Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

У листопаді 2022 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 03.10.2022 року. Сторони припинили спільне проживання. Позивач зазначає, що має стабільні доходи, житло та створила належні умови для здорового та гармонійного розвитку дитини. Просить суд визначити місце проживання сина з нею. Ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 20.12.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. 26.01.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 44-46). 02.03.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 58-. Ухвалою судді від 27.03.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги із зазначених у позові підстав. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, оскільки. на думку відповідача, спору щодо визначення місця проживання дитини немає, тому провадження у справі слід закрити. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Бойченко О.С. про дату розгляду справи повідомлялася належним чином, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи без її участі. На виконання вимог ухвали судді від 20.12.2022 року представник надала суду висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, установив такі фактичні обставини справи: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20.05.2017 року. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Сім`я розпалась, сторони проживають окремо. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.10.2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17-18). Син сторін проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «Меридіан 2 Кременчук» (а.с. 14). [PERSON] має усі необхідні умови для проживання дитини та її нормального гармонійного розвитку. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 421 від 16.03.2023 року (а.с. 68) затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яким визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю (а.с. 69-73). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд пересвідчився у тому, що дитина наразі проживає з матір`ю, яка належно турбується про неї. Пояснення позивачки у судовому засіданні, а також показання свідка [PERSON] підтверджують той факт, що між сторонами існують непорозуміння з приводу місця проживання дитини. У вересні 2021 року працівниками поліції було винесено термінові заборонні приписи, стосовно обох сторін за наслідками виїзду на виклики про інцидент між ними, який торкався й питання переїзду позивачки з дитиною до батьків. З урахуванням таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп.

Outcome: approved