Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-30 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом в якому просить стягнути на її користь з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 266802,40 грн., з яких: 228578,00 грн. - сума боргу, 11817,17 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, 26407,23 грн. - інфляційне збільшення, а також просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2668,02 грн. (а.с.2-7). Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона 09 листопада 2019 року надала відповідачу в позику грошові кошти у розмірі 228578,00 гривень, зі строком повернення до 10 грудня 2019 року. Відповідач [PERSON] в розписці, написаній власноруч, підтвердила, що вона грошові кошти отримала в повному обсязі. Після спливу обумовленого строку відповідач отримані в позику грошові кошти не повернула, в зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, викладені в позовній заяві обставини підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не прибула, про причини неявки суду не сповістила, відзив на позов не надала. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2019 року [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 228578,00 гривень, зі строком повернення до 10 грудня 2019 року, що підтверджується розпискою складеною 09 листопада 2019 року. В розписці зазначено, що грошові кошти [PERSON] отримала в повному обсязі, при передачі коштів був присутній свідок [PERSON] (а.с.14). Ч.1 ст.1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ч.2 ст.1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики від 09.11.2019 року не виконала, грошові кошти не повернула. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 у справі №6-42цс11, нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК. Таким чином, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, згідно якого загальна заборгованість складає 266802,40 грн., з яких: 228578,00 грн. - сума боргу, 11817,17 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу, 26407,23 грн. - інфляційне збільшення (а.с.15-17). Враховуючи, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики від 09.11.2019 не виконала, грошові кошти не повернула, то суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 04.10.2021 року (а.с.1) позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2668,02 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2668,02 грн.

Outcome: approved