Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, сторони не підтримують дружніх стосунків, збереження родини стало неможливим через різні погляди на життя та майбутнє, відсутність спільних інтересів та довіри. Сторони ведуть різні бюджети та різне господарство. Разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи без участі позивача. Також, позивач подав до суду клопотання про витребування у відповідача [PERSON] оригінал свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.07.1998. 06.01.2023 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області надійшло повідомлення про те, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.01.2023 відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 01.03.2023 від відповідача надійшов відзив, в якому заперечувала проти розірвання шлюбу та просила строк шість місяців на примирення. 15.03.2023 від представника позивача надійшов відзив на відзив на позовну заяву. У своєму відзиві позивач зазначає, що шлюб з відповідачем містить формальний характер, оскільки з 2012 року сторони разом не проживають, тобто близько 11 років сторони не спілкуються. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.1999, сторони перебувають у шлюбі з 16 липня 1999 року. Від спільного подружнього життя сторони мають дитину [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва пр смерть виданого повторно серія [NUMBER] від 19.08.2022. Вищевказані обставини не заперечувались відповідачем у відзиві. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть та припинили сімейні відносини з 2012 року, отже вже тривалий час кожен з подружжя живе окремо своїм життям та своїми інтересами. Відповідач просила суд надати час на примирення протягом шести місяців, а позивач наполягав на розірванні шлюбу. Щодо надання часу на примирення суд зазначає наступне, примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд має застосовувати положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Таким чином, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд має враховувати, що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 Сімейного кодексу України. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про надання часу на примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейний кодекс України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейний кодекс України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейний кодекс України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу подружжя, оскільки примирення між ними не можливе через небажання позивача зберегти сім`ю. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, а подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам подружжя.

Outcome: approved