Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-10 00:00:00

13.02.2023 позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд стягнути із відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №210127-22829-9 від 27.01.2021 станом на 01.02.2023 у розмірі 34 974,00 грн, яка складається із 6000,00 грн - заборгованості за кредитом, 3 774,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 27.01.2021 по 27.01.2022 (включно), 3 774,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06.03.2021 по 03.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 684,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2021 [PERSON] уклала із ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») кредитний договір №210127-22829-9 на суму 6000,00 грн строком на 30 днів, шляхом переказу зазначеної суми на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», за користування кредитом нараховуються відсотки у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021/-Р/М-3 від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210127-22829-9 від 27.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». У зв`язку з тим, що відповідачка не виконала свої обов`язки передбачені кредитним договором, не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотки, відповідно до умов договору, чим порушила умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свої порушених прав. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.02.2023, справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 21.02.2023 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, задоволено клопотання представника позивача -адвоката Руденко К.В., витребувано з АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» інформацію щодо [PERSON] як клієнта АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ». У судове засідання, призначене на 11.05.2023, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві та у заявах від 17.03.2023,18.04.2023,11.05.2023 позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проводити розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.81,106,120). Відповідачка з`являлась в судові засідання призначені на 20.03.2023 та 18.04.2023, подала клопотання, в якому прохала відкласти засідання, надати час на підготовку до участі в судовому засіданні та укладання угоди з адвокатом на представництво її інтересів (а.с.83, 108). В судове засідання призначене на 11.05.2023 відповідачка не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить особистий підпис у розписці про отримання судової повістки (а.с.110). Правом на подання відзиву не скористалася. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідачки до суду не надходило. Заперечень проти зазначених у позові обставин не надала. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] було укладено договір №210127-22829-9, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 6 000 гривень (п.1.1. договору) строком на 30 днів (п.1.3. договору), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування (п.1.2. договору) та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (п.3.3. договору), згодом відповідачкою було пролонговано договір на 7 календарних днів шляхом сплати комісії (п.п.2.3.4. договору), що підтверджується копією даного договору (а.с.17-18). Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, встановлено, що анкета-заява на кредит №730500 від 27.01.2021 [PERSON] одобрена 27.01.2021, погоджені умови кредитування: кредит на суму 6000,00 грн на строк 30 днів. Проценти за користування кредитом: 306, 00 грн нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процентна ставка 620,50%. Проценти за прострочення грошового зобов`язання 3,50 за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1277,50%. Платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту: [NUMBER], банк, що випустив картку: АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (а.с. 23). Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, хронологія дій щодо укладання кредитного договору №210127-22829-9 від 27.01.2021 встановлено, що 27.01.2021 сторони вчинили дії для укладення електронного кредитного договору, та 27.01.2021 року позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт) та кредитні кошти перераховано на картку Позичальника (а.с.24) З довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» від 20.01.2023 вих. № 63384 встановлено, що смс-повідомлення від альфа-імені « MONETKA » з текстом «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 423419» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 27.01.2021 о 14:28:41 год (а.с.22). ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] позику в розмірі 6000,00 гривень, що підтверджується копією чеку № 366336342 від 27.01.2021 року (а.с.19). На виконання ухвали суду від 21.02.2023 АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» 23.03.2023 та 20.04.2023 надано інформацію, відповідно до якої вбачається, що на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ) емітовано картку № [NUMBER] (картковий рахунок № [NUMBER] ). Номер телефону [NUMBER] знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 27.01.2021 по 01.02.2021 відправляється на фінансовий номер телефону [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку 27.01.2023 відбулось зарахування коштів у розмірі 6 000, 00 грн (а.с.98-104, 113-117). Судом також встановлено, що відповідачем було пролонговано кредитний договір на 7 календарних днів, шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн, що підтверджується копією чеку №367502403 від 29.01.2021 (а.с.20). 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021/-Р/М-3 від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210127-22829-9 від 27.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с.43-45). Відповідно до витягу з Акту приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до договору відступлення права вимоги №17/06/2021/-Р/М-3 від 17.06.2021 загальна заборгованість [PERSON] становить 31 614,00 грн, яка складається із 6000,00 грн - загальної заборгованості за кредитом, 25 614,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 46) Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] по договору №210127-22829-9 від 27.01.2021 здійсненого позивачем, станом на 01.02.2023 року заборгованість становить 34 974,00 гривень, що складається з: 6000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 774,00 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 25 200,00 гривень - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п. 3.3. договору (а.с.21). Судом, також встановлено, що відповідачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.03.2022, виданого Полтавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.85), копією довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру №1320668-2023 від 02.03.2023 (а.с.86). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що відповідачкою була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний кредитний договір, розміщений на веб-сайті ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», який їй направлено через особистий кабінет та який дійсно було підписано відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Такі дії сторін свідчать про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 квітня 2023 № 910/4518/16 (провадження№ 12-16гс22) регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором №210127-22829-9 від 27.01.2021 року утворилася заборгованість в сумі 34 974,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованості за кредитом; 3774,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом з урахування пролонгації за період з 27.01.2021 по 05.03.2021 (включно); 25200,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 06.03.2021 року по 03.07.2021 року (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказаний розрахунок позивача відповідачкою не спростований та ґрунтується на доказах, наданих сторонами і досліджених в ході судового розгляду. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про порушення відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 34 974,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 690 від 02.02.2023 (а.с.1), який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.58). Враховуючи вищезазначене, з відповідачки підлягають стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Правничу допомогу позивачеві у справі надавав адвокат Руденко К.В. на підставі договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02.06.2022 (а.с.49-50). У позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав суду: - договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП [PERSON] (а.с. 49-50); - копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року (а.с. 48); -копію довіреності, видану ТОВ «ФК» Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах (а.с.47); - копію платіжного доручення №581 від 11.01.2023 на суму 117 000, 00 грн (а.с.54); - копію акту приймання передачі наданих послуг №20/2 від 21.12.2022 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, відповідно до якого оплата за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 02/06/2022 від 02.06.2022 та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою становить 8 000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за договором № 02/06/2022 від 02.06.2022 складає 1000 грн, тобто розмір гонорару становить 9000,00 грн (а.с.52-53). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи обсяг наданих представником позивача - адвокатом Руденком К.В. послуг, співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, те що позов задоволено в повному обсязі, а також те, що відповідачка не надала заперечень та не просила зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, відповідає критеріям, що наведені вище, зокрема є дійсними, необхідними та розумними в частині їх розміру, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами, а тому стягує з відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 6, 207, 526, 530, 610, 611, 626-629, 633, 634, 638, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved