Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом, яким просить суд: визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Стягнути на користь позивача з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, як дружині, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином трьох років. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу аліментів за один місяць. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог заначила, що з липня 2018 року позивач з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків. За час спільного життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб 25.02.2021 року. Вказує, що в теперішній нелегкий час дитина потребує постійної матеріальної допомоги для існування, особистого, фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач зволікає щодо утримання сина, цим самим не виконує батьківських обов`язків, які мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідач має постійний заробіток, працює керівником проектів у ТОВ «Українські бізнес комунікації», та має можливість матеріально допомагати своїй дитині. Добровільно сплачувати аліменти відповідач не бажає, його відмова утримувати сина змушує позивача звернутися до суду з цим позовом. Крім того, позивач вимушена звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів і на своє утримання, як дружини, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, так як вона на даний час не має можливості працювати та заробляти гроші. На рівні з позовними вимогами про стягнення аліментів позивач звертається до суду із позовною вимогою про визначення місця проживання дитини, оскільки позивач з відповідачем не дійшли згоди з ким буде проживати дитина. Вказує, що відповідач постійно залякує позивача, принижу, вживає нецензурну лексику, погрожує забрати дитину. Декілька місяців позивач вимушена проживати у своєї матері у м. Гребінка, в зв`язку з тим, що відповідач вигнав її з сином з квартири в м. Києві де вони проживали разом. Крім того, відповідач вчиняв домашнє насильство стосовно неї і вона вимушена була звертатися до органів поліції. Позивач вказує, що вона відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, має добре здоров`я, піклується про сина, про його здоров`я, фізичний та моральний стан. З метою захисту своїх інтересів та законних прав позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 31.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Справу призначено до підготовчого засідання на 27.04.2022 року о 10-00 год. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. Витребувано в Державній міграційній службі України інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача [PERSON] , [INFO] . (а.с.28-30 т.1). 05.04.2022 року на електронну пошту суду відповідачем надіслано відзив на позовну заяву. Вказує, що відповідач і позивач перебувають у шлюбі і мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що позивачем у односторонньому порядку було прийнято рішення щодо остаточного переїзду до матері де вони і перебуває по даний час. Відповідач заперечує щодо не утримання дитини та вказує, що перераховував кошти на утримання сім`ї, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, відповідач не бачить свою дитину більше восьми місяців, тому що йому не дозволяють. Зазначає, що позивач ніколи не повідомляла про свої наміри подати на аліменти, а навіть відмовлялася від будь-якої допомоги в тому числі і грошової. Щодо визначення місця проживання дитини вказує, що позивачем до матеріалів позову не долучено акту придатності житла для виховання дитини за експертною оцінкою служби захисту дітей. На оцінку відповідача проживання дитини в малій однокімнатній квартирі разом з дідусем, бабусею та мамою на одному ліжку суперечить нормальному моральному та психологічному розвитку дитини. Відповідач, як батько дитини, має однакові права з позивачем і не бачить жодної аргументованої підстави на те, щоб дитина жила лише з матір`ю. Крім того, вказує, що на його утриманні знаходиться його дитина від першого шлюбу [PERSON] , 2010 року народження, оскільки його мати залишила дитину. Також, на частковому піклуванні відповідача знаходиться його мати [PERSON] , 1954 року народження, та бабуся [PERSON] , 1930 року народження, оскільки вони отримують мінімальну пенсію і не здатні самостійно забезпечувати свої потреби. З 11.01.2022 року відповідач звільнений з роботи і фактично безробітний, а з лютого 2022 року перебуває на обліку у Подільському районному центрі зайнятості. З огляду на викладене, відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі (а.с.32-37, 48-61т.1). 27.04.2022 року підготовче засідання відкладено на 18.05.2022 року о 10-00 год. в зв`язку з клопотанням представника позивача адвоката Чумарного А.І. (а.с.45 т.1). 11.05.2022 року за клопотанням відповідача судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання призначеного на 18.05.2022 року о 10-00 год. в режимі відеоконференції (а.с.70,71 т.1). На виконання ухвали суду від 31.03.2022 року Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України надано інформацію, що за даними ДМС інформації про місце проживання [PERSON] , [INFO] , не встановлено (а.с.72 т.1). 18.05.2023 року в підготовчому засіданні судом розглянуто клопотання відповідача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи довідки з центру зайнятості, підготовче засідання відкладено на 27.06.2022 року о 11-00 год. 27.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 19.07.2022 року 14-00 год. в зв`язку із технічним збоєм роботи відеоконференцзв`язку (а.с.97 т.1). 19.07.2022 року підготовче засідання відкладено на 22.08.2022 року о 11-00 год. у зв`язку з неявкою відповідача. 22.08.2022 року підготовче засідання відкладено на 12.09.2022 року о 16-00 год. у зв`язку з неявкою відповідача. 12.09.2022 року підготовче засідання відкладено на 21.09.2022 року о 14-00 год. у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Полтавської області. 21.09.2022 року підготовче засідання відкладено на 04.10.2022 року о 10-00 год. у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Полтавської області. 04.10.2022 року підготовче засідання відкладено на 24.10.2022 року о 13-00 год. у зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с.126 т.1) 24.10.2022 року підготовче засідання відкладено на 22.11.2022 року о 11-00 год. у зв`язку з неявкою відповідача. В підготовчому засіданні 22.11.2022 року представником третьої особи Служба у справах дітей Гребінківської міської ради Макогон І.П. до матеріалів справи долучено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача [PERSON] (а.с.142 т.1). Розгляд справи відкладено на 06.12.2022 року о 15-00. 06.12.2022 року підготовче засідання відкладено на 12.01.2023 року о 11-00 год. у зв`язку з відсутністю електроенергії, що підтверджується службовим повідомленням (а.с.151 т.1). 05.01.2023 року відповідачем через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення до матеріалів справи виписки з Банку про перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача (а.с.156-173 т.1). 10.01.2023 року відповідачем через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою проживання його матері, як доказ, що на його частковому утриманні перебувають члени його родини (а.с.175-194 т.1). 12.01.2023 року на електронну адресу суду надійшли пояснення позивача з додатками, стосовно долучених доказів відповідачем. Вказує, що з копій платіжок не вбачається, що відповідач здійснює оплату комунальних послуг за свою матір, а платником вказана [PERSON] . Не надано жодних доказів, що мати отримує мінімальну пенсію та яку саме, і взагалі, що вона є пенсіонеркою та має якесь майно і не має змоги самостійно його утримувати. На момент спільного проживання позивачу відомо, що мати відповідача проживає за іншою адресою, а не багатоквартирний будинок, як показано в копіях платіжних квитанцій, а приватний будинок в [ADDRESS] , уже тривалий час, тому позивачу не зрозуміло за яку нерухомість вносяться кошти. Позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на утримання його дитини від першого шлюбу. Позивач зазначає, що можливо дитина проживає з матір`ю так як остання живе і працює в м. Київ. Позивачу не зрозуміло як відповідач може утримувати дитину від першого шлюбу отримуючи мінімальні платежі як безробітний. При цьому, відповідач не звільняється від обов`язку щодо утримання їх спільного сина та її як дружини на період до досягнення дитиною 3-х річного віку у зв`язку з тим, що на його утриманні є ще один син. Відповідач не звертався до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини і його матері, не вживав ніяких заходів, які б свідчили, що дитина постійно проживає з ним і його коштів на утримання його сина не вистачає. Крім того, позивач звертає увагу, що квартира в якій проживає відповідач придбана за спільні гроші з позивачем за час перебування у цивільному шлюбі. За час спільного проживання позивач займалася утриманням родини та регулярно надавала відповідачу кошти на внесення кредитних платежів. Незважаючи на вказане відповідач вигнав позивача з дитиною на вулицю. Окрім того, відповідач має в користуванні автомобіль та несе витрати на його обслуговування. Позивач вважає, що відповідач намагається уникнути виконання своїх батьківських обов`язків прикриваючись мінімальним розміром заробітної плати, продовжуючи отримувати не офіційний дохід та не сплачуючи податків. Наразі позивач несе всі труднощі утримання і виховання дитини сама. Вказує, що вона жодним чином не перешкоджає відповідачу, як батьку, у вільному спілкуванні з дитиною. Відповідач жодним чином не цікавиться розвитком дитини та її потребами. (а.с.195-203 т.1). В зв`язку з хворобою представника позивача адвоката Чумарного А.І. підготовче засідання призначене на 12.01.2023 року відкладено на 26.01.2023 року о 11-00 год. (а.с.174 т.1). 26.01.2023 року підготовче засідання відкладено на 01.03.2023 року о 14-00 год. у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 24.02.2023 року на електронну пошту суду надійшла заява позивача про зміну предмета позову, в якій просить суд: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] . Стягнути на користь позивача з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 7 000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ним повноліття. Стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, як дружині, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином трьох років. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу аліментів за один місяць. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-29 т.2). 01.03.2023 року через систему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним, в якій він просить спростувати заяву про зміну предмета позову відповідача від 23.02.2023; не розглядати надані позивачем докази отримані незаконним шляхом; не розглядати надані позивачем докази, що є недостовірними (а.с.30-36 т.2). В підготовчому засіданні 01.03.2023 року прийнято до розгляду заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову у цивільній справі позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Гребінківської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та на дружину до досягнення дитиною 3 років у частці від доходу, про що постановлено відповідну ухвалу суду. Підготовче засідання призначено на 22.03.2023 року о 15-00 год. (а.с.42-44 т.2). 09.03.2023 року від представника третьої особи Макогон І.П. до суду надійшла заява про відкладення підготовчого засідання призначеного на 22.03.2023 року в зв`язку з відпусткою представника. Долучено до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.50 т.2). 12.03.2023 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами позивача стосовно розміру аліментів. Просить суд задовольнити частково заявлені позовні вимоги, а саме в частині стягнення аліментів на дитину просить суд призначити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 100 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, відповідно до рекомендованого державою розміру. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку заперечує в повному обсязі. (а.с.51-57 т.2). 17.03.2023 року на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відповідач продовжує ухилятися і зволікати щодо утримання сина і стверджує, що відповідач має можливість перераховувати не менше 4 000 грн. на утримання дитини. Вказує, що про перерахування коштів відповідачем вона дізналася з додатків, які відповідач надав суду в клопотанні від 19.01.2023 року. Вона звернулася з запитом на Укрпошту та отримала офіційну відповідь, що кошти повернулися відправнику [PERSON] позивач стверджує, що у відповідача є інформація щодо її банківського рахунку, який завжди є незмінним і тому позивач вважає, що відповідач навмисно відправляв кошти через Укрпошту, щоб вона їх не отримала. Фінансової допомоги вона не отримує, що і стало підставою для звернення до суду про стягнення аліментів з відповідача. Щодо зменшення суми аліментів в твердій грошовій сумі на дитину до рекомендованого державою розміру 2100 грн., позивач зазначає, що фінансові можливості відповідача не змінилися, і не доведено, що вони погіршилися. Як стверджує відповідач він пересилав аліменти на дитину у розмірі 4000 грн., тож на її думку є незрозумілим зміна думки відповідача відносно зменшення суми для виплати аліментів. Крім того, позивач вважає не доведеним, що відповідач має на утриманні дитину від першого шлюбу, на її думку доданий відповідачем акт про фактичне проживання особи не може свідчити про це. Так як має сумніви щодо достовірності поданого доказу. Вказує, що відповідач стверджує, що піклується про матір похилого віку, але не надає жодного доказ, який би підтверджував даний факт. Крім того, позивач наполягає, що відповідач отримує допомогу від держави як ВПО як мінімум 5000 грн. і навмисно приховує від суду, що має майнові права на квартиру і автомобіль. У відповіді на відзив позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі (а.с.58-67 т.2). 22.03.2023 року підготовче засідання відкладено на 11.04.2023 року о 14-00 год. у зв`язку з перебуванням представника третьої особи у відпустці (а.с.50 т.2). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.04.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 26.04.2023 року о 15-00 год. (а.с.96, 97 т.2). В судовому засіданні 26.04.2023 року представник позивача адвокат Чумарний А.І. позовні вимоги з урахуванням зміни предмета позову підтримав у повному обсязі, просив задовольнити в повному обсязі, оскільки малолітня дитина проживає з матір`ю, позивачем створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на дитину та на дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 річного віку, зазначив, що оскільки доходи відповідача не піддаються офіційному підрахунку, тому стягнення аліментів повинно бути саме у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] , перебуваючи у судовому засіданні на відеоконференцзв`язку позовні вимоги визнав частково. Вказав, що на даний час шлюб між ним та позивачем розірвано. Зазначив, що не заперечує та не перешкоджає тому щоб дитина проживала з матір`ю, спору щодо даного приводу не має. Погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі, а саме 2 100 грн., з огляду на те, що має на піклуванні сина від першого шлюбу та матір-пенсіонерку, а також мінливий дохід. Щодо позовних вимог на утримання дружини, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 річного віку, заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що його колишня дружина працює і має змогу забезпечити сама себе. Крім того зазначив, що внаслідок актів Російської агресії, наявний автомобіль був повністю знищений, а квартира пошкоджена. Також пояснив, що зареєстрував ФОП з метою отримання цифрового-електронного підпису для участі в судових засідань по відеоконференції, жодних доходів від даної діяльності не отримує. В судовому засіданні представник третьої особи: Служби у справах дітей Гребінківської міської ради Макогон І.П., проти позовних вимог позивача в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не заперечувала. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача покладалася на розсуд суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 лютого 2021 року Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25.02.2021 року, а/з №199 (а.с. 10 т.1). За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а/з №417 від 25.02.2021 року (а.с.11 т.1). Відповідно до довідки від 18.11.201 року №17а, виданої ТОВ «Акамант» позивач працювала прибиральницею у ТОВ «Акамант». За період з червня місяця 2021 року по жовтень 2021 року їй було виплачено заробітної лати у розмірі 26 133,87 грн. (а.с.13 т.1). Згідно довідки ПрАТ «Карлсберг Україна» від 09.12.2021 року №4000270/1230, [PERSON] працює на посаді дизайнера з 15.07.2019 року (наказ №427 від 12.07.2019). На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.04.2021 по 20.02.2024 (а.с.14 т.1). До матеріалів позову позивачем долучено талон-повідомлення єдиного обліку №3305 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від [PERSON] , з якого вбачається, що 25.11.2021 року о 15 год. 57 хв. [PERSON] зверталася до СПД м. Гребінка ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області про вчинення домашнього насильства з боку її чоловіка [PERSON] (а.с.15 т.1). 02.12.2021 року постановою судді Гребінківського районного суду Полтавської області [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп. (а.с.16-21 т.1). Згідно квитанцій (а.с.36-37; 54-61 т.1) відповідачем [PERSON] на користь позивача [PERSON] перераховувались грошові кошти : 16.08.2021 року у сумі 2000,00 грн.; 10.09.2021 року у сумі 2000,00 грн.; 15.10.2021 у сумі 2500,00 грн.; 11.11.2021 року у сумі 2500,00 грн.; 20.01.2022 року у сумі 3000,00 грн.; 17.02.2022 року у сумі 2500,00 грн.; 19.03.2022 року у сумі 2100,00 грн. ( з призначенням платежу- «аліменти на [PERSON] »). З даних свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] видане Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а/з №2104 від 20.11.2010 року, слідує, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.53 т.1). З даних копії довідки Львівського міського центру зайнятості від 11.04.2022 року слідує, що відповідач [PERSON] з 01.02.2022 року був зареєстрований, як безробітній в Подільській районній філії Київського центру зайнятості, за період з 01.02.2022 по 30.04.2022 отримав дохід у сумі 16315,13 грн. (а.с.76 т.1). Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 15.11.2022 року, вбачається, що [PERSON] проживає разом з сином та мамою у однокімнатній квартирі зі зручностями, створені належні матеріально-побутові умови. Взаємовідносини у сім`ї доброзичливі. Одяг та взуття у дитини віку, продукти харчування в наявності. Для хлопчика облаштоване місце для відпочинку. З батьком дитини [PERSON] має напружені стосунки, а тому просить визначити місце проживання дитини разом з нею (а.с.142 т.1). З даних інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.198-199 т.1) слідує, що за відповідачем [PERSON] зареєстровані майнові права за іпотечним договором від 16.04.2018 року на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.200 т.1) вбачається, що відповідач [PERSON] з 10.10.2022 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець. Відповідно до інформації з фіскальних чеків (а.с.232-233 т.1) відповідачем [PERSON] переказувались грошові кошти на ім`я [PERSON] в м.Гребінка (за запитанням). Згідно довідки від 21.04.2022 року № 1330-5001268080 (а.с.32 т.2) відповідач [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання [ADDRESS] . Згідно довідки від 21.04.2022 року № 1330-5001268373 (а.с.33 т.2) син відповідач [PERSON] взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання [ADDRESS] . Згідно довідки від 19.10.2022 року № 3008-5002249242 (а.с.35 т.2) відповідач [PERSON] взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання [ADDRESS] . Згідно довідки від 19.10.2022 року № 3008-5002249305 (а.с.36 т.2) син відповідач [PERSON] взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання [ADDRESS] . З даних копії акту про фактичне проживання осіб від 16.08.2022 року слідує, що відповідач [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] фактично проживають за адресою: проживання [ADDRESS] . (а.с.34 т.2). З даних виписки із медичної картки стаціонарного хворого №24/238 від 26.09.2022року, слідує, що відповідач [PERSON] знаходиться на лікування у лікаря дерматолога з діагнозом інфекційна екзема (а.с.57 зворот т.2). Відповідно до листа АО «Укрпошта» (а.с.64 зворот т.2) та відомостей, які містяться в інформаційній таблиці з АС «Електронний переказ» (а.с.65 т.2) вбачається, що за період з 15.08.2022 року по 22.02.2023 року пересилагні на адресу позивача [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , від відправника - [PERSON] значяться грошові перекази, основна частина з яких повернута відправнику. Щодо позовних вимог позивача про стягнення аліментів Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивач звертаючись до суду з цим позовом просила стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2272 гривні. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі, батько дитини - відповідач по справі, також добровільно приймає участь в утриманні дитини, що підтверджується зібраними по справі доказами, але відповідно до об`єктивних обставин та в міру можливостей, але згідний на утримання з нього аліментів так, як це його батьківській обов`язок. Виходячи з встановлених дійсних обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, беручи до уваги, що відповідач має мінливий дохід, має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу, а також той факт, що ним фактично визнано позов частково в сумі 2100, 00 грн. щомісячно, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500,00 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України зазначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2 ст. 84 СК). Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх доньки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. За ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що позивач наразі тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення такою трирічного віку, відповідач є працездатною особою, має мінливий дохід, і може надавати матеріальну допомогу, що встановлено під час розгляду справи, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. При цьому суд визначає строк стягнення таких - з моменту подачі позову до досягнення малолітнім [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що висновок має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. У висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області № 136 від 22.11.2022, зазначено, що 15.11.2022 року проведено обстеження умов проживання [PERSON] , яка проживає в однокімнатній квартирі з усіма зручностями разом з сином та матір`ю. Для проживання дитини створені належні матеріально-побутові умови, хлопчик забезпечений всім необхідним для виховання та розвитку. За словами [PERSON] , що батько дитини останній раз на утримання сина надсилав у червні 2022 року, передав подарунок та дитячі книжки. [PERSON] бажає, щоб дитина проживала з нею і хоче щоб місце проживання дитини визначили з нею. Батько дитини [PERSON] проживає в м. Києві. 01.11.2021 року до служби у справах дітей Гребінківської міської ради надійшло повідомлення від сектора поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Лубенського РВП про конфлікт у родині та складання на [PERSON] , [INFO] , адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. З 15.11.2022 по 17.11.2022 Гребінківським міським центром соціальних служб проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] . Встановлено, що жінка позивається до суду про визначення місця проживання малолітнього сина з нею. Батько дитини проживає поза межами громади, має сина від попередніх стосунків, якого вони виховували разом протягом трьох років. У червні чоловік вигнав жінку з дому з немовлям із спільного помешкання, стосунки між сторонами конфліктні. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.50 т.2). Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. За встановлених під час судового розгляду обставин, відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини, яка тривалий час фактично проживала і проживає разом з нею, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки батько дитини не вимагав від матері дитини змінити її місце проживання, не порушував в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним. Навпаки, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не чинить перешкод та не заперечує проти того, щоб їх з позивачем спільний малолітній син проживав разом з матір`ю. Дитина фактично проживала і проживає з мамою, щодо цього в них відсутній будь-який спір. Відповідач вже досить довгий період часу не бачить дитину та не спілкується з нею в зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем склалися вкрай конфліктні та недоброзичливі стосунки. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживала і від якого батько дитини не вимагав зміни її місця проживання. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У даному випадку, жодна особа не порушує прав позивача та інтереси дитини, не заперечує і не оспорює права позивача на проживання з нею малолітньої дитини, а тому в задоволенні вимог щодо визначення місця проживання дитини слід відмовити. Наявний факт насильства в сім`ї, яке було вчинено відповідачем по відношенню позивача, а також, переписку у мобільних додатках-месенжерах, суд до уваги не приймає, як такі, що характеризують взаємовідносини між подружжям, проте не впливають на їх ставлення до дитини. Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1816 грн. як за дві вимоги щодо стягнення аліментів.

Outcome: partial