Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей, стягнення аліментів. Зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2005. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У них з відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Посилаючись на конфліктні відносини з відповідачем, вік дітей, потребу дітей в сталому режимі, а також неможливість узгодити місцеперебування дітей та їх графік, просила визначити місце проживання дітей, а саме: [PERSON] , [PERSON] разом з нею. Окрім того, вона не заперечувала необхідності спілкування відповідача з дітьми, однак, з метою збереження графіку зайнятості та навчання, просила визначити спосіб участі батька дітей - [PERSON] , у вихованні дітей наступним чином: проводити зустрічі кожного вівторка, четверга і суботи з 14 год. по 19 год. Також, у зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не надає допомогу на утримання дітей, просила стягнути аліменти у розмірі однієї третини всіх видів заробітку [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Подільського районного суду міста Києва від 04.06.2018 було роз`єднано кілька поєднаних в одному провадженні вимог, виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив повністю. Вказав, що діти почергово проживають разом з ним та разом з позивачкою. На час проживання з ним діти отримують все необхідне. Він має позитивну характеристику з місця роботи. Крім того, в позові не вказано, які права позивача порушені, у зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказала на те, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, що негативно впливає на дітей. Місце проживання необхідно визначити разом з нею, оскільки квартира, де вона проживає, забезпечена необхідними умовами для проживання дітей. Відповідач же проживає разом зі своїми батьками. Відповідач постійно порушує графік, що встановлений між ними щодо участі у вихованні дітей. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що будь-який моральний тиск на дітей не чинить та належним чином виконує свої обов`язки щодо виховання дітей. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання дітей з матір`ю, згідно висновку органу опіки і піклування. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , (а.с.9), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Як установлено судом, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей. На момент розгляду справи сторони проживають окремо, їх малолітні діти: [PERSON] проживає разом з татом - відповідачем у справі, [PERSON] проживає разом з мамою - позивачем у справі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.06.2019, орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Крім того, вирішено за доцільне встановити батьку - [PERSON] , час на спілкування з своїми малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з урахуванням віку дітей, їх стану здоров`я та з дотриманням розпорядку дня, графіку роботи навчальних закладів, в яких діти отримують відповідну освіту та додаткового навчання (секції, гуртки тощо), з можливістю відвідувати дітьми місце проживання батька та ночівлею у нього, за попередньою домовленістю з матір`ю та без її присутності, в інтересах дітей наступним чином: тиждень через тиждень, з п`ятниці після закінчення заняття в навчальних закладах (гуртках, секціях тощо), батько забирає дітей та проводить з ними час, на свій власний розсуд, до ранку наступної п`ятниці (відвозить дітей до закладів); необмежене спілкування з дітьми особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо); спільний відпочинок з малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьки вирішують самостійно між собою, з урахуванням рівності їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дітей; у разі потреби (відпустка одного з батьків, хвороба одного з батьків або дітей, відвідування навчальних закладів тощо), за усною домовленістю між собою, батьки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , можуть відступати від вказаного вище режиму спілкування. Крім того, повторно рекомендовано батькам - [PERSON] та [PERSON] , скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для спільного вирішення питань, пов`язаних із вихованням, навчанням та утриманням синів (а.с. 124-126). Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з абз. 1 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09). На момент розгляду справи [PERSON] виповнилося 13 років, [PERSON] виповнилося 10 років. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На виконання вимог норми ст. ст. 160, 171 СК України, у судовому засіданні від 25.04.2023 були опитані діти, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] повідомив, що проживає разом з татом, з братом спілкується тільки в школі, за братом сумує і хотів би жити разом з братом. [PERSON] повідомив, що проживає разом з мамою. Сумує за братом, оскільки спілкується з ним лише в школі і по телефону, хотів би жити разом з братом і мамою. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 18 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Судом установлено, що батьки сумлінно ставляться до виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, разом з тим, ураховуючи висновок органу опіки та піклування від 11.06.2019, думку дітей, яка була заслухана у судовому засіданні - 25.04.2023, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, оскільки таке вирішення спору відповідатиме інтересам дітей, буде сприяти забезпеченню їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Разом з тим, позовні вимоги про встановлення способу участі батька у вихованні дітей задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Ураховуючи те, що згідно норм чинного законодавства до суду з позовом щодо вирішення спору про участь у вихованні дітей звертається той з батьків, хто проживає окремо від дітей, якщо той з ким проживають діти чинить перешкоди, позов в цій частині подано неналежною особою та є передчасним, у зв`язку з чим, задоволенню не підлягає.

Outcome: partial