24.02.2023 року, який у зв`язку з неявкою учасників справи відкладено до 14 год. 00 хв. 24.03.2023 року, а у подальшому у зв`язку з перебуванням головуючого судді Козачук С.В. в нарадчій кімнаті про кримінальному провадженні до 09 год. 00 хв. 24.04.2023 року. 08.02.2023 року судом отримано відзив на позов відповідача [PERSON] , в якому останній позов не визнав, вважає його необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проте, позивачем належних та допустимих доказів перерахування йому грошових коштів не надано, а надана виписка про рух коштів не є первинним бухгалтерським документом. Крім того, є незаконними нарахування та сплата комісії в розмірі 3,49 % від суми кредиту за його обслуговування, ні кредитний договір, ні паспорт споживчого кредиту не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена комісія. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на розмір кредиту та процентів вносить істотний дисбаланс до договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту 1.4.3 кредитного договору є несправедливими. Позивач, у своєму розрахунку зазначає про сплату відповідачем 28367,62 грн в рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту. Вважає, що нарахування такої комісії не відповідає вимогам чинного законодавства, сталій судовій практиці та є нікчемною. Як зазначила ВП ВС у своїй постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19: "якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, полаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку: про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.» Враховуючи вищевикладене, вважає, що зазначені 28367,62 грн повинні були бути зараховані Банком в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків, а тому у нього відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Судом встановлено, що 25 листопада 2019 року Акціонерне товариство «Юнекс Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №0.055.12.1119.ФО_К, на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договорні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮнексБанк»», що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.unexbank.ua. Згідно умов кредитного договору, банк на умовах строковості, повернення, платності та відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит у сумі 41340,21 грн. із терміном (строком) користування до 25 листопада 2022 р. (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Цільове призначення (мета) кредиту - споживчі потреби. Термін користування кредитом обчислюється від моменту надання кредиту відповідно до пункту 2.2. цього договору (п.1.1.-1.3.). Підписавши договір відповідач, акцептував та приєднався до публічної пропозиції на укладення даного договору на умовах та в порядку, передбаченому Правилами, що оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.unexbank.ua (п.2.1.) Відповідно до п.1.4 за користування кредитом позичальник сплачує: п.п.1.4.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,0% річних. п.п.1.4 2. комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня надання кредиту, в розмірі 0.0% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору. п.п.1.4.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 3,49 % від суми кредиту, зазначеної в п 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, шляхом підписання 25 листопада 2019 року паспорта споживчого кредиту. На підтвердження вказаних обставин АТ «Юнекс Банк»» надало суду: Анкету-заяву (опитувальник клієнта фізичної особи), кредитний договір №0.055.12.1119.ФО_К, Паспорт споживчого кредиту від 25.11.2019 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 01.06.2022 року, виписку по особовому рахунку відповідача за період 25.11.2019 року по 31.05.2022 року. З виписки по особовому рахунку [PERSON] станом на 01.06.2022 року вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними. Згідно наданих позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та виписки по особовому рахунку за період з 25 листопада 2019 року по 31 травня 2022 року слідує, що відповідач зобов`язання належним чином не виконував, станом на 01 червня 2022 року [PERSON] має прострочену заборгованість в розмірі 38627 грн 23 коп, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 19921,19 грн. та заборгованості по процентам в сумі 18706,04 грн., які позивач просив стягнути з відповідача. Позивач зазначає, що відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов Кредитного договору та Правил. Відповідно до умов Кредитного договору та Правил Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку непогашення в строк більш ніж тридцять календарних днів наявної простроченої заборгованості за Договором (по сплаті частини Кредиту, та/або комісії за обслуговування, та/або нарахованих процентів, комісій, штрафів та пені або інших платежів, передбачених Договором) і у разі не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з моменту відправлення Банком повідомлення на адресу Позичальника з вимогою усунути порушення, розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду. Враховуючи те, що Відповідачем протягом тривалого часу не сплачуються щомісячні платежі на погашення кредиту, процентів та комісій за користування кредитними позивачем прийнято рішення звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Застосовані норми права Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви та висновки суду З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовому клопотанні, відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Банк надав відповідачу [PERSON] кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачем, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом ґрунтується на вимогах закону, підтверджується належними доказами, наданими позивачем. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Згідно умов договору, під час користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати комісійну винагороду за надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування кредиту в розмірі 3,49% від суми кредиту. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково- касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді процентів за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Крім того, слід також врахувати ту обставину, що споживач є слабшою стороною у відносинах із банком. Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування становить 3,49 % на місяць (41,88% річних), що перевищує розмір визначених договором процентів (12,0% річних). Розмір заборгованості відповідача за договором підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем, яка складається з 19921,19 грн заборгованості за тілом кредиту, 2347,79 грн заборгованості за процентами та 16358,25 грн заборгованості за непогашеною комісією. Також з даного розрахунку слідує, що банку сплачено відповідачем [PERSON] 28367,62 грн комісії. Враховуючи, що умова кредитного договору щодо сплати комісії є нікчемною, грошові кошти в сумі 28367,62 грн мали б бути зараховані Банком в рахунок погашення тіла кредиту та процентів. Оскільки заборгованість згідно розрахунку позивача за тілом кредиту складає 19921,19 грн., за процентами - 2347,79 грн, а всього 22268,98 грн, а відповідачем безпідставно сплачено 28367,62 комісії, суд дійшов висновку у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості відмовити в повному обсязі. Судові витрати В силу ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволенні позову, судові вирати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed