Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-26 00:00:00

13.02.2023 до Святошинського районного суд м. Києва надійшов зазначений позов Предметом позову є відшкодування шкоди в розмірі 162187,42 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.09.2022 р. в м. Київ на просп. Перемоги (шляхопровід Святошино) сталася ДТП за участю автомобіля «Ніссан», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Шевроле"» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Шевроле"» д.н. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2022 р. по справі №759/13732/22. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Ніссан», д.н. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Шевроле"» д.н. [NUMBER] [PERSON] , була застрахована полісом обов`язкового страхування № 206426719 в ПрАТ "СК Вусо". 30.09.2022 р. позивачем подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування. 04.11.2022 р. позивачем було отримано страхову виплату в розмірі 82855,14 грн. Не погодившись з сумою страхової виплати, позивач замовив автотоварознавче дослідження. Згідно Звіту про оцінку КТЗ №01-27/10 від 27.10.2022 р. варість відновлювального ремонту автомобіля «Ніссан», д.н. [NUMBER] , становить 276675,72 грн., ринкова вартість автомобіля без урахування аварійного пошкодження становить 517 906,04 грн., вартість матеріального збитку в результаті ДТП становить 180 080,84 грн. В подальшому страховику було подано вказаний звіт, та за результатами розгляду 15.12.2022 , страховик виплатив щн 44644,86 грн., що в загалом становить суму страхового відшкодування 127500,00 грн. (з вирахуванням франшизи 2500,00 грн). Таким чином, страхова компанія здійснила страхове відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між дійсним розміром шкоди та страховою виплатою в розимірі 149175,72 грн . Також позивач просив стягнути з відповідача 3 відсотки річних 1618,45 грн та інфляційних втрат в розмірі 7893,25 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 22500,00 грн. а також судові витрати. Ухвалою суду від 14.02.2023 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.131). Позивачу та відповідачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження в справі, а відповідачу, крім цього, позовна заява з додатками, жодних клопотань від сторін не надаійшло, від відповідача відзиву не надходило, конверт, адресований відповідачу повернувся не врученим з відміткою "Укрпошти" за закінченням терміну зберігання (а.с. 133-135). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.09.2022 р. в м. Київ на просп. Перемоги (шляхопровід Святошино) сталася ДТП за участю автомобіля «Ніссан», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Шевроле"» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 35-36). Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Шевроле"» д.н. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 07.11.2022 р. по справі №759/13732/22 (а.с. 11-14). Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Ніссан», д.н. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Шевроле"» д.н. [NUMBER] [PERSON] , була застрахована полісом обов`язкового страхування № 206426719 в ПрАТ "СК Вусо" (а.с. 37-42). 30.09.2022 р. позивачем подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.15). 04.11.2022 р. позивачем було отримано страхову виплату в розмрі 82855,14 грн. (а.с. 18). Згідно Звіту про оцінку КТЗ №01-27/10 від 27.10.2022 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ніссан», д.н. [NUMBER] , становить 276 675,72 грн., ринкова вартість автомобіля без урахування аварійного пошкодження становить 517 906,04 грн., вартість матеріального збитку в результаті ДТП становить 180 080,84 грн. (а.с. 44-117) В подальшому страхову було подано вказаний звіт та заяву про доплату страхового відшкодування (а.с. 43), та за результатами розгляду 15.12.2022 р страховик виплатив ще 44 644,86 грн. (а.с. 19), що в загалом становить суму страхового відшкодування 127 500,00 грн ( з вирахуванням франшизи 2500,00 грн). Таким чином страхова компанія здійснила страхове відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування. Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного зідшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між Фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка страхувала свою відповідальність. Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз`яснення: «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою вільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити терпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої врахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У зв`язку з цим, невиплаченою залишається частина коштів у розмірі 149175,72 грн. із розрахунку: 276675,72 грн (майнова шкода)- 127500,00 грн (страхова виплата), в зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог сплатити 3 відсотки річних 1618,45 грн та інфляційних втрат в розмірі 7893,25 грн, слід зазначити наступне. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Теж сталий висновок. Він полягає у тому, що зобов`язання з відшкодування шкоди є грошовим, а так як воно грошове, то і на нього можна нараховувати платежі за прострочення виконання зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 760/5686/17 від 17.02.2021 року. Оскільки, зобов`язання у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Стороною відповідача не спростовано розмір нарахованих 3 відсотків річних та інфляційної складової, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності", тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині теж підлягає задоволенню. Що стосується вимог стягнення 22500,00 грн., як витрати на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судові витрати, які стягувач поніс у зв`язку із розглядом справи в Святошинському районному суді м.Києва позивач підтверджує договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою, якою визначено, що складння позовної заяви, відповіді на відзив, клопотань необхідних для розгляду справи становить 15000,00 грн., участь в кожному судовому засіданні становить 2500,00 грн., квитранцією на суму 15000,00 грн., ордером. Таким чином встановлено, що гонорар адвоката є фіксованим, а тому не потребує надання акту виконаних робіт. Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 22500,00 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначалося вище, позовні вимоги задоволено. Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 162187,42 грн. грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є не значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 15000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Поряд з тим, вартість робіт по здійсненню оцінки наведеного транспортного засобу становить 3500, 00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача оскільки такі витрати, належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved