Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-04 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 23.12.2005 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/4074/74/22583, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 25000 доларів США на 240 місяців строком до 22.12.2025. Позичальник, своєю чергою, зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Перед укладенням та підписанням кредитного договору позичальник звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та обрав валюту долари США, суму, бажаний строк кредитування та зазначив мету, тобто цільове використання кредиту. 10.12.2009 сторонами укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583/1 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, за умовами якої заборгованість по відсоткам за кредитним договором у розмірі 2340,87 доларів США було капіталізовано (збільшено фактичну заборгованість за сумою кредиту). Додатковою угодою № 014/4074/74/22583/81-1-0-00/23184 від 25.01.2016 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005 сторони домовилися про встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 17 % річних., а також про зміну валюти зобов`язань непогашеної заборгованості за основною сумою боргу та процентами за кредитним договором з долара США на гривню із розрахунку за курсом 17 гривень за 1 долар США та анулюванням (прощенням) частини боргу. Сторони також домовилися про процентну ставку за користування кредитом у розмірі 19 % річних, а також встановили дату остаточного погашення кредиту 25.02.2026. 23.03.2018 сторонами укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583-1/ [NUMBER] до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, якою з метою зменшення фінансового навантаження встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 17 % річних. 20.12.2018 укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583-1/30146 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, якою було капіталізовано (збільшено фактичну заборгованість за сумою кредиту) на суму заборгованості, строк сплати якої настав у розмірі 18232,23 грн. Відповідно до умов кредитного договору АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», для подальшого використання його за цільовим призначенням. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23.12.2005 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого фінансовий поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннями, які виникають з умов кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, в повному обсязі цих зобов`язань. 25.01.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та поручителем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору поруки № б/н від 23.12.2005, у відповідності до якої поручитель відповідає за виконання забезпечених зобов`язань в тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором. Проте, всупереч вимогам п. 5.1, п. 5.5 кредитного договору позичальник не виконує взяті на себе договірні зобов`язання: не здійснює щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, у зв`язку з чим станом на 13.07.2021 заборгованість останнього перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором становить 567674,61 грн.: заборгованість за кредитом у розмірі 481840,61 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 85834 грн. Відповідно до рішення кредитора сума пені не зазначається в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися, що не суперечить нормам чинного законодавства України. У відповідності до чинного законодавства та умов і приписів кредитного договору АТ «Райффайзен Банк» вживалися заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором позичальнику та фінансовому поручителю, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором. Дані вимоги були отримані 09.08.2021 та 08.09.2021, однак, у визначені кредитором строки не виконані. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість, яка виникла за кредитним договором № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005 у сумі 567674,61 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 481840,61 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 85834 грн., а також стягнути з відповідачів на користь банку витрати по сплаті судового збору у сумі 8515,12 грн. у рівних частинах. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без участі представника банку, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подали, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд зазначає, що представником відповідача [PERSON] адвокатом Михалківим Б.С. неодноразово подавалися заяви про відкладення розгляду справи. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Судом вжито усіх необхідних заходів для надання відповідачам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. З урахуванням викладеного та положень ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідачів, а відтак відсутні підстави для відкладення судового засідання. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.12.2005 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/4074/74/22583, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 25000 грн. доларів США на 240 місяців строком до 22.12.2025. Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13 % річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. 10.12.2009 між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583/1 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, згідно з якою заборгованість по відсоткам за кредитним договором у розмірі 2340,87 доларів США капіталізовано (збільшено фактичну заборгованість за сумою кредиту). 25.01.2016 між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583/81-1-0-00/23184 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, згідно з якою сторонами обумовлено: встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі 17 % річних; зміну валюти зобов`язань непогашеної заборгованості за основною сумою боргу та процентами за кредитним договором з долара США на гривню із розрахунку за курсом 17 грн. за 1 долар США та анулюванням (прощенням) частини боргу; процентну ставку за користування кредитом у розмірі 19 % річних та встановлення дати остаточного погашення кредиту 25.02.2026. 23.03.2018 між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583- 1/28886 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 17 % річних. 20.12.2018 між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 014/4074/74/22583- 1/30146 до кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, згідно з якою капіталізовано (збільшено фактичну заборгованість за сумою кредиту) на суму заборгованості, строк сплати якої настав у розмірі 18232,23 грн. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», для подальшого використання його за цільовим призначенням, що підтверджується випискою з балансового рахунку. Згідно з п. 3.3 кредитного договору нарахування процентів за кредитом здійснюється виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості позичальника за кредитом протягом всього строку користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі кредиту (частини кредиту) та не враховується день погашення кредиту в повному обсязі. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору та умов додаткових угод, позичальник зобов`язався виконати зобов`язання за кредитним договором (в тому числі здійснити погашення кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи, неустойку та інші платежі) в порядку, визначеному кредитним договором, здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами у валюті кредиту кожного місяця згідно з графіками погашення кредитного договору, які є невід`ємною частиною кредитного договору та додаткових угод. Сторони обумовили, що будь-яке порушення позичальником умов кредитного договору повинно розглядатися як істотне порушення договору, яке надає право кредитору у порядку, передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобов`язань, вимагати від позичальника повернення кредиту (п. 5.5 кредитного договору). Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23.12.2005 між банком та [PERSON] (фінансовий поручитель) укладено договір поруки, відповідно до якого фінансовий поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннями, які виникають з умов кредитного договору № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005, в повному обсязі цих зобов`язань. Згідно з п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя згідно з нормами чинного законодавства (п. 2.2 договору поруки), а відповідно до п. 4.1 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. 25.01.2016 року між банком та поручителем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору поруки № б/н від 23.12.2005, відповідно до якої поручитель відповідає за виконання забезпечених зобов`язань в тому ж обсязі, що і Позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором (п. 1.2). Підписанням цього договору поручитель погоджується на збільшення обсягу його відповідальності внаслідок внесення вищенаведених змін до кредитного договору та підтверджує, що порука за цим договором забезпечує збільшені внаслідок таких змін забезпечені зобов`язання. Згідно з п. 1.4 без додаткового отримання попередньої згоди поручителя, у тому числі без додаткового повідомлення поручителя та без укладення додаткових угод до договору поруки за цим договором також забезпечуються у повному обсязі забезпечені зобов`язання, які виникнуть (зміняться) внаслідок внесення змін до кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитним коштами, внаслідок чого станом на 13.07.2021 у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 567674,61 грн., з яких: 481840,61 грн. заборгованість за кредитом; 85834 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості. Матеріалами справи встановлено, що позивачем направлялися позичальнику та поручителю вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором з можливістю протягом тридцяти календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором. Зазначені вимоги отримано відповідачами 09.08.2021 та 08.09.2021 відповідно, однак не виконано. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Позивач зобов`язання за договорами виконав, а відповідач порушила умови договорів в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування, не виконала взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Нормою ч. 1 ст. 546 ЦК України регламентовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідачем [PERSON] не виконано зобов`язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за їх користування. Разом з тим, відповідачі не скористалися своїми правами, передбаченими ст. ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України, не надали суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. ст. 24, 129). Виходячи зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконали свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з них солідарно на користь банку заборгованості за кредитним договором № 014/4074/74/22583 від 23.12.2005 у сумі 567674,61 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 8515,12 грн. сплаченого судового збору, а саме з кожного по 4257,56 грн.

Outcome: approved