Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд встановити факт, що має для нього юридичне значення, а сааме: факт його постійного проживання разом з матір`ю - спадкодавицею [PERSON] , однією сім`єю з 10 вересня 2015 року по день смерті останньої [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його матір [PERSON] , [INFO] . За життя, а саме - 06.03.2020 року - мати склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області В.Трубніковою, яким все своє майно заповідала синові - позивачу [PERSON] . На момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач має інше місце реєстрації, а саме: [ADDRESS] , однак понад 6 (шість) останніх років життя матері, починаючи з вересня 2015 року по день її смерті [INFO] постійно проживав разом з нею у квартирі. Ця обставина була викликана поганим станом здоров`я [PERSON] , її потребою у сторонньому догляді, зокрема, купівлі ліків, допомозі у харчуванні, виконанні хатньої роботи. Позивач разом з матір`ю ніс фінансові витрати на утримання спільного житла, робив дрібний побутовий ремонт, та доглядав за нею. Інших дітей та спадкоємців першої черги, окрім позивача, на час своєї смерті [PERSON] не мала. Поховання здійснював також позивач. 09 січня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сапко І.М. з заявою про прийняття спадщини після померлої матері, однак у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, оскільки відсутні докази його постійного проживання із спадкодавицею на момент її смерті [INFO] . Отже, встановлення вказаного факту має для позивача юридичне значення та необхідно в подальшому для оформлення спадщини, в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.1-4). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.02.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням її учасників про дату, час і місце його проведення. Задоволено клопотання позивача про витребування від приватного нотаріуса І.Сапко інформації про наявність спадкових справ та заповітів, а також інших спадкоємців, що зверталися з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] . (а.с.31) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.05.2023 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом її учасників в судове засідання. В судове засідання для розгляду справи по суті учасники не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином. Представник позивача О.Гетьман подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. (а.с.48). Представник відповідача Слобожанської селищної ради Харківської області до суду подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі. Відзиву на позовну заяву чи заперечень проти позову не подавала. (а.с. 37) Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України, в зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позов, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Ознайомившись з доводами позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові докази, суд встановив наступне: Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 07.09.2000 року Зміївським РВ УМВСУ в Харківській області, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6) Згідно Свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого Комсомольським п/с Зміївського бюро ЗАГС Харківської області 25.06.1966 року, матір`ю позивача є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с.27) Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.02.2023, 14.02.2023 року, 10.11.1961 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище дружини - [PERSON] ), а 08 квітня 1970 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище дружини - [PERSON] ) (а.с.28-29) 20.11.1979 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Готвальдівським районним відділом ЗАГС Харківської області (а.с.30) [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15.12.2021 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.7) Згідно Довідки відділу Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/655 від 12.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , на час своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею у вказаній квартирі ніхто не був зареєстрований (а.с.11) При цьому, власником квартири, в якій постійно проживала та була зареєстрована [PERSON] , є позивач [PERSON] , що підтверджується Договором дарування квартири від 06.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області В.Трубніковою за реєстровим №172 (а.с.15-16) Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 12-17/336-Зм/21 від 15.12.2021 року, смерть [PERSON] настала вдома за адресою: [ADDRESS] , через гострий розлад кровообігу. Вказана Довідка видана позивачеві [PERSON] (а.с.8) За життя [PERSON] було складено заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, вона заповідала синові - позивачеві [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений 06 березня 2020 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області В.Трубніковою за реєстровим № 173 (а.с.9) Як вбачається з Акту обстеження голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Енергетик-2» Земліним Р.А., підписаним свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з вересня 2015 року і по 15.12.2021 року [PERSON] проживала разом із своїм сином [PERSON] однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , вела з ним спільне господарство. Інших родичів не має. (а.с.10) Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сапко Ігоря Миколайовича від 09 січня 2023 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки позивачем пропущено встановлений цивільним законодавством строк для прийняття спадщини та не надано доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду (а.с.18) Згідно відомостей вих. № 85/01 -16 від 17.03.2023 року, наданих приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сапко Ігорем Миколайовичем на виконання ухвали суду від 20.02.2023 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусом не заводилася, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися (а.с.35, 45-46) Встановивши обставини справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст.77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. В даному випадку спірним є факт спільного проживання позивача [PERSON] разом з матір`ю - спадкодавицею [PERSON] станом на день її смерті [INFO] . Відповідно до ч.2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За змістом норми статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами доведено факт його постійного проживання разом з матір`ю - спадкодавицею [PERSON] з вересня 2015 року по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаної квартири є позивач [PERSON] , і згідно Акту обстеження, він постійно проживав без реєстрації в цій квартирі разом з матір`ю. Таким чином, позивачем належними й допустимими доказами доведено факт його постійного проживання разом із спадкодавицею на момент її смерті. Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved