Jurisdiction: civil
Date: 2023-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь суму коштів в розмірі 16590 грн. та судових витрат по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2016 року на перехресті вулиць Ювілейна-Князя Острозького в м.Рівне Відповідач, керуючи транспортним засобом "ЗИЛ-133ГЯ" р.н. [NUMBER] , вчинив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП [PERSON] померла.Відповідальність [PERSON] не була застрахована, і тому він як винна особа в ДТП зобов`язаний відшкодувати шкоду в порядку регресу. Син потерпілої особи звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ і останній визначив розмір заподіяної шкоди і виплатило суму 16590,00 гривень сину потерпілої [PERSON] 19 грудня 2019 року МТСБУ звернулось з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, які було виплачено як відшкодування шкоди особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, посилаючись на ст.38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що саме власник транспортного засобу в порядку регресу зобов`язується сплатити суму виплаченого відшкодування. Рішенням Рівненського міського суду від 22 лютого 2021 року по справі №569/23343/19 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2021 року скасовано, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу шкоду в сумі 16590 гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4802,50 гривень. 02 січня 2023 року за заявою МТСБУ було відкрито виконавче провадження №70632802 про стягнення вищевказаних коштів. 09 січня 2023 року [PERSON] сплатив суму коштів у розмірі 23831,75 гривень (платіжне доручення №9293-0420-3262-1657) і 10.01.2023р. виконавче провадження було закінчено. Добровільно відшкодувати оплачену суму коштів у розмірі 16590,00 гривень, як відшкодування шкоди особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, відповідач відмовляється. Відповідач подав до суду відзив на позов. Проти задоволення позову заперечив. Свої заперечення мотивує тим, що саме на власника (володільця) транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, покладається обов`язок з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та саме на власника (володільця) транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, покладається обов`язок зі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Саме власник - [PERSON] , відповідно до от. 1187 ЦК України зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. [PERSON] , порушив вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, відповідно МТСБУ звернулося до [PERSON] з вимогою про стягнення з нього 16590 грн. Також зазначає, що виплата на поховання загиблої не є відшкодуванням шкоди, а є особливим спеціальним видом виплат на поховання у випадку загибелі особи без вини водія або власника джерела підвищеної небезпеки. Скасовуючи Рішення Рівненського міського суду Рівненської області, Рівненський апеляційний суд вказав, що, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, при цьому помилково застосував до спірних правовідносин норми закону, які не підлягали застосуванню, та не врахував положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють правовідносини за участю незабезпеченого транспортного засобу та норми, які визначають право зворотної вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення виплаченого відшкодування витрат на поховання потерпілої в ДТП особи до власника транспортного засобу, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Жодних підстав у позивача звертатися до відповідача з регресним позовом на підставі ч.1 ст.1192 ЦК України не має. Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що відповідач перебував з ним в трудових відносинах. Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито спрощене провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги довірителя підтримав повністю. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позов. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 30 листопада 2016 року на перехресті вулиць Ювілейна-Князя Острозького в м.Рівне Відповідач, керуючи транспортним засобом "ЗИЛ-133ГЯ" р.н. [NUMBER] , вчинив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП [PERSON] померла. Відповідальність [PERSON] не була застрахована, і тому він як винна особа в ДТП зобов`язаний відшкодувати шкоду в порядку регресу. Син потерпілої особи звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ і останній визначив розмір заподіяної шкоди і виплатило суму 16590,00 гривень сину потерпілої [PERSON] 19 грудня 2019 року МТСБУ звернулось з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, які було виплачено як відшкодування шкоди особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, посилаючись на ст.38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що саме власник транспортного засобу в порядку регресу зобов`язується сплатити суму виплаченого відшкодування. Рішенням Рівненського міського суду від 22 лютого 2021 року по справі №569/23343/19 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2021 року скасовано, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу шкоду в сумі 16590 гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4802,50 гривень. 02 січня 2023 року за заявою МТСБУ було відкрито виконавче провадження №70632802 про стягнення вищевказаних коштів. 09 січня 2023 року [PERSON] сплатив суму коштів у розмірі 23831,75 гривень (платіжне доручення №9293-0420-3262-1657) і 10.01.2023р. виконавче провадження було закінчено. Як вбачається з Постанови Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року по справі №569/23343/19, 24 лютого 2017 року старшим слідчим СУ ГУНП в Рівненській області підполковником поліції Гонтарем О. А. було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Враховуючи обставини справи, дії водія [PERSON] не мають причинного зв`язку з виникненням та наслідками ДТП. Як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 24.02.2017 року, саме дії потерпілої пішохода [PERSON] призвели до створення аварійної обстановки на дорозі та порушення нею ПДР України як наслідок призвело до ДТП. Правовідносини які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Під час виплати компенсації у випадку ДТП зі службовим автомобілем треба виходити з того, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Збиток за таких обставин відшкодовує особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). До того ж згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто компенсацію збитку за винного працівника виплачує роботодавець. Так, у п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, вказано, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не відповідає за збиток перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речовинне право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Таку особу роботодавець може притягнути до відповідальності лише в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦК України. Отже, компенсацію збитку виплачує роботодавець, причому він це робить і в тому випадку, коли в ДТП потрапляє орендований у працівника автомобіль. Юридична особа, яка відшкодувала збиток, нанесений його працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) або цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до зазначеного працівника - фактичного винуватця завданого збитку - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України, п. 6 Постанови № 4). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивач звертаючись з даним позовом просить стягнути з відповідача кошти в порядку регресу на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України, однак доказів того, що на момент вчинення ДТП відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем суду не надав. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позовних вимог на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed