Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернувся 27.02.2023 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третьої особи: орган опіки та піклування Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 19.09.2006 року по 14.10.2013 року позивач проживав у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час фактичних шлюбних відносин народився син - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу 14.10.2013 року залишився проживати з ним в с. Ошихліби Чернівецького району Чернівецької області. [PERSON] проживає за межами України, з часу розлучення сина не провідує, не цікавиться його життям, жодного разу не відвідала школу, де син навчається, не цікавиться навчанням дитини та ухиляється від утримання дитини. Вказує на те, що в кінці 2022 року він звернувся до органу опіки та піклування з заявою про надання йому висновку про доцільність позбавлення батьківських прав своєї колишньої дружини, оскільки остання вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не відвідує сина та не спілкується з ним. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кіцманської міської ради від 05.01.2023 року №4 визнано за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . З посиланням на відповідні норми закону, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . (а.с.1-4) Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.03.2023, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. (а.с. 26). Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2023(а.с.35). Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Позиція учасників провадження в судовому засіданні, пояснення свідків Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що під час спільного проживання із відповідачкою у них народився син [PERSON] , 2007 р.н. Всього в шлюбі прожили 6 років, проживали в с.Ошихліби. Проживали нормально в цей період мати піклувалась про сина, шкідливих звичок не мала. В 2013 році відповідачка захотіла розлучитись. Востаннє він та син бачився з матір`ю в жовтні 2013 році, коли розлучались. Після цього відповідачка забрала всі свої речі із житла в с.Ошихліби та виїхала до своєї матері в м.Кіцмань, а згодом за кордон до Республіки Німеччини, з того часу ні разу не виходила на зв`язок. Спору щодо виховання дитини між ним не було, після розлучення син залишився проживати з ним в житлі, де й проживав до того, мати не заперечувала. Син з народження зареєстрований за адресою його місця проживання в с.Ошихліби. Вважає, що в даний час обмежуються права сина, так як він не може виїхати за кордон без дозволу матері. Відповідачка з ними зовсім не спілкується, та жодної матеріальної допомоги не надає, нічого не дарує та не вітає сина з днем народження. А тому просить задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Позивач також пояснив, що не пред`являв позовної вимоги про стягнення аліментів із матері, оскільки не хоче щоб в майбутньому син утримував матір. До суду чи до служби у справах дітей щодо бажання вивезти дитину за кордон на відпочинок - не звертався. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що протягом останніх років позивач сам виховує сина [PERSON] , оскільки мама виїхала за кордон і з того часу не поверталась до сім`ї і вихованням сина не займається. Минулого року дитина була позбавлена права поїхати на море через те, що мати невідомо де і не можливо оформити документи. А тому позивач звернувся в службу у справах дітей, якою зроблено відповідний висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав, заслухано думку дитини, яка також підтримує позицію батька. Просить позов задоволити, так як це відповідатиме інтересам дитини і відповідає його бажанню. Представник служби у справах дітей Кіцманської міської ради Заярнюк Л.В. суду пояснила, що позивач звернувся в службу із заявою про позбавлення матері батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2007 р.н. Були зібрані всі необхідні документи, проведено бесіду з сином, 2007 р.н., який надав згоду на позбавлення батьківських прав його матері. Всі документи свідчать про те, що мати не бере участі у вихованні дитини, не телефонує синові, нічого не передає, усунулась від виконання батьківських обов`язків, а всі побутові питання вирішує батько самостійно. І тому комісія служби у справах дітей підготувала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який вона повністю підтримує в даному судовому засіданні. Неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що йому виповнилось повних 15 років, він навчається в 10 класі Ошихлібському ЗЗСО, грає в теніс, захоплюється англійською мовою. Має особистий мобільний телефон, однак номера мами він не має, оскільки вона не телефонує і він не хоче з нею розмовляти. Його навідують бабуся та дідусь, йому подобається проводити з ними час, однак про матір вони не згадують. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 26.04.2023 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Жодних клопотань до суду не поступало. Свідок [PERSON] , яка являється сусідкою [PERSON] , суду пояснила, що до 2013 року [PERSON] проживав в с.Ошихліби в шлюбі з [PERSON] , проживали нормально, а після розлучення [PERSON] поїхала і більше в селі її не бачила. Дитина проживає з татом та бабою, які піклуються про нього, про матір нічого не знає, особисто з нею не спілкувалась. Свідок [PERSON] - сусідка [PERSON] , суду пояснила, що цю сім`ю знає, жили вони добре в шлюбі, мама до дитини добре відносилась, а потім мама зникла і з того часу в селі не появляється. Востаннє бачила матір на Першому дзвонику в школі, в 1 класі. Коли хлопчик йшов в перший клас, то батьки вже разом не жили, і мама дитини на святі стояла осторонь. Бачила, що бабуся - мати відповідачки приходила до внука. Свідок [PERSON] - мати відповідачки, суду пояснила, що [PERSON] є її онуком. Після його народження, її дочка не мала права до неї приходити, їй забороняли виходити, приводити онука також не дозволяли, допомагати дочці забороняли. А коли вона відвідувала внука в с.Ошихлібах , то кожного разу була як на екзамені в присутності діда, баби та інших, на самоті із [PERSON] ніколи не залишали її. Сестра позивача - [PERSON] втручалась у виховання внука. Після розлучення дочка повернулась до неї проживати в м.Кіцмань, на протязі року намагалась зустрітись із сином, однак їй це не дозволяли, постійно чинили перешкоди всі родичі. Дочка [PERSON] є доброю матір`ю, любить сина. На даний час [PERSON] проживає за кордоном в Німеччині, там створила сім`ю, часто телефонує і кожного разу запитує про [PERSON] . Знає, що в телефоні [PERSON] заблокований номер телефону матері. Десь три роки назад вона [PERSON] запитувала, що він хоче щоб мама купила йому. Після цього родина [PERSON] викликали її та з`ясовували чому вона проводить такі бесіди з внуком. [PERSON] намагалась телефонувати колишньому чоловікові, але його сестра не давала говорити та й постійно стверджували, що їм нічого не потрібно, дитина все має. Дочка купила дитині планшет, телефон приблизно роки 2-3 роки тому, передала через неї [PERSON] , казала, що то від мами. 2 роки назад [PERSON] приїжджала та бачилась з сином, [PERSON] привозили в м.Кіцмань і він спілкувався з матір`ю. По телефону повідомила дочці, що її позбавляють батьківських прав, однак вона не хотіла нічого казати, тільки плакала. На уточнюючі запитання суду позивач [PERSON] додатково пояснив, що його родина не перешкоджала [PERSON] бачитись із сином, він про це нічого не знає. Також не знав він і про те, що 2 роки тому [PERSON] приїжджала в м.Кіцмань та зустрічалась із сином [PERSON] , нічого не знає про подарунки від матері. Неповнолітній [PERSON] також підтвердив суду, що 2 роки тому бачився з матір`ю в м.Кіцмань. Мати подарувала йому планшет та мобільний телефон. Заслухавши пояснення сторін, зацікавлених осіб, свідків, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносинз посиланням на докази. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ошихлібської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 09.07.2007 року, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 17. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). У відповідності до рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.10.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а позивачка [PERSON] після розірвання шлюбу переходить на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». ( а.с.9) Відповідно до довідки, виданої Ошихлібським ЗЗСО І-ІІІ ступенів, вбачається, що за період навчання в закладі [PERSON] з 01.09.2012 року по даний час його мати до закладу не з`являлася, не цікавилася навчанням та вихованням сина, жодні батьківські збори, класні виховні заходи не відвідувала. Всі обов`язки по вихованню та навчанню [PERSON] виконував батько [PERSON] . ( а.с.10) Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.12.2022, виданого виконавчим комітетом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] працює на «ТОВ СЕ-Борднедце -Україна», на його утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON] , 2007 року народження, якого він виховує самостійно. Зі слів сусідів та заявника, колишня дружина [PERSON] вже більше 10-ти років не проживає з ними і не надає для сина ніякої допомоги, у вихованні сина участі не бере. Відповідно до заяви [PERSON] від 27.12.2022, він не заперечує відносно заяви батька [PERSON] , 1984 року народження, щодо позбавлення батьківських прав його матері , яка до нього не телефонує та не цікавиться його життя. Дана заява написана в присутності начальника Служби у справах дітей Кіцманської міської ради [PERSON] ( а.с.12) Як вбачається з довідки виданої ТОВ «МАК-Медик» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини від 22.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , в с. Ошихліби спостерігається сімейним лікарем [PERSON] , батько постійно цікавився станом здоров`я дитини, приходив на профілактичні щеплення з дитиною, виконував всі рекомендації лікаря. Зауважень до батька з боку лікаря не було. За весь час мати дитини з лікарем не зустрічалася і не спілкувалася. ( а.с.13) Також суду надано Висновок органу опіки та піклування Кіцманської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] (а.с.14-16). Рішенням виконавчого комітету Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 11.01.2023 року, №13/1 затверджено висновок органу опіки та піклування Кіцманської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . ( а.с.18) Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кіцманської міської ради від 05.01.2023 року, №4 , визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , мешканця с. Ошихліби. (а.с.17) Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , так як вважає його недостатньо обґрунтованим, складеним виключно на підставі позиції батька щодо ухилення матері від обов`язків, його близьких сусідів, без дослідження всіх обставин , способу життя сім`ї, без з`ясування думки матері [PERSON] , що суперечить інтересам дитини. В даному випадку суд не вважає, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. Адже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення батьківських прав судом не встановлено. Аналізуючи вищевикладене, заслухавши думку учасників провадження, неповнолітнього [PERSON] , суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена; належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] ( [PERSON] ) від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина, позивачем не надано. Так, судом встановлено, що 14.10.2013 року шлюб між [PERSON] розірвано. Після розлучення неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з батьком, а мати виїхала за кордон. При цьому, мати коли приїжджає в м.Кіцмань - зустрічається із сином , передає подарунки, контактує з дитиною через свою матір - бабусю, яка відвідує внука за місцем проживання, володіє інформацією щодо життя її сина, незважаючи на існуючі перешкоди у спілкуванні. Дану обставину сторони не заперечують. Матеріали справи не містять доказів неналежної поведінки матері по відношенню до сина, аморальної поведінки як такої. Докази того, що мати нехтувала інтересами сина, відсутні. При цьому допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що за час спільного проживання [PERSON] , мати дбала та піклувалась про сина, шкідливих звичок не мала. Свідок [PERSON] повідомила суд про те, що з 2013 року сім`я [PERSON] чинить перешкоди матері у зустрічах з сином, обмежили їх побачення, забороняють телефонувати, заблокували матір в телефоні, не дозволяють передавати подарунки, навідувати і взагалі говорити про матір в присутності дитини. Отже, позивачем не доведено факту злісного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо їх сина, а також те, що її поведінка свідчить про її не бажання та не спроможність виконувати батьківські обов`язки, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, а тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав. Стосовно висловленої думки дитини, по відношенню до якої було ініційовано процес позбавлення батьківських прав, то суд зазначає таке. Положеннями статті 12 Конвенції про права дитини, статті 9 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, а тому в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається її, має бути заслуханою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має обсяг прав, одним із яких беззаперечно є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Вказане право дитини при вирішенні спору, яким зачіпається її інтерес, підтверджено нормами як міжнародного, так і національного права. Разом із тим, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. Небажання дитини, яка фактично останні десять років проживає без матері, спілкуватися з нею, за відсутності неналежної поведінка матері по відношенню до дитини та доказів сприяння з боку батька спілкуванню матері та дитини, не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. Мотиви з яких виходив суд. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків, який застосовується за наявності зазначених статтею 164 СК України підстав та здійснюється тільки у судовому порядку. Перш за все, позбавлення батьківських прав спрямоване на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав це засіб впливу на батьків, які само звільнилися від виконання законодавчо визначених обов`язків щодо дитини. Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей є умисною протиправною поведінкою, яка характеризується психічним ставленням особи до своєї поведінки та її наслідків: усвідомлення особою суспільної небезпеки своєї поведінки; передбачення її суспільно небезпечних наслідків; бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання. Ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] не доведене, відтак, передбачена пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України підстава для позбавлення батьківських прав відсутня.

Outcome: dismissed