Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-01 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив стягнути з відповідачки на користь [PERSON] 10000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями; 36448, 67 грн. відшкодування матеріальних збитків. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 травня 2019 року відповідачка керуючи транспортним засобом [NUMBER] по вул. Вадима Гетьмана 46а, рухаючись заднім ходом, не переконавшись у тому що її транспортний засіб надійно зафіксований ручними гальмами, допустив наїзд на автомобіль позивача днз [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, вартість яких оцінено в 49504,90 грн. За ремонт транспортного засобу позивач був вимушений одразу заплатити 3711,66 грн., і дану суму страхова компанія відповідача йому не відшкодувала. Оскільки страхова компанія відшкодувала позивачу матеріальний збиток лише у розмірі 13056,23 грн., відповідачка має відшкодувати [PERSON] 36448, 67 грн. Позивач вказує, що окрім матеріальних збитків, також зазнав моральної шкоди. Пережитий нервовий стрес, додаткові витрати часу на захист своїх інтересів, нецільове використання сімейних коштів, що призвело до емоційних страждань, позивач оцінює в 10000, 00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.07.2019 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі з повідомленням (викликом) осіб. 15.01.2020 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Конюшко Д.Б. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та вирішити питання про розподіл судових витрат. Вказав, що цивільно-правова відповідальність відповідачки на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» за діючи полісом №АМ6504778 з лімітом відповідальності страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 100000, 00 грн. Враховуючи незгоду позивача з розміром отриманого страхового відшкодування, позивачем неправильно визначено відповідача у справі. Крім того, позивач вказує, що його автомобілю було завдано матеріальних збитків на суму 49504, 90 грн.; за ремонт він сплатив 3711, 66 грн., що не перевищує ліміт страхового відшкодування. Як слідує з листа ПрАТ «СК «УГС» вих. №03/3135 від 20.06.2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу KIA Cerato днз [NUMBER] без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 16081, 41 грн. Враховуючи те, що позивач відремонтував належний йому транспортний засіб, предметом доказування у справі є обставини, що підтверджують вартість здійсненого ремонту та необхідність його здійснення у даних обставинах. Однак позивач не надав доказів ні оплати суми вартості відновлювального ремонту ні необхідності його здійснення у відповідному обсязі. Відповідач також вважає вимоги сторони позивача щодо розміру моральної шкоди завищеними й не відповідають принципам розумності і справедливості Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 20.01.2020 року залучено до участі у справі третю особу - ПрАТ «СК «Українська страхова група». 05.05.2020 року позивач подав пояснення по справі, у яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вказав, що відповідачка намагалася уникнути відповідальності за скоєну ДТП, наразивши сім`ю позивача та інших учасників дорожнього руху на небезпеку, спроби вирішити ситуацію мирним шляхом і оплатити ремонт проігнорувала, чим завдала позивачу моральних страждань. страхова компанія відшкодувала позивачу лише частину вартості ремонту і не покрила витрати на негайний ремонт машини, який був необхідний хоча б для того щоб їздити до експертів та страхової компанії. 07.04.2021 року представник третьої особи ПрАТ «СК «УГС» подав пояснення, у яких вказав, що 08.05.2019 року в м. Києві о 08-00 год. сталася ДТП за участі транспортного засобу Hyundai І 10, днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу KIA Cerato днз [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на автомобіль Hyundai І 10, днз [NUMBER] застрахована в ПрАТ «СК «УГС» згідно полісу №АМ/6504778. 08.05.2019 року ПрАТ «СК «УГС» отримало від відповідача повідомлення про ДТП, а 17.05.2019 року повідомлення про ДТП, пояснення про обставини настання ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування від позивача. Після чого, транспортний засіб позивача було оглянуто та складено акт огляду. 05.06.2019 року складено звіт №195/У/2019 та розраховано суму страхового відшкодування у розмірі 16081, 41 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (60, 48%) та середніх розцінок по Київському регіону матеріальний збиток вирахувано та 26.06.2019 року відшкодовано у сумі 13056, 23 грн. Представник вважає, що страховик у повному обсязі виконав своє зобов`язання згідно полісу №АМ/6504778 перед позивачем. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити заявлені вимоги з підстав, які були викладені в позові. Представник третьої особи в судове засідання не з`явивсь, про розгляд справи повідомлявсь належним чином. Через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі з урахуванням раніше поданих письмових пояснень. