Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-08 00:00:00

27 березня 2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що його матір, [PERSON] та його батько, [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час шлюб між ними розірвано, на підставі Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2022 року, справа № 183/6310/21. Підтвердженням факту того, що відповідач по справі являється батьком позивача є свідоцтво про народження, де у графі «батько» записано - [PERSON] . Позивача по справі, відповідно до наказу № 871 «с» від 09 серпня 2021 року Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара прийнято до навчання на механіко-математичний факультет. На даний час позивач є студентом 2 курсу. Стаціонарне навчання розпочалося з 01 вересня 2021 року. Позивач зазначає, що на сьогодні його матеріально повністю забезпечує його мати, [PERSON] , надає йому грошові кошти на його потреби, що пов`язані з його навчанням. Однак мати позивача не в змозі самостійно його утримувати, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 07 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, 09 травня 2023 року подав до суду заяву, у якій просив цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, 09 травня 2023 року подав до суду заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги визнає, просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що відповідач у справі [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER] /а.с.9/. Також установлено, що [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом установлено, що [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання групи МС-21-1, механіко-математичного факультету Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Термін навчання: 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року /а.с.7/. Оскільки позивач як повнолітній син відповідача продовжує навчання, у зв`язку з навчанням не може працювати, суд приходить до переконання, що він потребує матеріальної допомоги. Обставин, які свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітньому сину, судом не встановлено. На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом установлено, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, а тому може надавати матеріальну допомогу його повнолітньому сину на час його навчання. Разом із тим, відповідачем не надано суду доказів наявності обставин, що мають істотне значення, при визначенні розміру аліментів на утримання його повнолітнього сина на час його навчання. У зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги матеріальне становище сина відповідача, який навчається, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання позивача як повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 27 березня 2023 року і до досягнення позивачем 23 років, за умови його навчання. Частковість задоволення позову полягає у тому, що суд вважає за необхідне визначити час закінчення обов`язку сплати аліментів на утримання позивача, який є моментом закінчення навчання, а у випадку продовження навчання досягнення ним 23 років. Вказане викликане змістом частини 1 статті 199 СК України, якою передбачено такий обов`язок батька/матері у випадку продовження навчання сина/доньки до досягнення двадцяти трьох років. Також, відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів до відносин щодо сплати аліментів на утримання повнолітніх доньки/сина, які продовжують навчання, не застосовуються. Відтак, суд відмовляє і у частині позову щодо визначення мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн.

Outcome: partial