Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-02 00:00:00

Представник позивача Переверзєв О.О. який діє в інтересах [PERSON] 16.03.2023 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, яким просить стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача 3 % річних у сумі 3043,40 грн., інфляційні втрати у сумі 24034,48 грн. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року, яке набрало законної сили стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 76981,33 грн. Однак вказане рішення суду фактично було виконано в добровільному порядку тільки 24.01.2023 року. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3 % річних у розмірі 3043,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 24034,48 грн. в зв`язку з тим, що з вини відповідача зобов`язання по виплаті страхового відшкодування за договором добровільного комплексного страхування транспортного засобу автомобіля «Рено» від 11.05.2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» не виконувалось у період з 30.09.2021 року по 23.01.2023 року. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.04.2023 року на адресу суду від представника ПрАТ «СГ «ТАС» до суду надійшов відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 11.05.2021 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист», предметом страхування якого є автомобіль «Рено», д.н.з. [NUMBER] . 30.06.2021 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Рено», д.н.з. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження. 08.07.2021 року [PERSON] до ПрАТ «СГ «ТАС» було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Листом № 02907/0121 від 29.09.2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» позивачу було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року по цивільній справі № 759/25746/21 стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 76981,33 грн., сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с. 19-22). Так, частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 24.01.2023 року в добровільному порядку було виконано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Відповідно до п. 14.5.1 Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» від 11.05.2021 року, за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування з вини страховика, в разі отримання страхового відшкодування безпосередньо страхувальником (представником страхувальника, правонаступником, вигодонабувачем, спадкоємцем, опікуном, піклувальником), страховик сплачує такій особі штраф у розмірі 0,01 відсотків від облікової ставки НБУ (діючої на дату страхового випадку) від суми несвоєчасно здійсненого страхового відшкодування». Згідно ч. 17, ст. 9 ЗУ «Про страхування»: «Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування». Згідно п. 21.9.1.7. Договору: «Страховик не відшкодовує: непрямі збитки, що викликані страховим випадком, а саме (але не обмежуючись): витрати на оренду Страхувальником іншого транспортного засобу, упущена вигода (недоотриманий прибуток), неустойка, проценти за кредитами, моральна шкода, інші збитки страхувальника, що пов`язані з перервою на час проведення відновлювального ремонту Т3 або заміни знищеного Т3 аналогічним транспортним засобом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зважаючи на вищевикладене у позивача відсутні правові підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних, оскільки дані збитки являються непрямими збитками які обумовлені Договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» від 11.05.2021 року, які не покриваються вказаним договором. На підстави викладено у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed