Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 1 лютого 2019 року близько 16 год. 35 хв., [PERSON] , перебуваючи на посаді інкасатора-водія Сумської ОД АБ «Укргазбанк», керуючи автомобілем Renault Master н.з [NUMBER] в районі ТРЦ «Лавина», за адресою м. Суми, пр. М. Лушпи, буд. 4, знехтував безпекою дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21101 н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. У зв`язку з чим, останньому завдано матеріальну шкоду в розмірі 96\~967,09 грн. та 100 000,00 грн. моральної шкоди. Вважає, що оскільки шкода була завдана працівником банку під час виконання ним своїх трудових обов`язків, то на ньому лежить обов`язок такого відшкодування. Тому просить стягнути з відповідачів на його користь вказану суму. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ПАТ «Укргазбанк» проти позову заперечив. Представник третьої особи подав письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність третьої особи. ПАТ «АБ «Укргазбанк» надав письмовий відзив, в якому в задоволенні позову просить відмовити, мотивує тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на лікування, крім цього відсутні докази на підтвердження того, що позивачеві для лікування наслідків ДТП медичним закладом були призначені або рекомендовані саме ліки та медичні інструменти, зазначені у наданих копіях товарних чеків. Матеріали справи містять чеки на товари, які було придбано до ДТП або ті, що не мають відношення до наслідків ДТП. Квитанція №320035 та №090625 взагалі зазначені як добровільні пожертвування. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що автомобіль був єдиним джерелом його заробітку. Посилання позивача на те, що до лікарні він змушений був їздити на таксі або винаймати сусідів нічим не підтверджені. Моральну шкоду вважають завищеною та необгрунтованою. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 3 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11 березня 2022 року. З 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду. 10 травня 2022 року призначено підготовче судове засідання у справі на 6 червня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 червня 2022 року відкладено розгляд справи до 30 червня 2022 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 30 червня 2022 року відкладено розгляд справи до 8 серпня 2022 року у зв`язку із залученням 3 особи ПАТ «УКРГАЗБАНК». Протокольною ухвалою головуючого від 8 серпня 2022 року відкладено розгляд справи до 16 вересня 2022 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 вересня 2022 року відкладено розгляд справи у зв`язку з заміною відповідача до 20 жовтня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 20 жовтня 2022 року відкладено розгляд справи до 16 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 листопада 2022 року відкладено розгляд справи на 15 грудня 2022 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 15 грудня 2022 року оголошено перерву в судовому засідання до 16 січня 2023 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 січня 2023 року відкладено розгляд справи до 13 лютого 2023 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 13 лютого 2023 року відкладено розгляд справи до 14 березня 2023 року у зв`язку з неявкою сторін. Протокольною ухвалою головуючого від 14 березня 2023 року відкладено розгляд справи до 5 квітня 2023 року за клопотанням позивача. 5 квітня 2023 року відкладено розгляд справи до 27 квітня 2023 року у зв`язку зі знаходженням судді на лікарняному. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: [PERSON] 01.02.2019 близько 16:35, перебуваючи на посаді інкасатора-водія Сумської ОД АБ «Укргазбанк», керуючи автомобілем «Renault Master» н. з. [NUMBER] в районі ТРЦ «Лавина» за адресою просп. М. Лушпи, 4 в м. Суми, не виконав вимоги дорожніх знаків 2.1, 4.1, знехтував п. 8.1, 10.1, 10.2 ПДР, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території перед проїзною частиною, не дав дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21101 н. з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по просп. М. Лушпи, унаслідок чого останньому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Сумського апеляційного суду від 28 січня 2022 року у справі №591/3592/19 [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк три місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, у [PERSON] був перелом тіла: груднини без зміщення, забій ліктьових та колінних суглобів. (а.с.11). Згідно УЗД медичного центру Еледія, у [PERSON] зафіксовані залишкові посттравматичні запалення латеральної бокової зв`язки (ймовірно був надрив) і латерального меніска. Бурсит (а.с.12). Позивач просить стягнути матеріальну шкоду, на підтвердження надає копії чеків, однак доказів того, що вказані в чеках ліки та медичні інструменти були рекомендовані відповідним закладом охорони здоров`я з врахуванням наявних у потерпілого захворювань суду не надано. Для проведення компенсації витрат, понесених позивачем на лікування, недостатньо наявності лише розрахункових документів, що підтверджують придбання лікарських препаратів, необхідні документи закладу охорони здоров`я, які б підтверджували необхідність здійснення таких витрат. Суд не приймає до уваги і витрати за квитанцією №320035 та №090625 на загальну суму 120,00 грн., оскільки це витрати на добровільне пожертвування, а тому не можуть розцінюватися як витрати, пов`язані з лікуванням. Таким чином, позивачем не надано обгрунтування понесених витрат на лікування в розмірі 16\~000,00 грн. Посилання позивача на те, що у зв`язку з тим, що автомобіль був єдиним джерелом його доходу, він недоотримав дохід в розмірі 85\~000,00 грн. не підтверджено жодними доказами. З матеріалів справи неможливо встановити факт отримання позивачем доходу від експлуатації автомобіля та його можливий розмір. Позивач вказує на те, що під час лікування був змушений їздити до лікарні на таксі та винаймати сусідів з автомобілями, витративши на транспорт 5\~000,00 грн. Однак жодного доказу на підтвердження виклику таксі чи найму інших автомобілів суду не надано. Також відсутні відомості про кількість таких поїздок та їх мету. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на вищевикладене, у суду відсутні будь-які докази на підтвердження понесення вказаних витрат позивачем, а тому в частині стягнення матеріальної шкоди позивачу належить відмовити. Крім цього, позивач ставить питання про стягнення моральної шкоди в розмірі 100\~000,00 грн. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи 591/3592/19, [PERSON] внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не викликає сумнівів в тому, що позивачу було завдано фізичні страждання, він вживав заходи щодо відновлення свого стану здоров`я протягом тривалого часу. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а також замовних відшкодовує шкоду завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Згідно ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженнні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі по 5\~000,00 грн. Оскільки, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не передбачає відшкодування моральної шкоди, суд вважає за доцільне моральну шкоду стягнути саме з ПАТ «Укргазбанк». Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн., в іншій частині вимог належить відмовити за необгрунтованістю.

Outcome: partial