Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Наталія Миколаївнапро визнання права на спадкове майно. В позовній заяві зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , 1955 року народження, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, яке включає квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] . Право власності зареєстроване за [PERSON] в реєстрі нерухомого майна за реєстраційним номером 20222064, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2007, витягом з реєстру нерухомого майна від 01.10.2007. З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по [ADDRESS] , вбачається, що у вказаній квартирі з 10.10.2007 зареєстрований її син [PERSON] . Згідно акта від 20.07.2022, який складений керівником ОСББ «Садівник», зі слів мешканців будинку, [PERSON] , який помер [INFO] , протягом тривалого часу та на час смерті його матері [PERSON] , постійно проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Родинні зв`язки [PERSON] та [PERSON] як спадкоємця першої черги, підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 18.12.1974 відділом ЗАГС Подільського району м. Києва, актовий запис 3089. Після смерті спадкодавця [PERSON] , в порядку спадкування за законом прийняв спадщину її син [PERSON] , оскільки фактично спільно проживав з матір`ю на час відкриття спадщини у будинку за адресою: [ADDRESS] , однак свідоцтво про право на спадщину на квартиру він не отримав, право власності у встановленому порядку за собою не зареєстрував, оскільки помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] , в порядку спадкування за законом, прийняла його донька [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М., про що 06.01.2022 нотаріусом зареєстровано спадкову справу за № 3. 02.12.2022 нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, у зв`язку відсутністю доказів, що підтверджують факт спільного проживання спадкодавця [PERSON] з [PERSON] та, які б в свою чергу, підтверджували прийняття спадкодавцем спадщини після смерті його спадкодавця [PERSON] . Позивач, посилаючись на норми чинного законодавства України, просить суд встановити факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини спадкоємця [PERSON] , 1974 року народження, який помер [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , 1955 року народження, яка померла [INFO] ; визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, однак не оформив своїх прав, так як помер [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду подала заяву, в якій просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутність. У підготовче судове засідання представник відповідача Уманської міської ради не з`явився, попередньо на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Пархоменко Н.М. в підготовче судове засідання не з`явилася, попередньо на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при ухваленні рішення покладається на думку суду. Згідно з положеннями п.4 ст. ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~200\~ЦПК\~України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане виконавчим комітетом Дашківської сільської ради. Після смерті\~ [PERSON] \~залишилося спадкове\~майно:квартира [ADDRESS] . Вищевказана квартира належала спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2007, який зареєстрований в реєстрі за № 1-3833. У Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказано, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2007, який зареєстрований в реєстрі за № 1-3833. У будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , зазначено, що у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , яка знялася з обліку 27.12.2007, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка знялася з обліку 16.09.2011. Судом встановлено, що матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.12.1974. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане 20.10.2021. Позивач [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані: батько- [PERSON] ; мати- [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . 20.07.2022 керівником ОСББ «САДІВНИК», [PERSON] та мешканцями квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , складено акт про те, що зі слів мешканців будинку, [PERSON] , який помер [INFO] протягом тривалого часу та на час смерті своєї матері [PERSON] , а саме [INFO] , постійно проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 02.12.2022 постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не встановлено факт постійного поживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк не прийняв спадщину. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ч.2 ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Батько позивача помер, іншого способу встановити факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] або іншим шляхом неможливо, встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, в судовому засіданні факт проживання доведений в сукупності матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в цій частині та необхідності їх задоволення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. За встановлених обставин суд приходить висновку, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Отже, [PERSON] мав право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи той факт, що батько позивача [PERSON] не оформив свого права на майно в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , тому право на прийняття належної йому спадщини в порядку ч.1 ст. 1276 ЦК України перейшло до його спадкоємця, позивача [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. Таким чином, позивач у справі є спадкоємцем за спадковою трансмісією. Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що позивач має право на прийняття спадщини за спадковою трансмісією після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , однак приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved