Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] (далі «Позивач») звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі «Третя особа») про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. [INFO] помер її син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.04.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис 603. Факт указаних родинних зв`язків Позивача та [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 01.02.2023 року №00038338235. Після її смерті відкрилася спадщина на все його майно, у\~ тому числі на ? частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1996 року № [NUMBER] . До 17.09.1996 року померлий [PERSON] носив прізвище « [PERSON] », яке у подальшому змінив на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 01.02.2023 року №00038338297. Постановою №93/02-31 від 28.02.2023 року приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарної І.О. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS] , оскільки накладено арешт на невизначене майно, усе майно [PERSON] . Як убачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 17.03.2006 року зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] за реєстраційним номером обтяження 2980983. Підстава обтяження: постанова №1111/2-41 від 17.03.2006 року ДВС у м. Біла Церква. Відповідно до листа Третьої особи №20637 від 07.03.2023 року повідомити особу стягувача у виконавчому провадженні, у межах якого накладався арешт на майно [PERSON] не вбачається за можливе, оскільки при здійсненні пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження, запитувану інформацію не знайдено. Оскільки, наявність вищезазначеного арешту перешкоджає Позивачу, як спадкоємцю, у процедурі оформлення спадкових прав на нерухоме майно, за таких обставин остання була вимушена звернутися до суду та просила скасувати арешт, накладений на невизначене майно (усе майно) [PERSON] на підставі постанови №1111/2-41 Білоцерківського міського відділу ДВС від 17.03.2006 року, який зареєстрований в реєстрі 28.02.2023 року за №324236433 (номер запису про обтяження 2980983) здійснений Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 17.03.2006 року. 23.03.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 24-25). 03.05.2023 року Позивач в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 03.05.2023 року до канцелярії суду представником Позивача адвокатом Шевчуком Ю.І. подано заяву про розгляд справи без участі Позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Судові витрати просив залишити за Позивачем (а.с. 31). 03.05.2023 року Відповідач у судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 30). 13.04.2023 року до канцелярії суду Відповідачем подано заяву про визнання позову, у якій остання просила суд позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі (а.с. 28). 03.05.2023 року у судове засідання представник Третьої особи у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (а.с. 29). У зв`язку з тим, що 14.02.2023 року сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер її син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.04.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис 603 (а.с. 7). Факт указаних родинних зв`язків Позивача та [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 01.02.2023 року №00038338235 (а.с. 8). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала ? частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.06.1996 року № [NUMBER] (а.с. 10). До 17.09.1996 року померлий [PERSON] носив прізвище « [PERSON] », яке у подальшому змінив на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 01.02.2023 року №00038338297 (а.с. 9). Постановою №93/02-31 від 28.02.2023 року приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарної І.О. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS] , оскільки накладено арешт на невизначене майно, усе майно [PERSON] (а.с. 12). Як убачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 17.03.2006 року зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] за реєстраційним номером обтяження 2980983. Підстава обтяження: постанова №1111/2-41 від 17.03.2006 року ДВС у м. Біла Церква (а.с. 11). Відповідно до листа Третьої особи №20637 від 07.03.2023 року повідомити особу стягувача у виконавчому провадженні, у межах якого накладався арешт на майно [PERSON] не вбачається за можливе, оскільки при здійсненні пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження, запитувану інформацію не знайдено (а.с. 14). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Як убачається із ст.41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Водночас, як установлено під час розгляду справи у Відділі на примусовому виконанні не перебувають виконавчі провадження, боржником у яких є [PERSON] . Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, позовні вимоги про звільнення майна з під арешту є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати Позивача у вигляді судового збору необхідно залишити за нею на підставі заяви її представника. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved