Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У серпні 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , мати, позивачка) в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , батько, відповідач) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (далі також - [PERSON] , син, дитина). Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Понад шість років назад сторони припинили шлюбні відносини, і з того часу відповідач припинив спілкування з дитиною. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальні заклади, не провідує дитину вдома, аліменти сплачує не кожного місяця, додаткової фінансової допомоги не надає, не купує ліки, одяг тощо, не вітає у день народження. Всі питання виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Наведене свідчить про те, що відповідач добровільно відмовився від своїх батьківських прав та обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач вимоги позивачки не визнав та пред`явив до неї зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способів його участі у її вихованні за таким графіком: вільне спілкування з сином по телефону, поштовому та/або електронному зв`язку через Інтернет; перебування сина з батьком кожну першу та третю суботу та неділю кожного місяця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі, з правом забирати сина до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; перебування сина з батьком під час зимових канікул - перший тиждень канікул з 10-00 год. першого дня до 19-00 год. останнього дня, з правом забирати сина до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; перебування сина з батьком під час літніх канікул - перший тиждень канікул у червні та перший тиждень у серпні місяці кожного року, починаючи з неділі 19-00 год. до 19-00 год. наступної неділі, з правом забирати сина до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; перебування сина з батьком щорічно, у липні місяці, не менше 14 календарних днів поспіль на період відпустки, для літнього відпочинку та оздоровлення, з можливістю виїзду за межі України, з правом забирати дитину до місця мешкання позивача, без присутності відповідачки та її представників; в інший час батьки мають право домовитись про зустрічі додатково за спільною згодою. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що він бажає спілкуватись з сином, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку, проте його права як батька порушуються позивачкою, яка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Всі його намагання вирішити спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його присутності біля сина, штучно створюючи обставини, через які він не може нормально з ним зустрічатись. Вимоги зустрічного позову позивачка не визнала та мотивувала свої заперечення тим, що під час спільного проживання відповідач часто перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, застосовував до неї фізичне насильство, і тим самим лякав дитину, твердження відповідача про бажання спілкуватись з сином та створення йому у цьому перешкод не відповідають дійсності, оскільки вона ніколи не заважала їх зустрічам, а навпаки постійно йому про це нагадувала, проте він не хотів чути про дитину, у їх особистій переписці заявляв, що [PERSON] не його син, а наявність заборгованості за сплати аліментів свідчить про його небажання утримувати дитину. На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого вважав недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав та надати йому можливість мати побачення з дитиною у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 14-00 год. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 19.08.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 07.11.2022 від відповідача надійшли зустрічна позовна заява та заява про виклик свідків. В підготовчому засіданні 17.11.2022 суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, встановив строки для подання заяв по суті справи, задовольнив клопотання відповідача про допит свідків та відклав підготовче засідання. 14.12.2022 від представника позивачки надійшла заява про виклик свідків. В підготовчому засіданні 14.12.2022 суд частково задовольнив клопотання позивачки про допит свідків, зобов`язав сторін з`явитись в судове засідання для надання особистих пояснень, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні 15.02.2023. 20.12.2022 від представника позивачки надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні 15.02.2023 суд допитав свідка зі сторони відповідача та у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування відклав розгляд справи на 15.03.2023. 13.03.2023 від позивачки надійшли письмові пояснення по справі. 15.03.2023 у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування суд відклав розгляд справи на 12.04.2023. 06.04.2023 від третьої особи надійшов висновок щодо розв`язання спору. В судовому засіданні 12.04.2023 суд заслухав вступні промови позивачки та її представника, допитав свідків зі сторони позивачки та оголосив перерву в судовому засіданні до 04.05.2023. В судовому засіданні 04.05.2023 суд заслухав вступні промови відповідача та його представника, дослідив письмові докази, заслухав виступи учасників справи в судових дебатах та вийшов на нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). З пояснень сторін вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинились у 2017 р. З того часу сторони проживають роздільно, при цьому за їх взаємною згодою син залишився проживати з матір`ю. Суд не надає оцінки поясненням сторін щодо поведінки кожного з них у шлюбі та причин розірвання їх шлюбу, оскільки вказані обставини не відносяться до предмету доказування у цій справі. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2018 з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн та додаткові витрати на дитину в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 21.05.2018. Відповідач сплачував аліменти та додаткові витрати на дитину в меншому розмірі, ніж встановлено рішенням суду, а в певні місяці взагалі не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з наданим державним виконавцем розрахунком розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів та додаткових витрат на дитину станом на 01.08.2022 становить 42 489,31 грн (а.с. 14-15). Судом установлено, що з того часу як сторони стали проживати роздільно, участь відповідача у житті сина звелась до поодиноких і нерегулярних зустрічей, а всю необхідну турботу і піклування дитині надавала мати, в цьому їй допомагали її родичі. У подальшому стосунки між сторонами остаточно зіпсувалися, у зв`язку з чим будь-яке спілкування батька з сином припинилося. Вказані обставини, в цілому, не заперечуються відповідачем і підтверджується даними, які містяться у характеристиках Єгора з дошкільного навчального закладу № 792 та спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 305 м. Києва (а.с. 12, 13). Після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач вступив у новий шлюб та проживає з дружиною, їх спільною дитиною та дитиною дружини від першого шлюбу за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану позивачка з сином виїхала до Швейцарії та, як вбачається з її пояснень, на даний час вона теж проживає у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, якого дитина сприймає як батька. Допитані як свідки дочка позивачки [PERSON] та її сестра [PERSON] підтвердили, що після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач припинив будь-яке спілкування з сином і незважаючи на те, що мешкав поблизу, жодної ініціативи побачитись з ним не проявляв, фінансової допомоги не надавав, на днях народження [PERSON] присутній не був. На прохання відповідача була допитана сестра його дружини [PERSON] , яка повідомила суду, що працює майстром манікюру та позивачка була її клієнткою ще в період шлюбу з відповідачем. Уже після їх розлучення позивачка розповідала їй те, що буде давати можливість відповідачу спілкуватись з дитиною лише в її присутності пояснюючи таке своє рішення тим, що якось відповідач узяв дитину на прогулянку і при цьому вона не могла до нього додзвонитись. Натомість відповідач розповідав їй про скандал, який влаштувала позивачка, коли він хотів забрати сина з садочку, а також про те, що намагався поговорити з дитиною, але позивачка заборонила йому це робити. Свідок також повідомила, що позивачка з ревнощів погрожувала її сестрі, а коли відповідач за неї вступився, тодішній співмешканець позивачки його ударив. IV. Мотивувальна частина. Відповідно до положень статей 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересів дитини. Статтею 141 цього Кодексу закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Згідно з цією нормою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. За нормою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 164 Сімейного кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед яких законодавець передбачив таку підставу як ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини. Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Виходячи з положень сімейного законодавства, які визначають завдання Сімейного кодексу України (стаття 1) та загальні засади регулювання сімейних відносин (стаття 7), зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого і злісного нехтування ними своїми обов`язками. За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при розгляді справ щодо дітей слід дотримуватися принципу справедливої рівноваги, при цьому особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні посправі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ наголосив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потребує детального вивчення ситуації і ретельної оцінки низки факторів, які можуть вплинути на інтереси дитини. Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , з чим погоджується і суд, оскільки достатніх даних про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками судом не отримано, а сам по собі факт його непроживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів не можуть слугувати достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав. За результатами оцінки особистих пояснень сторін та наданих ними доказів суд дійшов до переконання, що неприязні відносини, які склалися між колишнім подружжям на ґрунті взаємних образ і звинувачень, переросли у тривалий особистісний конфлікт, який негативним чином вплинув і зараз впливає не лише на їх стосунки, а й на життя їх сина. За міркуванням суду, саме внаслідок цього конфлікту батько повністю самоусунувся від участі у житті сина і не вчинив дій, спрямованих на налагодження з ним відносин, що і стало визначальною причиною припинення між ними будь-яких контактів, проте активне заперечення відповідачем вимог позову про позбавлення батьківських прав дає підстави вважати, що дитина йому не байдужа, а відтак він заслуговує на шанс виправити допущені помилки. Зважаючи на викладене, суд приймає до уваги і покладає в обґрунтування свого рішеннявисновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи фактів та обставин. Збереження юридичного зв`язку дитини з батьками надає дитині відчуття стабільності, безпеки, впевненості у сьогоденні та більш віддаленій часовій перспективі, право на одержання в майбутньому майнових прав, заснованих на їх спорідненості, та позбавляє дитину негативних психоемоційних переживань, пов`язаних з усвідомленням факту розриву сімейних зв`язків у судовому порядку, а відтак таке рішення цілком відповідає інтересам сина сторін. Правовою підставою вимог зустрічного позову є норма статті 159 СК України, якою передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні… другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Достатніх доказів вчинення відповідачу перешкод у спілкуванні з сином та його вихованні суду не надано,проте сам по собі факт заявлення позивачкою позову про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність між сторонами спору щодо реалізації відповідачем своїх батьківських прав. Відповідач стверджує, що любить свого сина і бажає приймати участь у його вихованні, натомість [PERSON] у бесіді зі спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї, яка проводилась в рамках процедури підготовки висновку щодо розв`язання спору, продемонстрував негативне ставлення до батька та категорично заявив, що зустрічатись з ним не хоче пославшись при цьому на те, що пам`ятає батька лише у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим позицію сина сторін щодо небажання бачитись з батьком суд не може прийняти до уваги як абсолютну, оскільки в силу малолітнього віку та внаслідок тривалого проживання з матір`ю при відсутності жодних контактів з батьком оцінка ним подій, які стосуються періоду їх життя однією родиною, і сімейної ситуації в цілому, скоріш за все, сформована під впливом матері, тобто дитина свідомо чи несвідомо транслює думки і почуття матері, а не власні. Судом установлено, що відповідач має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, а в його помешканні створені належні умови для перебування, виховання та розвитку дитини, що підтверджується змістом висновку органу опіки та піклування. Заперечуючи проти вимог зустрічного позову, позивачка послалась на алкогольну залежність позивача, проте жодних доказів наявності у нього шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню дитини, чи інших компрометуючих відомостей про його особу, суду не надала. Зважаючи на викладене суд дійшов до переконання, що регулярне спілкування батька з сином не лише не перешкоджатиме його нормальному розвитку і вихованню, а і буде сприяти цьому, оскільки усвідомлення дитиною свого коріння, любов і увага обох батьків позитивно впливає на розвиток дитини як особистості, а роль батька у вихованні хлопчика є надзвичайно важливою, особливо у підлітковому віці. Даючи оцінку рекомендованому органом опіки та піклування графіку участі батька у вихованні дитини, суд визнає переконливими доводи відповідача про те, що епізодичні і короткотривалі побачення з сином лише двічі на місяць не будуть сприяти відновленню емоційного зв`язку між ними, і в цілому такий графік не ураховує його право та бажання проводити з сином більше часу, у тому числі і за місцем свого проживання, та спільно відпочивати під час шкільних канікул. За таких обставин суд відхиляє висновок органу опіки та піклування в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини з підстав його невідповідності принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та погоджується із заявленим відповідачем графіком його спілкування з сином вважаючи його обґрунтованим і справедливим. Водночас при ухваленні рішення суд ураховує, що внаслідок повної відсутності батька в житті сина сторін протягом останніх кількох років емоційний зв`язок між ними втрачений, а тому на даному етапі їх тривале спілкування з ночівлею в житловому приміщенні батька створює ризик завдання шкоди психоемоційному благополуччю хлопчика. З урахуванням наведеного суд вбачає підстави для встановлення перехідного періоду, метою якого є налагодження контакту між батьком та сином. Відповідно до цього графіку упродовж перших шести місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі батька з сином мають відбуватися щоп`ятниці протягом двох годин (з 18-00 год. до 20-00 год.) та кожної першої та третьої суботи кожного місяця протягом трьох годин (з 10-00 год. до 13-00 год.) без присутності матері з можливістю відвідування житлового приміщення батька. На думку суду наявність перехідного періоду відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки при регулярних побаченнях дитина подолає емоційне відчуження і погодиться на більш тривале перебування з батьком в подальшому. Зважаючи на необхідність забезпечення фізичного і емоційного благополуччя дитини, надання їй відчуття стабільності і безпеки та з метою запобігання недобросовісній поведінці сторін суд вбачає підстави для зобов`язання батька під час побачень з сином дотримуватися розпорядку його дня та режиму харчування, не допускати негативних розмов стосовно матері, на вимогу матері надавати інформацію про його місцезнаходження, не пізніше ніж за два дні до зустрічі з сином інформувати матір про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку та завчасно повідомляти матір про намір забрати сина під час канікул. Матір, в свою чергу, суд зобов`язує не чинити батьку перешкод у вихованні сина та вільному спілкуванні з ним, не допускати негативних розмов стосовно батька, на вимогу батька надавати інформацію про місцезнаходження сина та не пізніше ніж за два дні до запланованого побачення інформувати батька про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку. На підставі викладеного,

Outcome: partial