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань щодо неможливості розгляду справи у їх відсутність до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з цього, враховуючи наявний в матеріалах справи відзив відповідача, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] з 2009 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є власником автомобіля KIA Cerato днз [NUMBER] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року у справі №760/13769/19 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які становлять 340 грн. та судовий збір в сумі 384, 20 грн. Судом встановлено такі обставини та події, що [PERSON] 06.05.2019 року о 08-00 год. в м. Києві на вул. В. Гетьмана, 46А, к. 1, допустила автомобілем Hyundai І 10, днз [NUMBER] наїзд на перешкоду та здійснила зіткнення з автомобілем KIA Cerato днз [NUMBER] , не дочекавшись прибуття працівників поліції залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п.2.10 а, д ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 06.05.2019 р. о 08-00 год., в м. Києві по вул. Вадима Гетьмана, буд. 46А, к. 1, встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до полісу №АМ/6504778 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 14.11.2018 року [PERSON] застрахувала в ПрАТ «СК «УСГ» автомобіль марки KIA Cerato днз [NUMBER] на загальну суму 100000, 00 грн., з них франшиза - 00, 00 грн. Згідно акту виконаних робіт №ЗН-0009322, складеного 13.05.2019 року ТОВ «ПРОМАВТОТЕХСЕРВІС» вартість запчастин та робіт з відновлення автомобіля KIA Cerato днз [NUMBER] становить 3711, 66 грн. Згідно рахунку-фактури №0000005804, складеного 14.05.2019 року ТОВ «ПРОМАВТОТЕХСЕРВІС» вартість запчастин та робіт з відновлення автомобіля KIA Cerato днз [NUMBER] становить 49504, 90 грн. На підставі заяви ПрАТ «СК «УГС» складено звіт №195/У/2019 про оцінку вартості відновлювального ремонту KIA Cerato днз [NUMBER] , яким визначено вартість відновлювального ремонту ТЗ з ПДВ у розмірі 18445, 49 грн. На підставі розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту №ДКЦВ-17828 від 26.06.2019 року, ПрАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 13056, 23 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону №1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15, провадження №14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля KIA Cerato днз [NUMBER] внаслідок ДТП, яка сталася 06.05.2019 року з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. В ході розгляду справи судом встановлено, що страховик відповідача [PERSON] - ПрАТ «СК «УСГ» на підставі звіту №195/У/2019 від 05.06.2019 року здійснило відшкодування шкоди, завданої позивачу, в розмірі 13056, 23 грн. Звертаючись до суду позивач при визначенні розміру заподіяного збитку посилався на рахунок-фактуру №0000005804, складений 14.05.2019 року ТОВ «ПРОМАВТОТЕХСЕРВІС», яким визначено вартість ремонту у розмірі 49504, 90 грн. Згідно приписів ст. ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої в даній ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків, які у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладено, враховуючи, що страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] на підставі звіту №195/У/2019 від 05.06.2019 року за його заявою, автомобіль відремонтовано, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність відшкодування завданої шкоди в результаті ДТП від 06.05.2019 року саме на підставі рахунку-фактури №0000005804 від 14.05.2019 року, яким визначено завданий збиток у більшому розмірі, суд при визначенні вартості відновлювального ремонту враховує звіт №195/У/2019 від 05.06.2019 року. Отже, на підставі звіту №195/У/2019 від 05.06.2019 року сума вартості відновлювального ремонту KIA Cerato днз [NUMBER] становить 18445, 49 грн., з яких страховиком відповідача виплачено 13056, 23 грн. На підставі повного та всебічного дослідження поданих сторонами доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення недоплаченого страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню на суму 5389, 26 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000, 00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. За викладених позивачем обставин на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, яку переніс позивач, суд вважає, що з урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживав заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушеності змін звичного способу життя у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. справедливим та співмірним. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році віднесений до 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії [NUMBER] , видане 23.01.2003 року) звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відтак, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial