Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.12.2015 року. В шлюбі в них народився чин - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом тривалого часу відносини між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказує, що на даний момент син перебуває на повному його утриманні, мама дитини не займається вихованням сина та не бере участі в його утриманні. Тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка щодо задоволення позову не заперечила. Представник ООП Свалявської міської ради вирішення даного питання залишила на розсуд суду (а.с. 21, 36, 39). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.12.2015 року між сторонами, 18.12.2015 року, зареєстровано шлюб, актовий запис № 107 від 18.12.2015 року (а.с. 7). У шлюбі вних народився син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 18 від 04.09.2017 року .проведений Виконавчим комітетом Голубинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.09.2017 року) (а.с. 8). Відповідно до довідки Свалявського закладу дошкільної освіти № 2 від 01.11.2022 року за № 11, [PERSON] , [INFO], дійсно відвідує даний заклад (а.с. 10). Згідно довідки № 266 [PERSON] , має на утриманні дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Як убачається з довідки Полянської сільської ради № 677 від 21.10.2022 року, в будинку за адресою [ADDRESS] , окрім сторін, зареєстрований й малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до висновку ООП Свалявської міської ради від 16.03.2023 року № 02-14/1000 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , таке є доцільним (а.с. 37). Приписами ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України зазначені підстави позбавлення батьківських прав. Пунктом 2 вищезгаданої норми Закону визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. За правовим змістом згаданої норми Закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки, а саме особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вищевказане узгоджується з висновком, викладеним у Постанові КЦС ВС від 23.11.2023 року (справа № 592/17972/19). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Зважаючи на встановлені обставини за відсутності фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо її малолітнього сина та відсутності вини у її діях, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed