Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

18.01.2021 р. ПрАТ «СК «Брокбізнес» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в сумі 6156,95 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.12.2018 р. між ПрАТ «СК «Брокбізнес» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-471536НТ, відповідно до умов якого було застраховано у тому числі транспортний засіб марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] . 14.05.2019 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вказаного транспортного засобу, під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.06.2019 р. встановлено, що ДТП сталась з вини відповідача, внаслідок порушення ним правил дорожнього руху. Відповідно до страхового акту № 79147/1 від 19.08.2019 р. та умов договору страхування, розмір страхового відшкодування складає 14738,00 грн., яке позивачем було відшкодовано потерпілому. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа-Гарант», на адресу якої позивач направив заяву про виплату страхового відшкодування за полісом. Разом з тим, оскільки заяву було задоволено частково, а саме ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» виплатило на користь позивача страхове відшкодування тільки у розмірі 8581,05 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування в сумі 6156,95 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою від 22.02.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 05.05.2021 р. розгляд справи вирішено продовжити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи за його відсутності, а також проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 14.05.2019 р. на вул.В.Чорновола біля будинку № 41 в м.Києві відбулась ДТП за участю транспортного засобу марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.06.2017 р. в справі № 761/21513/19, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , та обставини даного ДТП, не потребують доказування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що на момент настання вищевказаного страхового випадку транспортний засіб марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «Брокбізнес» згідно договору добровільного страхування наземного транспортну № 006-471536НТ від 12.12.2018 р. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. 14.05.2019 р. до ПрАТ «СК «Брокбізнес» звернувся власник транспортного засобу марки «Hyundai Accent», номерний знак [NUMBER] , - [PERSON] з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, а у подальшому із заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. З врахуванням акту огляду транспортного засобу та рахунків, ПрАТ «СК «Брокбізнес» затверджено страховий акт № 79147/1 від 19.08.2019 р. про виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 14738,00 грн. Як встановлено судом, ПрАТ «СК «Брокбізнес» на підставі страхового акту № 79147/1 від 19.08.2019 р. було сплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 14738,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2019 р. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим, положеннями ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, який на законних підставах здійснював експлуатацію транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до поліса АМ/8560159, що підтверджується довідкою про ДТП. Разом з тим, внаслідок звернення ПрАТ «СК «Брокбізнес» до ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» з метою отримання страхового відшкодування в розмірі 14738,00 грн., ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» відшкодувало позивачу лише 8581,05 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди в сумі 14738,00 грн. та страховою виплатою ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» у розмірі 8581,05 грн. складає 6156,95 грн., яка підлягає стягненню з винної у вчиненні ДТП особи, а саме з відповідача. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.02.2016 р. в справі № 6-2878цс15, яка у відповідності до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується іншими судами. Враховуючи, що до позивача внаслідок виплати потерпілому страхового відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача, при цьому страховик відповідача здійснив страхову виплату недостатню для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 6156,95 грн. (14738,00 грн. - 8581,05 грн.). Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8258,95 грн. (6156,95 грн. + 2102,00 грн.).

Outcome: approved