Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-07 00:00:00

У березні 2023 з позовом звернувся [PERSON] який просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 300\~000 грн. Мотивував тим, що відносно нього працівниками поліції неодноразово складалися протоколи про вчинення адміністративних правопорушень. В результаті розгляду матеріалів Вінницьким міським судом Вінницької області та Вінницьким апеляційним судом провадження відносно позивача закрито у зв`язку із відсутністю у діях [PERSON] складу правопорушення. Позивач у результаті неправомірних дій працівників поліції відчув душевні страждання приниження його честі та гідності пов`язаних із фактом притягнення його до адміністративної відповідальності, відбулися неприємні зміни у його житті, що пов`язані із постійним відвідуванням судових та правоохоронних органів, витрат на проїзди, та марнування свого часу з метою доведення своєї невинуватості. Ухвалою суду від 24.03.2023 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ГУ НП у Вінницькій області у встановлений судом строк надав відзив у якому проти позову заперечив. Зазначив, що працівники поліції, які складали протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не є особами, які здійснюють розшукову діяльність, не є працівниками органів досудового розслідування, прокуратури, суду. У постановах суду, якими закрито провадження відносно позивача не визнано дії працівників поліції незаконними. Відповідач спростовує пояснення позивача про спричинення йому моральної шкоди посилаючись на недоведеності такої шкоди. Відповідач Вінницьке районне управління поліції ГУП у Вінницькій області відзив не надав. Відповідач ГУ Державної казначейської служби України суду надав відзив, в якому проти позову заперечив, посилався на недоведеність шкоди, яка виникла у позивача, та вини працівників поліції, тау причинно наслідкового зв`язку між ними. Посилався також на на відсутність рішення суду, яким би була встановлена вина органу державної влади. Суд дослідивши надані докази встановив, що 18.10.2022 року працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] яким йому інкриміновано порушення ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме здійснення продажу тютюнових виробів на вагу без відповідної ліценції на вид господарської діяльності (а.с. 7). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2023 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с 12-14). 16.11.2022 року працівниками поліції складено протоколи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] яким йому інкриміновано порушення ч. 1 ст. 156 КУпАП та ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме здійснення продажу тютюну без дозвільних на те документів та здійснення продажу тютюну, без сертифікату відповідності (а.с. 8-9). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2022 року адміністративні матеріали №127/27086/22 та №127/27097/22 об`єднано в одне провадження, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 156 КУпАП та ч. 1 ст. 164 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення (а.с. 15-17). Працівниками поліції 25.11.2022 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] яким йому інкриміновано порушення ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме здійснення продажу тютюну без реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії ( а.с. 11). Постановою Вінницького апеляційного суду від 28.02.2023 постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2023 скасовано провадження у справі відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу правопорушення (а.с. 18-21). Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За таких обставин, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого. Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм ст. 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу. Тому суд відхиляє посилання ГУ Державної казначейської служби України тна відсутність судового раішення про встанорвлення вини державного органу . Згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди, завданої внаслідок винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, посилається на приниження його честі та гідності, понесення моральних переживань через незаконне інкримінування йому вчинення адміністративного правопорушення, звернення до суду з метою захисту своїх прав, втрата часу на постійні поїздки в період військового стану та карантинних обмежень. Зважаючи на неодноразову доведеність факту відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, повторність дій працівників поліції, не зважаючи на закриття адміністративних справ, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судових розглядів з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. Суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу з огляду на те, що стороною позивача не надано доказів таких витрат.

Outcome: partial