Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання кредитного договору припиненим. У своїй позовній заяві просив суд припинити дію договору №200378643 від 10.11.2015р., укладеного між громадянином [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський». Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що 10.11.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №200378643, за умовами якого ПАТ «Банк Михайлівський» відкрито на ім`я Позивача. На виконання вказаного вище Договору, на ім`я Позивача була випущена картка з кредитним лімітом 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. Листом від 20.05.2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив позивача про відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200378643 від 10.11.2015 року на користь ТОВ «Плеяда». 12.06.2019 року Позивачем було отримано Довідку від ПАТ «Банк Михайлівський» (Ліквідація) про те, що станом на 11.06.2019 року заборгованість за кредитом становить 22 441,87 гривень. 16.07.2019 року Позивачем було повністю сплачено грошові кошти у розмірі 22 441,87 гривень на користь [PERSON] , що підтверджується копією квитанції №1657-3810-5529-0348. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, яка набрала законної сили, вирішено: апеляційну скаргу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі № 910/11298/16 задовольнити; рішення Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021 року у справі №910/11298/16 скасувати, в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині; застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язати ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2; визнати відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу; визнати недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор»; зобов`язати ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський», згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №1 і №2; визнати відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього. Як зазначено в Постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 відступлення прав вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» на користь ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» мало місце бути 20 липня 2020 року. тобто вже після погашення своїх зобов`язань за кредитним договором №200378643 від 10.11.2015р. З врахуванням вищевикладеного, є не законними та не обґрунтованими вимоги TOВ «Діджи Фінанс» до гр. [PERSON] , оскільки договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, в зв`язку з чим є безпідставним покладення на позичальника, як споживача банківських послуг, ризику настання наслідків нікчемності правочину між його кредиторами, обов`язку повторного погашення заборгованості по одному й тому ж самому кредиту. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму позові просив суд розглянути справу за його відсутності. Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 10 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №200378643, за умовами якого ПАТ «Банк Михайлівський» відкрито на ім`я Позивача поточний рахунок операції, за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки з дебетно-кредитним порядком обслуговування; випустити на його ім`я платіжну картку, тип якої вказаний в ОП Заяви; погодилася з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку будуть являтися Умови по картках та Тарифи по картках з якими він ознайомився повністю та згоден з їх змістом; прийняттям банком його заяви (оферти) про укладення договору про картку будуть дії банку по відкриттю йому рахунку картки; розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених нею банку. Так, на виконання вказаного вище Договору, на ім`я [PERSON] була випущена картка з кредитним лімітом 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. Листом від 20 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив позивача про відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200378643 від 10.11.2015 року на користь ТОВ «Плеяда». 27 травня 2016 року Позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою, в якій просив надати реквізити на погашення заборгованості по кредитній картці, яка була відкрита 10.11.2015 року, рахунок [NUMBER] , для запобігання нарахування відсотків по даному кредиту. 10 червня 2019 року Позивач раз звернувся із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» з проханням надати реквізити по погашенню заборгованості по кредитній картці. 12 червня 2019 року Позивачем було отримано Довідку від ПАТ «Банк Михайлівський» (Ліквідація) про те, що станом на 11.06.2019 року заборгованість за кредитом становить 22 441,87 гривень. 16 липня 2019 року Позивачем було повністю сплачено грошові кошти у розмірі 22 441,87 гривень на користь Банк Михайлівський, що підтверджується копією квитанції №1657-3810-5529-0348. 03 січня 2020 року Позивачу була надана Довідка за вих.№згідно/00113 про те, що Банк не має можливості надати суму заборгованості, що обліковується в ЄОІС ФГВФО за кредитним договором №200378643 від 10.11.2015р., укладеним між Банком та [PERSON] , оскільки Північним апеляційним господарським судом здійснюється розгляд справи №910/11298/16. Листом від 17 грудня 2019 року №41-036-21288 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив Позивача про те, що «....радимо позичальникам ПАТ «Банк Михайлівський» дочекатися рішення Верховного суду у даній справі, перш ніж погашати кредитну заборгованість». Також, листом від 24 березня 2021 року за №49-036-4175/21 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив Позивача про те, що «....всі питання стосовно умов виконання зобов`язань Вам належить вирішувати з новим кредитором - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (код за ЄДРПОУ 42649746). адреса: 04112. м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського. буд. 8». Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 єдиним законним кредитором по відступлених договорах ПАТ «Банк Михайлівський» визнано ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до зазначеної постанови: -Застосовані наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. -Визнані відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. -Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». -Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. -Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, враховуючи висновки, до яких дійшов суд у постанові Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, ТОВ «Діджи Фінанс» є належним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський». Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно д ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що ТОВ «Діджи Фінанс» правомірно набуло право вимоги за кредитним договором від 10 листопада 2015 № 200378643, укладеними між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання вище зазначеного кредитного договору припиненим. Також, суд дійшов висновку, що сплата Позивачем грошових коштів на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» не є належним доказом погашення заборгованості за кредитним договором №200378643 від 10.11.2015 року та не свідчить про припинення зобов`язань. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів належно го виконання позивачем зобов`язань за договором №200378643 від 10.11.2015 року. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 512-516, 625, 629, 1046-1049 ЦК України, та

Outcome: dismissed