Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] особисто звернулась до позивача щодо захисту її соціальних прав та повідомила, що потрапила у складні життєві обставини, у зв`язку з тим, що її батьки неналежним чином виконують батьківські обов`язки. Останні два роки вона мешкала з батьком, проте мачуха вигнала її , а батько не захистив її, бо є наркозалежною особою. Повідомила, що її мати зловживає алкоголем, веде асоціальний спосіб життя. Дитину було доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 16». У подальшому працівниками відділу соціальної роботи по Слобідському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» при виході за фактичним місцем проживання батька дитини [PERSON] та при спілкуванні встановлено, що його донька не вважає за потрібне сприймати батьківський авторитет, прислухатись до його настанов, не має бажання з ним проживати. ЇЇ протестна поведінка виражалась у не бажанні навчатися, брала гроші без його дозволу та не бажає залишатися під його впливом. У послідуючому відповідач [PERSON] до Служби у справах дітей на запрошення не приходив, тобто фактично відмовився вирішувати питання про повернення доньки. Згідно розпорядження Голови Верховного суду Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за Київським районним судом м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2022 року справа прийнята до провадження та розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2023 року провадження у справі за позовом Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав в частині позовних вимог до [PERSON] закрито. У судове засідання представник позивача не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду клопотання про розгляд справи в його відсутність , де зазначив, що просить не позбавляти його батьківських прав. У них з донькою нормальні стосунки, допомагає їй. Донька проживала як з ним так і з матір`ю , у подальшому забажала проживати з [PERSON] , на що відповідач не заперечував, але у подальшому зрозумів, що це було його помилкою. Зобов`язується і надалі виконувати свої батьківські обов`язки. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до листа Відділу соціальної роботи по Слобідському району м. Харкова Департаменту соціальної політики Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» від 16 липня 2021 року , спеціалісти відділу здійснили вихід за місцем проживання родини [PERSON] , в ході якого встановлено, що сім`я складається з : батько [PERSON] , співмешканка батька [PERSON] , діти співмешканки від попереднього шлюбу [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2011 року народження, спільна дитина [PERSON] , 2019 року народження, донька батька від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] . Родина [PERSON] проживає у двохкімнатній ізольованій квартирі з усіма зручностями. Зі слів батька, [PERSON] , його донька [PERSON] не вважає за потрібне сприймати батьківський авторитет, прислухатися до його настанов, тому у неї немає бажання проживати з ним. Користуючись протестною поведінкою, вона вела такий спосіб життя - навчатися не хотіла, до шкоди не ходила, з подругами розважалася в інтернет мережах, викладала свої фото, мала звичку без дозволу брати у батька гроші. На даний час, батько [PERSON] не відмовляється від доньки, хоче їй допомагати , але вона не бажає залежати від його впливу. За результатами відвідування родини [PERSON] , родина не перебуває в складних життєвих обставинах, діти в сім`ї забезпечуються усім необхідним. Запропоновано [PERSON] соціальну підтримку, але він у письмовому вигляді відмовився. Згідно висновку від 02.11.2021 року № 584 про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав даних осіб відносно їх неповнолітньої доньки. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 554/3589/18. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Однією із засад регулювання сімейних відносин відповідно до ст. 7 СК України є забезпечення дитині можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, в тому числі і забезпеченням їй сімейного виховання. Конфліктні ситуації, що виникали між відповідачем та його донькою [PERSON] , самі-по собі не можуть бути оцінені судом як достатня підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, а є достатньою підставою для того, щоб органи соціальних служб вирішили питання про доцільність надання необхідних соціальних послуг та здійснення соціального супроводу. Встановивши дані обставини, враховуючи недоведеність в судовому засіданні винної поведінки [PERSON] , відсутність свідомого нехтування ним своїми обов`язками по вихованню неповнолітнього доньки, а також право неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на спілкування з батьком, суд дійшов до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки буде суперечити правам та інтересам дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. На підставі викладеного, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Судові витрати за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed